Дата документу Справа № 331/5898/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/1339/17 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/5898/16-к Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2017 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 08 червня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винним і засуджено за те, що він 22 серпня 2016 року, приблизно о 15 годині 30 хвилин, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись біля будинку №2-А по вул.Українській в м.Запоріжжі, помітив раніше незнайому йому жінку ОСОБА_9 , яка рухалася йому назустріч, та, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, дочекавшись доки жінка пройшла повз нього, підбіг ззаду до потерпілої та шляхом ривку відкрито заволодів її майном, зірвавши рукою з шиї останньої, фрагмент золотого ланцюжка разом із золотим кулоном у вигляді хрестика, після чого, утримуючи викрадене при собі, з місця вчинення злочину зник, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 5 500 грн.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно. Йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18.01.2013 року, остаточно призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи висновків суду про доведеність його вини та кваліфікації його дій, просить пом`якшити призначене йому покарання, призначивши покарання у виді 4 років 1 дня позбавлення волі, посилаючись на те, що він повністю визнав свою вину та відшкодував потерпілій завдану шкоду, злочин вчинив внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, позитивно характеризується за місцем проживання, працював без офіційного працевлаштування, є єдиним годувальником своєї родини дружини, малолітньої дитини, матері-пенсіонерки та бабусі похилого віку.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити; прокурора, яка заперечила проти задоволення скарги та вважала за необхідне вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.
З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочину обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного ОСОБА_8 покарання, судова колегія виходила з наступного.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_8 , з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який віднесено до категорії тяжких злочинів, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття обвинуваченого та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.
Разом з тим, суд обґрунтовано прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працює, раніше неодноразово судимий, в тому числі за корисливі злочини. Новий тяжкий злочин обвинуваченим вчинено в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення та перевиховання.

За таких обставин призначене ОСОБА_8 покарання, яке призначено судом у мінімально можливому розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.186 КК, не можна визнати занадто суворим.

Крім того, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочин в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком суд обґрунтовано призначив обвинуваченому остаточне покарання за правилами ст.71 КК. При цьому суд лише частково (у виді одного місяця) приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком, яка складає 8 місяців 24 дні, та призначив остаточне покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі. А тому розмір остаточно визначеного судом покарання також не можна визнати занадто суворим.

Отже, підстав вважати покарання незаконним через його суворість колегія суддів не убачає. Відтак вирок районного суду є законним і обґрунтованим, підстави для його зміни відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 08 червня 2017 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 , який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4