ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017р. Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження №0004799 від 06.02.2017 року, -

встановив:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся зі скаргою до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в порядку ст. 303 КПК України, на вказану постанову слідчого про закриття вказаного кримінального провадження, оскільки, на його переконання, ця постанова винесена без належної перевірки обставин справи та оцінки здобутих доказів, а тому просив це рішення скасувати та досудове розслідування відновити в загальному порядку.

Заявник в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив клопотання розглянути у його відсутність та задовольнити, у зв`язку із чим, враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України, суд вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст. 28 КПК України та розглянути справу без участі заявника, з метою прийняття процесуального рішення по ній в розумні строки.

Відповідно до ст. 107 КПК України за відсутності учасників кримінального провадження, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, слідчим відділом Соборного ВП Дніпровського відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області здійснювалось розслідування кримінального провадження №0004799 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. Процесуальне керівництво здійснювалось групою прокурорів старшою якої є прокурор Дніпропетровської міської прокуратури № 2 ОСОБА_5 . Відомості в ЄРДР було внесено за заявою ОСОБА_4 начальником слідчого відділу ОСОБА_6 . Орган досудового розслідування котрий буде проводити досудове слідство визначено Соборне ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області в особі слідчого ОСОБА_7 .

22.11.2017 року ОСОБА_4 стало відомо про те, що вищезазначене кримінальне провадження закрито на підставі постанови слідчого від 06.02.2017 року на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, а саме за відсутності в діяннях складу злочину.

Заявник, не погоджуючись з прийнятим рішенням про закриття кримінального провадження, вказує на те, що 21.06.2016 рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська за заявою ОСОБА_8 судом було визначено способи участі у вихованні сина ОСОБА_9 , шляхом систематичних побачень кожної неділі з 10:00 до 19:00 без присутності матері та спільний відпочинок у літній період без присутності матері дитини тривалістю не більше 14 днів на рік. Як відповідальна мати та законослухняна людина, ОСОБА_4 сумлінно дотримувалась рішення суду та забезпечувала своєму синові повноцінне спілкування з батьком, однак ОСОБА_8 постійно вчиняв сварки та конфлікти стосовно побачень з сином. Всупереч встановленому рішенням суду порядку побачень ОСОБА_8 з сином ОСОБА_10 , він неодноразово допускав невиконання цього рішення, зокрема, обставинами зазначеними нижче. 17.07.2016 ОСОБА_8 забрав сина ОСОБА_10 та не повернув матері. Намагаючись дізнатися про стан здоров`я свого сина, з`ясувати його місцезнаходження та коли ОСОБА_8 поверне сина, ОСОБА_4 подзвонила своєму колишньому чоловіку, останній відповів, що поверне сина лише 24.07.2016 року, крім того, між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 не було домовленості про те, що дитина так довго перебуватиме з батьком. Неповнолітній син ОСОБА_11 17.07.2016 покинув будинок для зустрічі зі своїм батьком без речей першої необхідності, оскільки повинен був незабаром повернутись додому. 19.07.2016, ОСОБА_4 , змушена була звертатись до чергової частини АНД ВП для прийняття заходів щодо розшуку свого неповнолітнього сина ОСОБА_10 , якого 17.07.2016 близько 09:43 годин з адреси АДРЕСА_1 , забрав ОСОБА_8 . 24.10.2016 ОСОБА_8 знов забрав її сина та відмовляється повертати. ОСОБА_4 дуже хвилюється про те, що неадекватна поведінка її колишнього чоловіка може негативно відобразитись на психічному стані її сина. Станом на 27.10.2016 ОСОБА_8 утримує ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_2 та не надає можливість з ним спілкуватись навіть в телефонному режимі. Таким чином, ОСОБА_8 систематично, а отже умисно не виконує рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2016 чим порушує законодавство України.

Зазначеним обставинам слідчий оцінку не надав.

Так, частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Аналогічні положення відображені і у ч. 4 ст. 38 КПК України щодо зобов`язань самого органу досудового розслідування, які вказують, що останній має застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

З положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У свою чергу, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину чи самої події, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Практика Європейського Суду з Прав Людини щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

А, в рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (див. рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).

Постанова про закриття кримінального провадження повинна містити достатні відомості, які б свідчили про те, що усім обставинам справи у порядку ст. 94 КПК України було надано необхідну правову оцінку в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

В той же час, зазначеним вище обставинам, які наводить у своїй скарзі заявник, орган досудового розслідування належної оцінки не надав, що дає підстави для висновку про, що скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.

При цьому, слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому щодо проведення конкретних слідчих дій, адже слідчій є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України). Однак, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

Заявником порушено 10 денний строк звернення до суду зі скаргою на постанову, але заявлено клопотання про поновлення такого строку у зв`язку із несвоєчасним отриманням відомостей про винесення оскаржуваної постанови. За вказаних обставин строк оскарження підлягає поновленню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 110, 284, 303, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:

Поновити строки оскарження.

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження №0004799 від 06.02.2017 року задовольнити.

Постанову слідчого Соборного ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області від 06.02.2017 про закриття кримінального провадження №0004799 скасувати, матеріали цього кримінального провадження направити для продовження досудового слідства.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1