Справа № 585/1581/17
Номер провадження 1-кп/585/49/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2018 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ромни кримінальне провадження № 0000212 відносно обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гаї Роменського району, українця, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, розлученого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 06.03.2017 року приблизно о 00.30 годині керуючи а/м «ВАЗ 21214 р.н. НОМЕР_2 в темну пору доби, із переобладнаною системою головного світла, по сухій ділянці проїзної частини, яка знаходиться в межах населеного пункту - с. Гаї Роменського року та має заокруглення, обрав швидкість свого руху, яка не забезпечувала безпечного проїзду даного заокруглення і допустив виїзд за межі проїзної частини та наїзд на дерево, чим допустив порушення п.п. 12.1, 12.4 Правила дорожнього руху України.

Виїзд а/м «ВАЗ 21214 р.н. НОМЕР_3 був зумовлений управлінськими діями самого водія ОСОБА_4 по вибору швидкісного режиму свого транспортного засобу.

Пасажир а/м ВАЗ 21214р.н. НОМЕР_2 - ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження, які зафіксовані у висновку судово-медичної експертизи № 140 від 20.04.2017 та для надання медичної допомоги остання доставлена до Роменської ЦРЛ.

Згідно Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху України), в даній дорожній ситуації водій а/м «ВАЗ 21214» р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_4 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.1,12.4 Правил Дорожнього руху України, згідно з якими: 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. 12.4 У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.

Згідно автотехнічної експертизи № 19/119/9-1/63е від 07.04.2017 водій ОСОБА_4 повинен був діяти згідно вимог пунктів 31.1, 31.3 «а», 31.4.3 «а», «г», 12.4, 12.1 Правил Дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації водій а/м «ВАЗ 21214» р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_4 , мав технічну можливість запобігти виникненню дорожньо-транспортної пригоди. В діях водія ОСОБА_4 вбачаються невідповідності вимогам пункту п. 12.1,12.4 Правил Дорожнього руху України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 140 від 20.04.2017 ОСОБА_6 знаходилася на стаціонарному лікуванні з 06.03.2017 року по 23.03.2017 року в Роменській ЦРЛ з діагнозом «ЗЧМТ. Забій головного мозку із здавленням гострої напівшарової субдуральної гематоми зліва. Забої та садна шкіри обличчя». Характер ушкоджень вказує на те, що вони могли утворитися в результаті травматичного контакту з тупими твердими предметами, можливо під час ДТП. По часу пошкодження можуть відповідати 06.03.2017 року, що підтверджується даними медичної документації. Пошкодження в ділянці голови згідно пункту 2.1.3 в,г затвердженого наказом №6 від 17.01.1995 року МОЗ України «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя.

Тілесні ушкодження ОСОБА_6 знаходяться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою як наслідок допущених водієм ОСОБА_8 порушень Правил дорожнього руху України.

У судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнав, розкаюється у вчиненому, повністю підтвердив фактичні обставини справи, зокрема показав, що 06.03.2017 десь о 00.00 керував автомобілем ВАЗ 21214 р.н. НОМЕР_2 , алкоголь не вживав, біля населеного пункту село Гаї на повороті в ліво траса машину занесло в дерево правою стороною оскільки на дорозі була грязь. Потерпіла сиділа на пасажирському сидінні. Ззаду їхала машина під керуванням ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які відвезли потерпілу до лікарні. Вину у вчиненні ним злочину визнав повністю, частину шкоди відшкодував, приблизно 12 645 грн.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає; останньому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що винність ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, доведена.

Дії ОСОБА_4 повинні бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він вчинив дії, що виразились у вчиненні порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставину, що пом`якшує покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Крім цього, при обранні обвинуваченому ОСОБА_4 міри покарання судом враховується його відношення до вчиненого, матеріали, що його характеризують, що обвинувачений на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі, але, з урахуванням обставин справи та особи винного, суд дійшов висновку, що його перевиховання та виправлення можливі без відбування покарання та вважає за доцільне призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Разом із цим, під час судового розгляду ОСОБА_4 заявлено клопотання про звільнення його від покарання на підставі п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році".

Відповідно до положень ч. 2 ст. 86 КК України, ч. 2 ст. 3 Закону України "Про застосування амністії в Україні", в редакції Закону від 22.12.2016, установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акту амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

За змістом п. «в» ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 відповідно до ст. 12 КК України обвинувачується у вчиненні необережного злочину, має двох неповнолітніх дітей, а саме: доньку ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно яких не позбавлений батьківських прав, обвинувачений підлягає звільненню від призначеного судом покарання.

Прокурором подано цивільний позов в інтересах Фінансового управління виконавчого комітету Роменської міської ради до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на лікування потрепілої в розмірі 30100 грн. 60 коп.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник позов прокурора визнали частково, в сумі 1353 грн., оскільки нараховані витрати лікувального закладу не мають відношення до скоєння обвинуваченим злочину.

Залучене в якості співвідповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» подало письмове заперечення до цивільного позову, у якому у задоволені цивільного позову до товариства просило відмовити, у зв`язку з тим, що ні страхувальник ОСОБА_13 , а ні водій ОСОБА_4 в порушення норм ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до НАСК «ОРАНТА» не зверталися, повідомлення про ДТП та необхідні документи не надавали. Крім того, зазначило, що враховуючи положення ст. 3, 6, п.22.1 ст. 22 зазначеного закону, витрати лікувального закладу на лікування потерпілого від злочину не можуть бути відшкодовані за договором обов`язкового страхування страховою компанією.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 24.02.2016 року в справі № 6-1343цс15, витрати на лікування потерпілого від злочину не можуть бути відшкодовані за договором обов`язкового страхування страховою компанією, оскільки сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) внаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з положеннями ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. При цьому суд не вбачає підстав для того, щоб відступити від вказаної правової позиції.

За таких обставин, Фінансове управління виконавчого комітету Роменської міської ради не є потерпілою особою, а є лише установою, яка фінансувала витрати на лікування потерпілої від злочину.

Таким чином, враховуючи положення ст. 1206 ЦК України, постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 року «Про затвердження порядку начислення фактичних витрат установ охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинних дій і зачислення стягнутих з винних осіб грошових сум до відповідного бюджету і їх використання» позов прокурора необхідно задовольнити та стягнути з ОСОБА_4 на користь фінансового управління виконавчого комітету Роменської міської ради 30100 грн. 60 коп. у рахунок відшкодування витрат на лікування.

Потерпілою ОСОБА_6 подано цивільний позов до ОСОБА_4 про стягнення з останнього 17685, 17 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, 80000 грн. втраченого заробітку за період часу з 06 березня 2017 року по 06 серпня 2017 року, 150 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, 4 000 грн. у відшкодування процесуальних витрат з надання адвокатом правової допомоги у кримінальному провадженні, а всього 251 685, 17 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник зазначений позов потерпілої визнають частково, а саме в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 20000 грн.

В письмових поясненнях обвинувачений, зазначає, що: враховуючи положення ст. 20-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спричинена в ДТП шкода має бути відшкодована саме страховиком ПАТ «НАСК «ОРАНТА», яка не залучена до справи як відповідач; матеріальна шкода в розмірі 17685 грн. 17 коп. є непідтвердженою належними доказами; щодо втраченого заробітку то така шкода має бути відшкодована страховиком, крім того, враховуючи положення ст. 1195, 1197, 1202 ЦК України стійка втрата працездатності у відсотках не встановлювалась, а втрату заробітку у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок оплати часу перебування на лікарняному у розмірі меншому, ніж ОСОБА_6 могла отримати середній заробіток в цей період, останньою не доведено, належним і допустимим доказом підтвердження ступеня втрати професійної працездатності (у процентах) для застосування ст. 1195 ЦК України є відповідний висновок судово-медичної експертизи з визначення процента втрати працездатності; щодо моральної шкоди то такий розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності та справедливості, частину цієї шкоди має відшкодувати страхова компанія, визнає обвинуваченим в розмірі 20000 грн.; щодо витрат на правову допомогу то вони не підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна" при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь кожного з підсудних в її заподіянні, а також чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам.

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку, що протиправні дії ОСОБА_4 , які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що заподіяли потерпілій ОСОБА_6 тяжке тілесне ушкодження, знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з витратами останньої на лікування в сумі 17 685 грн. 17 коп. та втраченим заробітком в сумі 80000 грн. на підтвердження чого позивачем були надані належні докази понесеної нею матеріальної шкоди в розумінні ст. 76, 77, 78 ЦПК України, тому цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 в цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі.

Суд відмовляє в задоволенні позову потерпілої в частині витрат на правову допомогу враховуючи положення ч.2 ст. 120 КПК України.

Разом з тим, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступень вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпіла вказує на пов`язані з нею втрати та з чого при цьому виходить.

Зокрема, статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Зокрема, п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95 року регламентовано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За таких обставин суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілого, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), та виходячи з положень ст. 128 КПК України, та норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивачка, стану здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості й вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої 30 000 грн. моральної шкоди.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.

Питання речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369-371 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю в 1 рік. Відповідно до вимог ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ч. 2 ст. 86 КК України, ч. 2 ст. 3 Закону України "Про застосування амністії в Україні", п. «в» ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" - звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання.

Цивільний позов прокурора Роменської місцевої прокуратури ОСОБА_3 в інтересах держави в особі: Фінансового управління виконавчого комітету Роменської міської ради до ОСОБА_4 та ПАТ «НАСК «ОРАНТА» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Фінансового управління виконавчого комітету Роменської міської ради відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 30100 (тридцять тисяч сто) грн. 60 коп.

В іншій частині позову прокурора відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_6 97 685 (дев`яносто сім тисяч шістсот вісімдесят п`ять) грн. 85 (вісімдесят п`ять) коп., з яких 17 685 (сімнадцять тисяч шістсот вісімдесят п`ять) гривень 17 (сімнадцять) коп. витрати на лікування, 80000 (вісімдесят тисяч) втрачений заробіток.

Стягнути з ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_6 30000 (тридцять тисяч) грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 1320 (одну тисячу двадцять) грн. 60 (шістдесят) коп. витрат, на проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу та 1430 (одну тисячу чотириста тридцять) грн. 65 (шістдесят п`ять) коп. витрат, на проведення автотехнічної експертизи.

Речові докази по справі: автомобіль ВАЗ 21214 р.н. НОМЕР_2 , що знаходиться на штраф майданчику Роменського ВП ГУНП в Сумській області повернути обвинуваченому, уламки помаранчевого кольору; уламки прозорого кольору, уламки чорного кольору, повротник, уламок ЛФК синього кольору та лампочка, що знаходяться в камері речових доказів, створеній при Роменському ВП знищити.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Роменський міськрайонний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: підпис...

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1