АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/974/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 635/2729/17
Категорія: ч.1 ст. 115; ч.2 ст.15 п.13 ч.2 ст.115 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 квітня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000328 за апеляційною скаргою прокурора, потерпілої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Харківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_9 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Манченки Харківського району Харківської області, громадянина України, українця, з середньо- спеціальною освітою, неодруженого, солдата військової служби за контрактом - курсанта навчального курсу військового коледжу сержантського складу Харківського національного університету Повітряних сил « ІНФОРМАЦІЯ_2 », відповідно до ст. 89 КК України судимостей не має, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115; ч. 2 ст. 15 - п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, і призначено покарання:
- за ч. 1 ст. 115 КК України - у виді позбавлення волі на строк 15 років.
- за ч. 2 ст. 15 - п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України - у виді позбавлення волі на строк 14 років 6 місяців.
Відповідно до ст. 70 ч. 1 КК України, за сукупністю злочинів, призначено ОСОБА_9 покарання, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, у виді позбавлення волі на строк 15 років.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 визначено рахувати з моменту його затримання, тобто з 24.12.2016 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, у строк відбування покарання ОСОБА_9 зарахувано строк попереднього ув`язнення з дня його затримання, тобто з 24.12.2016 р. до 20.06.2018 p., з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід, до набрання вироку законної сили, обраний стосовно ОСОБА_9 , залишено без змін - тримання під вартою у Державній установі «Харківська установа виконання покарань № 27».
Стягнуто з ОСОБА_9 судові витрати пов`язані із залученням експертів Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру для проведення судово-дактилоскопічних експертиз № 170 від 14.02.2017 p., № 171 від 14.02.2017 p., № 172 від 13.01.2017 p., № 173 від 14.02.2017 p., № 174 від 15.02.2017 p., № 175 в;д 13.02.2017 p., № 176 від 13.02.2017 р. у сумі 4750 грн. 20 коп.; за проведення судово-наркологічної експертизи № 366 від 24.04.2017 р. у сумі 660 грн. 30 коп., за проведення судових молекулярно-генетичних експертиз № 160 від 21.04.2017 p., № 161 від 24.04.2017 p., № 162 від 24.04.2017 p., № 163 від 24.04.2017 р. на суму 8467 грн. 84 коп., які підлягають перерахуванню до Державного бюджету.
Долю речових доказів суд вирішив відповідно до ст.100 КПК України.
Цивільний позов потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_7 задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 заподіяну йому майнову шкоду у сумі 6047 грн. 83 коп. та заподіяну йому моральну шкоду у сумі 50000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 заподіяну їй майнову шкоду у сумі 6193 грн. 00 коп. та моральну шкоду у сумі 265000 грн.
Згідно вироку, ОСОБА_9 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи навчальний курс у військовому коледжі сержантського складу ІНФОРМАЦІЯ_3 у військовому званні «солдат», 24.12.2016 р. у період часу з 02 год. 30 хв. до 04 год. 00 хв., перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де проживав разом зі своєю рідною матір`ю - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка перебувала у вказаний час вдома та відпочивала. Перебуваючи на кухні поставив на електричну плиту чайник, а після цього, відчувши себе погано, вирішив на кухні лягти на підлогу, вважаючи, що так йому стане краще. У подальшому, коли чайник на електричній плиті почав кипіти, до приміщення кухні зайшла мати - ОСОБА_11 , яка почала голосно висловлювати своє невдоволення з приводу залишення чайника на плиті, зауважуючи, що вказані дії сина - ОСОБА_9 можуть створити пожежу у будинку. У подальшому між матір`ю - ОСОБА_12 та сином ОСОБА_9 , на побутовому підґрунті, виникла суперечка, в ході якої останній, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, та, бажаючи їх настання, переслідуючи умисел на протиправне заподіяння смерті іншій людині, раптово дістав з шухляди столу молоток, та, перебуваючи у кухонній кімнаті, наніс ним один удар матері - ОСОБА_12 в область голови, спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді забитої рани лобу справа з крововиливами у м`які тканини, крововиливами у нижню повіку лівого ока. Після отриманого тілесного ушкодження потерпіла ОСОБА_12 побігла до спальної кімнати свого будинку. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті, ОСОБА_9 з тієї ж шухляди столу швидко дістав кухонний ніж та побіг слідом за матір`ю - ОСОБА_12 , тримаючи при цьому у руках молоток та вказаний кухонний ніж. Забігши у спальну кімнату, ОСОБА_9 продовжив наносити своїй матері - ОСОБА_12 удари молотком в область її голови, нанісши їй три удари молотком, та, спричинивши останній додатково тілесні ушкодження у вигляді забитої рани у тім`яній ділянці справа, дві забитих рани у тім`яній ділянці зліва, дірчаті переломи тім`яної кістки справа та зліва у ділянці вказаних вище забитих ран, крововиливи у м`які тканини голови по внутрішній поверхні у цих ділянках, крововилив під тверду мозкову оболонку, у ділянці стовбуру головного мозку, крововилив під м`які оболонки. Надалі, виконуючи дії, пов`язані між собою єдністю мети та умислу, спрямовані на умисне протиправне заподіяння смерті, ОСОБА_9 , продовжуючи перебувати у спальній кімнаті будинку, не зупиняючись за допомогою кухонного ножу, який приніс з собою з кухні, почав наносити удари в область шиї потерпілій ОСОБА_12 , спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді шести колото-різаних поранень передньої поверхні шиї зліва та колото-різані поранення по тильній поверхні правої та лівої кисті.
Відповідно до висновків судово-медичних експертиз № 2/3631-Дм/16 від 03.02.2017 р. та № 3631-Дм/16 від 26.01.2017 р.: «При судово-медичній експертизі трупа гр-ки ОСОБА_11 встановлені наступні ушкодження: шість колото-різаних поранень на передній поверхні шиї зліва, колото-різані поранення по тильній поверхні правої та лівої кисті. Причиною смерті гр-ки ОСОБА_11 стало колото-різане поранення шиї зліва з пошкодженням лівої загальної сонної артерії, що призвело до гострої та масивної крововтрати, яка стала безпосередньою причиною смерті, що підтверджується ознаками гострої крововтрати. Поранення шиї № 1,2,3,4,6не мають прямого відношення до настання смерті, але сприяли ії настанню у зв`язку з кровотечею, а поранення № 5 має безпосереднє відношення до настання смерті у зв`язку з тим, що має рановий канал, який закінчується повним поперечним пошкодженням загальної сонної артерії зліва, таким чином між пораненням шиї № 5 та настанням смерті є причинний зв`язок. Колото-різані поранення утворилися незадовго до смерті від многократних дії гостроконечних однобічно загострених, пласких знарядь травми. Зокрема цього, при судово- медичній експертизі трупа гр-ки ОСОБА_11 встановлено ознаки відкритої черепно-мозкової травми у вигляді наступних ушкоджень: забита рана лоба справа з крововиливами у м`які тканини, крововилив у нижнюю повіку лівого ока, забита рана у тім`яній ділянці справа, дві забитих рани у тім`яній ділянці зліва, дірчаті переломи тім`яної кістки справа та зліва у ділянці вказаних вище забитих ран, крововиливи у м`які тканини голови по внутрішній поверхні у цих ділянках, крововилив під тверду мозкову оболонку у ділянці стовбуру головного мозку, крововилив під м`які мозкові оболонки. Наявність відкритої черепно- мозкової травми сприяло настанню смерті. Ушкодження голови виникли незадовго до настання смерті від багатократної ударної дії тупим твердим знаряддям травми із обмеженою діючою поверхнею, який мав виражені грані та ребра, за механізмом удару-струсу, та тертя. Колото-різане поранення шиї № 5 та відкрита черепно-мозкова травма у вигляді вказаних вище ушкоджень - забита рана лоба справа з крововиливами у м`які тканини, крововилив у нижнюю повіку лівого ока, забита рана у тім`яній ділянці справа, дві забитих рани у тім`яній ділянці зліва, дірчаті переломи тім`яної кістки справа та зліва у ділянці вказаних вище забитих ран, крововиливи у м`які тканини голови по внутрішній поверхні у цих ділянках, крововилив під тверду мозкову оболонку у ділянці стовбуру головного мозку, крововилив під м`які мозкові оболонки, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Колото-різані поранення шиї № 1,2, 3, 4, 6 та колото-різані поранення тильної поверхні лівої та правої кисті, мають ознаки легких тілесних ушкоджень що спричинили короткочасний розлад здоров`я».
Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 померла на місці.
В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_5 , у період часу з 03 год. 55 хв. до 04 год. 20 хв., у ОСОБА_9 , який перебував за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , раптово виник злочинний умисел направлений на вчинення умисного вбивства громадянина України - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , якого він знав як хлопця, що проживав неподалік та зустрічався з дівчиною на прізвище ОСОБА_13 , яка в свою чергу подобалася ОСОБА_9 та не відповідала йому взаємністю тривалий період часу їхнього дружнього спілкування. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті, ОСОБА_9 , знаходячись за місцем свого мешкання, попередньо обравши знаряддя злочину у вигляді саморобного ножу з чорною рукояткою в чорному шкіряному чохлі, який зберігався на полицях між дверима коридору та веранди, витягнув з чохла вказаний ніж, залишивши чохол у будинку, одягнувся, вийшов з будинку на двір, зачинив двері на ключ та вирушив пішки у напряму домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де тимчасово мешкав ОСОБА_10 . Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , діставшись вказаної адреси, ОСОБА_9 , тримаючи у руках саморобний ніж, почав стукати у двері, яку йому відкрив особисто ОСОБА_10 . У подальшому між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , відбулася розмова, під час якої на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, останній, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи умисел на протиправне заподіяння смерті іншій людині, тримаючи у правій руці саморобний ніж, здійснив один удар ножем в область живота ОСОБА_10 , спричинивши йому, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 870-Ая/17 від 23.02.2017 р. «тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота, з ушкодженням підшкірної клітковини, прямих м`язів живота, малого чепця та передньої стінки шлунку, яке в своєму розвитку було ускладнене внутрішньою кровотечею в черевну порожнину. Проникаюче колото-різане поранення черевної порожнини відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя».
ОСОБА_9 , з місця скоєного ним злочину зник, здійснівши закінчений замах на вбивство потерпілого ОСОБА_10 , тобто усі дії, які він вважав необхідними для доведення вбивства до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, так як потерпілий ОСОБА_10 був госпіталізований до Люботинської Центральної медичної лікарні, де йому завчасно була надана кваліфікована медична допомога.
В апеляційній скарзі прокурор, в редакції уточнених апеляційних доводів та вимог, просить: вирок суду першої інстанції в частині призначеного судом покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, - скасувати; ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначити покарання у виді 10 років позбавлення волі; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, остаточне покарання ОСОБА_9 призначити у виді позбавлення волі на строк 15 років; в іншій частині вирок залишити без змін. Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу прокурор вказує на те, що судом першої інстанції, в порушення вимог ст. 68 КК України, призначено ОСОБА_9 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 - п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, у виді 14 років 6 місяців позбавлення волі, у зв`язку з чим вирок в цій частині слід скасувати та призначити ОСОБА_9 покарання з дотриманням вимог кримінального закону.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить: вирок районного суду скасувати; ухвалити новий вирок, яким пом`якшити призначене покарання за ч.1 ст.115 КК України, врахувавши обставину, що пом`якшує покарання відповідно п.1 ч.1 ст.66 КК України - щире каяття; а за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 - п.13 ч.2 ст. 115 КК України - закрити кримінальне провадження, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. В своїх апеляційних доводах захисник вказує на те, що ОСОБА_9 повністю визнав свою вину за ч.1 ст.115 КК України, тобто у вчиненні вбивства ОСОБА_11 , у зв`язку з чим суд першої інстанції необґрунтовано не врахував при призначені покарання обставину, що пом`якшує покарання щире каяття. Крім того, захисник зазначає, що у ОСОБА_9 не було мотиву та умислу на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_10 , у зв`язку з чим, висновки суду, які зазначені в оскаржуваному вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Також, апелянт посилається в своїх апеляційних доводах на те, що суд першої інстанції невірно визначив суму моральної шкода, що підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_7 .
В своїй апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить вироку районного суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Обґрунтовуючи апеляційну вимогу потерпіла посилається на те, що судом невірно було встановлені фактичні обставини кримінального провадження та кваліфіковані дії обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України, оскільки вбивство потерпілої ОСОБА_11 було вчинено обвинуваченим з особливою жорстокістю.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу сторони захисту в повному обсязі, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, а також доводи потерпілої щодо необхідності задоволення її апеляційних вимог, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_7 належить залишити без задоволення, з наступних підстав.
Апеляційні доводи захисника ОСОБА_8 щодо відсутності у обвинуваченого умислу на вчинення вбивства потерпілого ОСОБА_10 та необхідності закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.2 ст.15 - п.13 ч.2 ст.115 КК України, у зв`язку із відсутністю в діянні обвинуваченого складу цього злочину є безпідставними, оскільки в повному обсязі спростовуються доказами сторони обвинувачення, які суд безпосередньо дослідив в судовому засіданні за участю сторін, в тому числі ОСОБА_9 та його захисника, та надав їм належну оцінку у вироку (т. 3 арк. 51-59).
Така версія сторони захисту повністю спростовується об`єктивними відомостями, які були досліджені та встановлені судом безпосередньо в судовому засіданні, внаслідок перевірки версій сторони обвинувачення та захисту, у відповідності до вимог чинного КПК України.
Зокрема, як убачається з показань потерпілого ОСОБА_10 , які він надавав безпосереднього під час судового розгляду в суді першої інстанції, 24.12.2016 р., близько о 04 год. 00 хв., він знаходився за місцем мешкання своєї дівчини - ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить її матері - ОСОБА_15 . Він почув стук у двері, відчинив їх, на порозі стояв ОСОБА_9 . Вони почали розмовляти, після чого ОСОБА_9 схопив його за шию, прижавши до себе, та вдарив його в живіт ножем. Крім того, обвинувачений висловлював залякування на його адресу, які він сприймав як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю. ОСОБА_9 не довів до кінця свій намір на позбавленню його життя, оскільки потерпілий, отримавши удар ножем в живіт, раптово встиг закрити двері. Після цього зі своїх кімнат вибігли ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , побачили його лежачим на підлозі та стікаючим кров`ю і викликали машину невідкладної швидкої медичної допомоги і самі намагалися надати йому першу допомогу.
Згідно висновків судово-медичної експертизи № 870-Ая/17 від 23.02.2017 року (т. 1 арк. 214-216), у потерпілого ОСОБА_10 було встановлено одне проникаюче колото-різане поранення живота з ушкодженням підшкірної клітковини, прямих м`язів живота, малого чепця та передньої стінки шлунку, яке в своєму розвитку було ускладнено внутрішньою кровотечею в черевну порожнину (згідно протоколу операції близько 500 мл крові). Дане поранення бере свій початок раною на шкірі, що розташована на передній черевній стінці по умовній серединній лінії на 5 см. доверху від пупка, та має розміри 2-2,5 см., далі назад з ушкодженням підшкірної клітковини, прямих м`язів живота, малого чепця, передньої стінки шлунку та закінчується в порожнині шлунку. Проникаюче колото-різане поранення черевної порожнини відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Вказане проникаюче колото-різане поранення утворилось внаслідок дії гострого предмету, що мав колюче-ріжучі властивості, в напрямку спереду назад, та могло бути отримане не пізніше дати звернення за медичною допомогою 24.12.2016 року за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до показань ОСОБА_9 , наданих ним під час судового розгляду в суді першої інстанції, а також які обвинувачений підтвердив під час апеляційного розгляду, фактичні обставини кримінального провадження щодо нанесення удару ножем потерпілому ОСОБА_10 в живіт він не оспорює. Така процесуальна позиція об`єктивно вказує на те, що ОСОБА_9 , завдаючи удар ножем по життєво важливій частині тіла людини, а саме в потерпілого, достеменно усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, внаслідок ревнощів, які виникли після відмови свідка ОСОБА_14 зустрічатися з обвинуваченим.
При цьому, колегія суддів бере до уваги роз`яснення, що містяться в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 р. № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», де зазначено, що для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК України), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: (при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило
смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.
Вирішуючи питання про направленість умислу ОСОБА_9 , колегія суддів дійшла висновку про наявність прямого умислу у обвинуваченого на позбавлення життя ОСОБА_10 , оскільки з відомостей та фактичних обставин, що є в матеріалах кримінального провадження, а також показань, які потерпілий ОСОБА_10 надавав безпосередньо в суді першої інстанції, вбачається, що вбивство не відбулося з причин, які не залежали від волі ОСОБА_9 , тобто його умисел на заподіяння смерті ОСОБА_10 не було доведено до кінця, оскільки ОСОБА_10 , після того як обвинувачений вдарив його в живіт ножем, вдалося відштовхнути ОСОБА_9 від себе та закрити за собою двері. В цей час до нього з своїх кімнат вибігли ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та побачили його лежачим на підлозі і стікаючим кров`ю. Вони викликали машину невідкладної швидкої медичної допомоги і намагалися надати ОСОБА_10 першу невідкладну допомогу.
Крім того, відповідно до показань неповнолітнього свідка ОСОБА_14 , які вона надавала під час судового розгляду в суді першої інстанції у присутності її законного представника - матері - ОСОБА_15 і педагога - ОСОБА_17 , 24.12.2016 року за адресою: АДРЕСА_2 , вона, разом із своїм хлопцем - ОСОБА_10 , допомагала своїй матері - ОСОБА_15 по господарству, і, у зв`язку із тим, що вже було пізно, її хлопець - ОСОБА_10 , залишився у них на ніч. Десь о 04 год. 20 хв., вона прокинулась від шуму. Вийшла з кімнати і побачила, що її хлопець ОСОБА_10 лежить в іншій кімнаті на підлозі, притуливши руки до свого живота і побачила, що звідти іде кров. Також в цей момент вибігли зі своїх кімнат її матір - ОСОБА_15 та її сестра - ОСОБА_16 , які почали надавати ОСОБА_10 першу необхідну допомогу. Він їм розповів, що його вдарив в живіт ножем їх сусід - ОСОБА_9 . Після чого вони із матір`ю і сестрою допомогли йому і викликали для нього невідкладну швидку медичну допомогу.
Також аналогічні показання надали під присягою ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в судовому засіданні в суді першої інстанції свідки та підтвердили показання неповнолітнього свідка - ОСОБА_14 про обставини нанесення 24.12.2016 року за місцем їх мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 ножового поранення у живіт ОСОБА_10 .
Зазначені обставини та показання, зважаючи на рівень їх аргументованості, колегія суддів вважає переконливими та послідовними, вони узгоджуються зі всією сукупністю фактичних обставин справи та доказів, досліджених при судовому розгляді в суді першої інстанції. Потерпілий ОСОБА_10 у своїх показаннях чітко та послідовно пояснив, що обвинувачений висловлював цинічні висловлювання, які ОСОБА_10 сприймав як реальну загрозу його життю, а також ОСОБА_9 навмисно наніс йому удар саморобним ножем, чим спричинив ОСОБА_10 проникаюче колото-різане поранення живота, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
При цьому, колегія суддів, вирішуючи питання про направленість умислу ОСОБА_9 на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , бере до уваги знаряддя злочину, обране обвинуваченим згідно пред`явленого обвинувачення, - саморобний ніж, який він взяв заздалегідь зі своєї квартира, зняв з нього захисний чохол та направився до місця вчиненого злочину, яке зазначено в обвинуваченні, визнаного судом доведеним. Ці фактичні обставини, на думку колегії суддів, а також враховуючи характер і локалізацію нанесеного потерпілому ОСОБА_10 поранення, яке згідно висновків судово-медичної експертизи № 870-Ая/17 від 23.02.2017 року, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, об`єктивно підтверджують наявність прямого умислу у обвинуваченого ОСОБА_9 на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_10 . Більш того, об`єктивно вбачається, що ОСОБА_9 не очікував спроможності потерпілого, після заподіяння зазначеного ножового поранення , відштовхнути обвинуваченого та зачинити двері за собою.
Про наявність прямого умислу також свідчить поведінка обвинуваченого після нанесення удару ножем у живіт потерпілого ОСОБА_10 , оскільки він побоюючись, що його злочинні дії можуть бути викриті і його ймовірно затримають, залишив місце скоєння злочину та зник, не надавши при цьому потерпілому будь-якої допомоги та не викликавши швидку медичну допомогу.
Крім того, апеляційні доводи захисника про відсутність мотиву у обвинуваченого ОСОБА_9 щодо вбивства потерпілого ОСОБА_10 є суб`єктивними та необґрунтованими. Згідно показань свідка ОСОБА_14 , які вона надавала в судовому засіданні від 29 вересня 2017 року в суді першої інстанції, до вчиненого злочину стосовно ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_9 відкрито висловлював на її адресу симпатії, а також пропонував зустрічатися, але отримав відмову від неї. Крім того, свідок ОСОБА_14 надавала показання про те, що інколи потерпілий ОСОБА_10 , з яким вона зустрічається, залишався за місцем її мешкання, про що міг знати обвинувачений ОСОБА_9 .
За таких обставин, колегія суддів не може погодитися з апеляційними доводами захисника про відсутність мотиву у ОСОБА_9 на заподіяння смерті ОСОБА_10 через ревнощі, оскільки обвинувачений до вчиненого злочину висловлював свою симпатію на адресу ОСОБА_14 , з якою зустрічався ОСОБА_10 , після вбивства своєї матері, у нічній час взяв з собою саморобний ніж, зняв з нього захисний чохол та залишив його дома, направився до місця мешкання ОСОБА_14 , де інколи залишався ночувати потерпілий ОСОБА_10 , про що було відомо обвинуваченому. Зазначені відомості об`єктивно свідчать про наявність мотиву у обвинуваченого ОСОБА_9 на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_10 через ревнощі.
Судом першої інстанції також були досліджені інші докази по справі, що підтверджують вину ОСОБА_9 за пред`явленим обвинуваченням за ч.2 ст.15 - п.13 ч.2 ст.115 КК України, а саме:
-відомості , що містяться в протоколі огляду місця події від 24.12.2016 р. будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , згідно яких була встановлена обстановка на місці замаху на вбивство потерпілого ОСОБА_10 ;
-відомості, що містяться в протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.12.2016 р., відповідно до якого потерпілий ОСОБА_10 впізнав на фотознімках ОСОБА_9 як особу, яка 24.12.2016 р. нанесла йому ножове поранення в живіт;
- відомості, що містяться в протоколі пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 05.04.2017 р., згідно якого свідок ОСОБА_18 впізнала за фотознімками ніж та чохол від нього, який належить ОСОБА_9 ;
- відомості, що містяться в протоколі пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 03.03.2017 р., згідно з яким потерпілий ОСОБА_10 впізнав за фотознімками ніж, яким ОСОБА_9 наніс йому поранення у живіт;
- відомості, що містяться в протоколі протоколом проведення слідчого експерименту від 25.12.2016 р. із застосуванням відеозапису з підозрюваним ОСОБА_9 за участю його захисника - адвоката ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 та за адресою: АДРЕСА_2 , згідно з якими ОСОБА_9 добровільно показав про фактичні обставини вчиненого ним відносно гр- на ОСОБА_10 злочину;
- відомості, що містяться в протоколі слідчого експерименту від 03.03.2017 р. з участю потерпілого ОСОБА_10 під час якого він при участю свого представника - адвоката ОСОБА_19 і судмедексперта ОСОБА_20 показав про обставини нанесення йому удару ножем у живіт ОСОБА_9 ;
- висновки додаткової судово-медичної експертизи № 1390-Ая/17 від 24.03.2017 р., згідно якого: «Показання ОСОБА_10 , що викладені у «протоколі допиту потерпілого» від 24.12.2016 р. та у «протоколі проведення слідчого експерименту» від 03.03.2017 р. в цілому не суперечать наявним судово-медичним даним у частині механізму утворення встановлених у нього тілесних ушкоджень»
-відомості, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 11.05.2017 р. із застосуванням відеозапису з участю підозрюваного ОСОБА_9 у присутності його захисника - адвоката ОСОБА_8 , відповідно до якого він визнав факт нанесення ним ножового поранення у живіт гр-ну ОСОБА_21 та показав на місці події про обставини вчиненого ним цього злочину;
- висновки судових молекулярно-генетичних експертиз № 160 від 21.04.2017 р. та № 161 від 24.04.2017 р. відповідно до яких встановлені генетичні ознаки (ДНК-профилі) зразка крові потерпілого ОСОБА_10 та зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_9 . На наданому на дослідження знарядді вчиненого злочину - ножі, вилученому з місця події виявлено кров потерпілого ОСОБА_10 .
Захисником ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_9 не зазначено в апеляційній скарзі та не надано при апеляційному розгляді будь-яких об`єктивно встановлених даних щодо спростування зазначених відомостей.
Сукупність вищенаведених об`єктивно досліджених судом доказів чітко, логічно та послідовно доводять винуватість ОСОБА_9 за пред`явленим обвинуваченням, та в повному обсязі спростовує версію сторони захисту щодо невірної кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч.2 ст.15 - п.13 ч.2 ст.115 КК України, внаслідок відсутності мотиву та прямого умислу у обвинуваченого на вчинення вбивства потерпілого ОСОБА_10 , у зв`язку з чим такі апеляційні доводи захисника та обвинуваченого є безпідставними.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо оцінки достовірності, належності та допустимості доказів на підтвердження вини ОСОБА_9 в пред`явленому обвинуваченні щодо вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.15 - п.13 ч.2 ст.115 КК України, тобто у вчиненні закінченого замаху на умисне вбивство, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, і обґрунтовано та вмотивовано послався на них в мотивувальній частині оскаржуваного вироку (т.3 арк. 51-59), вказуючи на наявність прямого умислу на вчинення вбивства потерпілого ОСОБА_10 .
Крім того, колегія суддів не може погодитися з апеляційними доводами потерпілої ОСОБА_7 щодо невірної кваліфікації злочинних дій обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України, внаслідок того, що вбивство ОСОБА_11 вчинено з особливої жорстокістю. Така процесуальна позиція потерпілої є хибною та не узгоджується з нормами чинного КК України та КПК України.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я», умисне вбивство визнається вчиненим з особливою жорстокістю (п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України), якщо винний, позбавляючи потерпілого життя, усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних (шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, тортур, мордування, мучення, в тому числі з використанням вогню, струму, кислоти, лугу, радіоактивних речовин, отрути, яка завдає нестерпного болю, тощо), психічних чи моральних (шляхом зганьблення честі, приниження гідності, заподіяння тяжких душевних переживань, глумління тощо) страждань, а також якщо воно було поєднане із глумлінням над трупом або вчинювалося в присутності близьких потерпілому осіб і винний усвідомлював, що такими діями завдає останнім особливих психічних чи моральних страждань.
Згідно вимог ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Відповідно до висновку судово-медичних експертиз № 2/3631-Дм/16 від 03.02.2017 р. та № 3631- Дм/16 від 26.01.2017 p., згідно яких: «При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 встановлені наступні ушкодження: шість колото-різаних поранень на передній поверхні шиї зліва, колото-різані поранення по тильній поверхні правої та лівої кисті. Причиною смерті ОСОБА_11 стало колото-різане поранення шиї зліва з пошкодженням лівої загальної сонної артерії, що призвело до гострої та масивної крововтрати, яка стала безпосередньою причиною смерті, що підтверджується ознаками гострої крововтрати. Поранення шиї №1,2, З, 4, 6 не мають прямого відношення до настання смерті, але сприяли її настанню у зв`язку з кровотечею, а поранення № 5 має безпосереднє відношення до настання смерті у зв`язку з тим, що має рановий канал, який закінчується повним поперечним пошкодженням загальної сонної артерії зліва, таким чином між пораненням шиї № 5 та настанням смерті є причинний зв`язок. Колото-різані поранення тильної поверхні правої та лівої кісті потерпілої могли утворитися при самообороні.
Тобто, з матеріалів кримінального провадження та встановлених доказів, які були дослідженні під час судового розгляду в суді першої інстанції, вбачається, що ОСОБА_9 мав умисел на вчинення умисного вбивства своєї матері, але не мав намір здійснити це таким чином, щоб потерпіла ОСОБА_11 мучилася перед смертю. Удари, які наносив ОСОБА_9 спочатку молотком, а поті ножем, були завдані у життєво важливі частини тіла голову та шию. Незначний проміжок часу та малі інтервали між ударами свідчать про те, що обвинувачений впевнившись, що довів свій умисел до кінця та потерпіла мертва, не мав намір на спричинення їй моральних чи психічних страждань. Будь-яких інших доказів про те, що ОСОБА_9 позбавляючи життя ОСОБА_11 завдавав їй психічних чи моральних страждань, потерпілою не надано ані під час судового розгляду в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду оскаржуваного вироку.
Більш того, вина обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, була доведена іншими належними та допустимими доказами, які дослідженні під час судового розгляду і підтверджують вину ОСОБА_9 за пред`явленим обвинуваченням, та викладені в оскаржуваному вироку (т.3 арк. 51-56).
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вмотивованого та обґрунтованого висновку, що ОСОБА_9 за епізодом злочинних дій стосовно ОСОБА_11 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України, - умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Переглядаючи оскаржуваний вироку в межах апеляційної скарги прокурора, колегія суддів погоджується лише з апеляційними доводами прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню ч.3 ст.68 КК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 - п.13 ч.2 ст.115 КК України, тобто у вчиненні закінченого замаху на умисне вбивство, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.
Відповідно до ч.ч.3 та 4 ст.68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України. Довічне позбавлення волі за вчинення готування до злочину та вчинення замаху на злочин не застосовується, крім випадків вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених у статтях 109 - 114-1 КК України, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, передбачених у статтях 437-439, частині першій статті 442 та статті 443 КК України.
Санкція частини 2 статті 115 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини2 цієї статті.
Отже, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуваний вирок суду першої інстанції змінити та призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.15 - п.13 ч.2 ст.115 КК України, з урахуванням вимог ч.ч.3 та 4 ст.68 КК України, у виді позбавлення волі на строк 10 років, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги прокурора. Остаточне покарання ОСОБА_9 належить призначити на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням.
Крім того, перевіряючи апеляційні доводи захисника ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції невірно визначив суму моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_7 , колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до показань потерпілої ОСОБА_7 , яка вона безпосередньо надавала під час судового розгляду в суді першої інстанції, вбивство її матері ОСОБА_11 та зазначені події негативно відобразились на її психологічному стані, вона змушена вносити корективи в своє життя, переживає за своє життя та майбутнє своєї дитини.
Згідно п.5 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
З огляду на викладене та враховуючи рівень страждань, які потерпіла ОСОБА_7 зазнала внаслідок вчиненого ОСОБА_9 вбивства її матері, апеляційні доводи захисника про те, що суд невірно встановив розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню на користь потерпілої ОСОБА_7 - є суб`єктивними та необґрунтованими. Більш того, апеляційна скарга захисника не містить будь-яких апеляційних вимог щодо зміни або скасування оскаржуваного вироку в частині вирішення цивільних позовів потерпілих.
Разом з цим, переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах апеляційних доводів захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які вони надавали під час апеляційного розгляду, щодо необхідності пом`якшення остаточного призначеного покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_9 злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як убачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_9 призначено остаточне покарання, на підставі ч.1 ст.70 КК України, - у виді позбавлення волі на строк 15 років, шляхом поглинення менш суворого покарання (призначеного за закінчений замах на вбивство, тобто за ч.2 ст.15 - п.13 ч.2 ст.115 КК України) більш суворим призначеним за ч.1 ст.115 КК України. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчинених злочинів - за ч.1 ст.115 та ч.2 ст.15 - п.13 ч.2 ст.115 КК України, які класифікуються, відповідно до ст.12 КК України, як особливо тяжкі злочини, та правильно встановив відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а апеляційні доводи захисника щодо необхідності врахування обставини, що пом`якшує покарання за епізодом вбивства ОСОБА_11 щире каяття, повністю спростовується висновками суду, які зазначені в оскаржуваному вироку (т.3 арк. 59 абз.3). Крім того, суд першої інстанції також об`єктивно врахував дані про особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_9 в силу ст.89 КК України судимостей не має, на обліку лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проходження військової служби характеризувався формально задовільно, але служить незначний час для надання йому об`єктивної характеристики, за місцем мешкання характеризується негативно, неодружений. Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, і об`єктивно вбачається з фактичного змісту оскаржуваного судового рішення (т.3 арк. 58-59).
Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У зв`язку з чим, апеляційні доводи обвинуваченого та захисника, про зайву суворість призначеного остаточного покарання - у виді позбавлення волі на строк 15 років, за вчинення декількох особливо тяжких злочинів, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом призначення більш м`якого покарання , на думку колегії суддів - є безпідставними. Згідно даних кримінального провадження та поданої апеляційної скарги об`єктивно відсутні інші обставини ніж ті, що встановлені судом першої інстанції, які пом`якшують та обтяжують покарання, а твердження обвинуваченого та захисника щодо неналежного їх врахування повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання (т.3 арк. 51-61), за злочини, передбачені ч.1 ст.115, ч.2 ст.15 - п.13 ч.2 ст.115 КК України.
Апеляційній доводи обвинуваченого та його захисника про те, що ОСОБА_9 визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та бажання обвинуваченого в подальшому не вчиняти нові злочини, не є достатньою підставою для пом`якшення призначеного покарання, оскільки обрана лінія захисту є лише способом уникнення обвинуваченим справедливого та належного покарання.
Отже, апеляційне прохання обвинуваченого та захисника про пом`якшення призначеного покарання та зміни вироку в цій частині, з урахуванням наведених ними доводів під час апеляційного розгляду, належить вважати безпідставним, оскільки воно має суто суб`єктивний характер, тобто наведені ними доводи не можуть вважатися достатніми підставами для будь-якого пом`якшення покарання за злочини, вчинені ОСОБА_9 .
З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для застосування норм ст.ст.75, 69, 69-1 КК України.
Поряд з цим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного обвинувального вироку, не вбачається.
Разом з цим, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 2046-VІІІ від 18.05.2017 року), ОСОБА_9 належить зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, тобто тримання під вартою в умовах Харківської установи виконання покарань (№ 27), з 21 червня 2017 року по 03 квітня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 404; 405; 407 ч. 1 п. 2; 408 ч.1 п.4; 409 ч.1 п.4; 413 ч.1 п.1; 418; 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задоволити частково.
Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Харківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2017 року в частині призначення ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.15 п.13 ч.2 ст.115 КК України змінити.
На підставі ч.ч.3,4 ст.68 КК України, призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.15 п.13 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.
Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч.1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення на строк 15 (п`ятнадцять) років.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, призначити ОСОБА_9 за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років.
В решті вирок залишити без змін.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 2046-VІІІ від 18.05.2017 року), зарахувати ОСОБА_9 у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 03 квітня 2018 року включно, із співвідношення одному дню тримання під вартою відповідає день позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_9 - в той самий строк з дня отримання ним копії повного тексту судового рішення.
Судді

________________ ______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4