Номер провадження: 11-сс/785/123/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.01.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

слідчих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_12 , на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 11 січня 2018 року, якою ОСОБА_12 , підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002967 продовжений строк тримання під вартою,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 11 січня 2018 року задоволено клопотання слідчого СВ Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого п.12. ч.2 ст.115 КК України продовжений строк тримання під вартою до 11 лютого 2018 року.

Цією ж ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну ОСОБА_13 запобіжного заходу на домашній арешт.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_12 , в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до її підзахисного запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем його проживання.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що прокурором не було доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_12 інкримінованого йому злочину. Зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які б беззаперечно підтверджували причетність ОСОБА_12 до вбивства потерпілого.

Крім того, слідчий суддя не дав належної оцінки особі підозрюваного, якій має постійне місце проживання та роботи в м.Одесі, раніше не притягався до кримінальної відповідальності.

Захисник зазначила, що на теперішній час взагалі відсутні ризики, передбачені ст.177 КПК України, оскільки її підзахисний співпрацює зі слідством та самостійно звернувся до поліції.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_14 , які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти її задоволення, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Зі змісту ст.199 КПК України вбачається, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявні обставини, що перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Частиною 4 ст.199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання

під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_12 , слідчий суддя в цілому дотримався вимог ст.199 КПК України, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_12 у встановлені законом строки.

Органом досудового розслідування ОСОБА_12 підозрюється в тому, що він 16 листопада 2017 року в нічний час, більш точного часу в ході досудового слідства не встановлено, в квартирі АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . ОСОБА_17 та невстановленими слідством особами, діючи умисно, за передньою змовою, в групі осіб, переслідуючи єдиний умисел направлений на позбавлення життя ОСОБА_18 , з метою його умисного вбивства, за попередньою змовою стали наносити йому удари ногами та руками в життєво важливі органи тіла, в тому числі в голову. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_18 помер на місці. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_18 являється набряк головного мозку.

З метою приховати сліди злочину, та уникнути відповідальності за скоєний злочин, ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та невстановлені слідством особи погрузили труп ОСОБА_18 в автомобіль марки «Mercedes-Benz», д/н НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_20 , та вивезли в лісосмугу біля водойму «Гребний канал» селище Прилиманське, Овідіопольського району Одеської області, де труп підпалили.

19 листопада 2017 рок ОСОБА_12 був затриманий в порядку ст.208 КПК України та, цього ж дня, йому було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_12 у вчиненні вказаного злочину, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які були досліджені в судовому засіданні, а саме: протоколом огляду місця події за адресою: с.Прилиманське, 1 км від автодороги «Одеса-Білгород Дністровський» в лісосмузі; протоколом обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , та вилученими під час його проведення речовими доказами; протоколом обшуку за адресою: АДРЕСА_3 , та вилученими під час його проведення речовими доказами; протоколом затримання ОСОБА_12 в порядку ст.208 КПК України та вилученими під час його затримання речами і предметами; протоколом допиту ОСОБА_12 в якості підозрюваного та іншими доказами в їх сукупності.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду прокурор надала суду протокол допиту свідка ОСОБА_21 від 29 листопада 2017 року. Згідно показань вказаного свідка, ОСОБА_21 разом з ОСОБА_22 зайшли до квартири потерпілого ОСОБА_18 , де втрьох вживали алкогольні напої. При цьому, згідно попередньо розподілених ролей під час вживання алкогольних напоїв, ОСОБА_12 повинен був відволікти потерпілого, для того, щоб ОСОБА_21 мала можливість підсипати в келих потерпілого клофелін. Після того, як потерпілий ОСОБА_18 засне, ОСОБА_21 мала б вийти з квартири, де на неї чекав її знайомий Арзу, який мав відвести її додому. При цьому, ОСОБА_21 не змогла підсипати клофелін ОСОБА_23 і це зробив безпосередньо підозрюваний ОСОБА_12 .

Згідно показань свідка ОСОБА_21 , коли вона виходила з квартири, ОСОБА_12 з потерпілим ОСОБА_18 залишились у квартирі вдвох. При цьому, свідок не знає, чи спав потерплий в той момент, чи вже був мертвий.

На теперішній час органом досудового розслідування встановлюються обставини за для чого у ОСОБА_14 виник умисел на те, щоб приспати потерпіло та яким чином згодом сторонні особи опинились в квартирі ОСОБА_18 . Таким чином, на даному етапі досудового розслідування показання свідка ОСОБА_21 обгрунтовують підозру ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Крім того, згідно показів самого підозрюваного він допомагав іншим підозрюваним погрузити труп потерпілого до автомобілю, які в подальшому вивезли його в лісосмугу біля водойму «Гребний канал» селище Прилиманське, Овідіопольського району Одеської області, де згодом труп підпалили.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_14 у вчиненні злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України. При цьому, доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри ОСОБА_14 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено та в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і орган досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані.

Апеляційний суд вважає, що слідчий в клопотанні та наданих матеріалах, а також прокурор в судовому засіданні апеляційного суду довели, що ризики передбачені пунктами 1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, які обґрунтовують необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_13 не зменшились і продовжують існувати, зокрема останній перебуваючи на свободі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Так, ОСОБА_12 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого, у разі доведеності вини підозрюваного, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що з метою ухилитись від кримінальної відповідальності ризик того, що ОСОБА_12 може вдатись до спроб переховуватись від органу досудового розслідування та суду є цілком обґрунтованим і реально існує.

Разом з тим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, шо сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України підтверджується і тією обставиною, що ОСОБА_12 є громадянином іншої держави Республіки Туреччина, на території м.Одеса проживає без реєстрації, не працевлаштований, не має родини, а отже не має міцних соціальних зв`язків.

З цих підстав, у разі застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, орган досудового розслідування буде позбавлений можливості контролювати місце його перебування, а сам ОСОБА_12 матиме можливість виїхати за межі України та ухилитись від кримінальної відповідальності.

Крім того, характер та обставини вчиненого злочину, який був вчинений групою осіб, свідчить про наявність ризику того, що у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, підозрюваний може вчиняти вплив на свідків у кримінальному провадженні, з метою викривлення їх показів на свою користь, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному досудовому розслідуванню.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним та достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_14 та дозволить контролювати його місце перебування під час досудового розслідування, а також зможе запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні.

При цьому обставини, передбачені ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_14 запобіжного заходу у виді тримання під вартою апеляційним судом не встановлені.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга захисника підозрюваного ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_7 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді є законною, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування.

Керуючись статями 177, 178, 183, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_12 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 11 січня 2018 року, якою ОСОБА_13 , підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002967 продовжений строк тримання під вартою до 11 лютого 2018 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_24 ОСОБА_3