УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0005455 за обвинувальним актом відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:
У провадження Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшли матеріали з обвинувальним актом відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у відкритому судовому засіданні. Вважав, що обвинувальний акт складено із дотриманням вимог ст.291 КПК України, підстав для закриття справи та внесення подання про визначення підсудності немає.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_6 не заперечували проти призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта.

Потерпіла ОСОБА_4 проти призначення судового розгляду не заперечувала.

Дослідивши матеріали обвинувального акту з реєстром матеріалів досудового розслідування, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Зокрема, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт наряду з іншими реквізитами обов`язково має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення. При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому п. 1 ст. 91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та інші обставини, які мають значення для кримінального правопорушення.

Як вказують приписи ч. 1 ст. 91 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, які, виходячи зі змісту закону, має містити обвинувальний акт в формулюванні обвинувачення, з посиланням на фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими, - покладається на слідчого, прокурора.

Так, у порушення вимог п. 3 ч.2 ст.291 КПК України у обвинувальному акті не зазначені повні анкетні дані потерпілої, зокрема місце народження, місце проживання, громадянство.

Системний аналіз норм кримінального та кримінального процесуального законів України регламентують, що виклад фактичних обставин справи - це формулювання фактичного складу діяння, тобто конкретний опис поведінки особи й інших юридичних фактів, які встановлено (процесуально доведено) та мають кримінально-правове значення й у системному поєднанні утворюють фактичний склад злочину. Водночас таке формулювання не повинно містити абстрактних юридичних формулювань, безпосередньо вжитих у кримінальному законі, оскільки це буде не виклад фактичного складу злочину, а юридичне формулювання обвинувачення.

Таким чином, викладення формулювання обвинувачення, як це зроблено в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 не може замінити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки за змістом п.5 ч.2 ст.291 КПК України виклад фактичних обставин справи в обвинувальному акті має бути викладено незалежно від викладеного в ньому формулювання обвинувачення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Суд, не оцінюючи доведеність обвинувачення, а лише перевіряючи його з приводу виконання вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, з метою забезпечення права обвинуваченого знати в чому його обвинувачують, констатує, що воно є неконкретним і не містить, як того вимагає п.5 ч.2 ст.291 КПК України, узгодженого опису обставин вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч.1,3,4 ст.358 КК України, що не відповідає вимогам п.1 ч.1 ст. 91 КПК України з наступних підстав.

Так, предметом злочину за ст.358 КК України є: посвідчення або інший офіційний документ, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином- підприємцем, приватний нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи і який надає права або звільняє від обов`язків; печатка, штамп чи бланк підприємства; інші офіційні документи.

Поняття «офіційний документ» визначено на законодавчому рівні у примітці до ст. 358 КК.

Офіційні документи можуть бути за формою: письмові, електронні, друковані; за способом фіксації - будь-який матеріальний носій (паперовий, електронний, виконаний на магнітній, кіно-, відео-, фотоплівці, оптичному диску); за походженням - складаються, видаються чи посвідчуються в установленому законом порядку повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити; за змістом - містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи- докази у правозастосовчій діяльності.

Офіційними є також документи, які походять від фізичних осіб-підприємців, які не визнаються самозайнятими особами, уповноважені у зв`язку зі своєю професійною діяльністю на складання, видачу або посвідчення певних видів документів (наприклад, наказ про прийняття на роботу).

Іншими офіційними документами визнаються свідоцтва, атестати, дипломи, листки тимчасової непрацездатності, рецепти, рішення суду, виконавчі листи, ліцензії та ін. Ними, зокрема, можуть бути офіційні реєстраційні книги (наприклад, книги органів реєстрації актів цивільного стану), журнали (наприклад, журнали обліку інформації в чергових частинах ОВС) та інші документи, що посвідчують певні події і факти (свідоцтво про народження, трудова книжка та ін.).

Законодавством передбачена можливість надання юридичної сили документу, який зберігається, обробляється і передається за допомогою автоматизованих і телекомунікаційних систем, які підтверджуються електронним цифровим підписом. Отже, офіційні документи виконані у такій формі, також є предметом даного посягання. Ці документи повинні надавати права або звільняти від обов`язків.

Склад цього злочину відсутній, якщо йдеться про неофіційні документи, тобто особисті документи громадян, що надають певні права іншим особам або звільняють їх від обов`язків. Тому, наприклад, підробка боргової розписки з метою отримати вже повернений борг або підроблення заповіту з метою отримати спадщину не можуть кваліфікуватися за ст. 358 КК України, а утворюють склад готування до шахрайства (статті 14 і 190 КК).

Предметом розглядуваного злочину не є документи, які хоч і мають певне юридичне значення, але не надають конкретних прав або не звільняють від обов`язків.

Викладаючи фактичні обставини злочину, які прокурор вважає встановленими, в обвинувальному акті за ч. 3 ст. 358 КК України органом досудового розслідування зазначено, що « ОСОБА_6 ….знайшов…свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу…, яке привласнив, тим самим заволодівши офіційним документом, який належить ОСОБА_4 »

При цьому дії ОСОБА_6 кваліфікуються, як незаконне заволодіння іншим важливим особистим документом.

Більш того, відповідальність за ч.3 ст.358 КК України передбачає відповідальність за дії, передбачені ч. 1 або 2, якщо вони вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб.

Разом із тим, у формулюванні обвинувачення такі кваліфікуючі ознаки злочину, як вчинення повторно або за попередньою змовою групою осіб не наведені, а виклад фактичних обставин, тобто конкретний опис поведінки особи й інших юридичних фактів, які встановлено (процесуально доведено) та мають кримінально-правове значення й у системному поєднанні фактично складають між собою склад злочину, передбаченого ч. 1 ст.358 КК України.

Отже, правова кваліфікація інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 діянь, не узгоджується із фактичними обставинами справи і є суперечливою, що суттєво порушує право обвинуваченого на захист.

Щодо обвинувачення ОСОБА_6 ч.1,4 ст.358 КК України суд зазначає наступне.

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується прямим умислом і спеціальною метою - використання підробленого документа, штампа, печатки чи бланка за призначенням як самим підроблювачем, так і іншою особою. Мета використання підробленого документа означає бажання винного набути певних суб`єктивних прав або звільнитися від юридичних обов`язків. Якщо мета інша, склад злочину відсутній.

З об`єктивної сторони використання полягає у наданні підробленого документа підприємствам, установам або організаціям незалежно від форми власності (документ передається уповноваженим особам) або пред`явленні їх (для ознайомлення з його змістом, але сам підроблений документ залишається у володінні винного, наприклад, пред`являється підроблене посвідчення контролеру при користуванні громадським транспортом; надання фальшивого посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС для одержання пільг). Під ознаки цієї статті підпадає також використання справжнього, але чужого документа (наприклад, пред`явлення з метою безкоштовного проїзду міліцейського посвідчення, що належить іншій особі). Дії особи, яка спочатку підробила документ, а згодом його використала, слід кваліфікувати за сукупністю злочинів, передбачених частинами 1 і 3 ст. 358 КК України. Злочин вважається закінченим з моменту пред`явлення (надання) підробленого документа незалежно від того, чи вдалося винному досягти поставленої мети. Суб`єктивна сторона злочину - прямий умисел.

Разом із тим, у формулюванні обвинувачення за ч. 1,4 ст. 358 КК України взагалі не зазначено та не розкрито суб`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_6 злочину за ч.1,4 КК України, не зазначено момент закінчення злочину за ч. 4 ст.358 КК України, а виклад фактичних обставин викладено поверхово, неконкретно та суперечливо.

Право на захист не може бути порушеним на будь-якій стадії кримінального провадження, що є завданням кримінального провадження відповідно до положень ст. 2 КПК України. Оскільки вказані відомості обов`язково зазначаються в обвинувальному акті, їх достовірність і є гарантією права обвинуваченого на захист від пред`явленого обвинувачення. Водночас, складений у кримінальному провадженні обвинувальний акт не містить всіх вищевказаних фактичних обставин, що за переконанням суду позбавляє можливості ОСОБА_6 належно усвідомлювати та захищатися від обвинувачення, і це в свою чергу є грубим порушенням права на захист, яке підлягає реалізації на будь-якій стадії кримінального провадження, у тому числі під час підготовчого судового засідання.

Враховуючи, що правильність кваліфікації кримінального правопорушення встановлюється з викладу фактичних обставин справи та формулювання обвинувачення, суд вважає, що зазначені вище недоліки обвинувального акту є суттєвими.

При прийнятті рішення про повернення обвинувального акту прокурору, суд не вирішував питання про доведеність вини обвинуваченого, не вдавався до оцінки доказів, а лише проаналізував викладені фактичні обставини у співставленні із правовою кваліфікацією його дій слідчим.

Обвинувальний акт має вади і змісту, зокрема містить істотні суперечності, які вказують на неконкретність в одній частині та відсутність сформульованого обвинувачення в іншій, а тому позбавляють суд призначити провадження до судового розгляду.

Як зазначено в ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом.

Крім того, згідно ст. 290 КПК України визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Однак, у реєстрі матеріалів відсутні дані про надання захиснику обвинуваченого згідно з вимогами ст. 290 КПК України доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування, що є порушенням права обвинуваченого на захист.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам, встановленим ст. 291 КПК України.

Такі недоліки обвинувального акту не можуть бути усунуті в ході судового розгляду, оскільки відповідно до частини 1 статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише щодо особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Керуючись ст. ст. 291,314 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005455, відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, - повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області, через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1