1Справа № 335/7783/17 1-кп/335/139/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , розглянувши у закритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжя питання доцільності продовження тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 по кримінальному провадженню № 0000193 за ч. 3 ст. 149 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження № 0000193 відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України.

На досудовому розслідуванні ухвалою слідчого судді від 18.05.2017 року відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було застосовано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою, строк дії яких судом було продовжено до 16.01.2018 року.

Судом на вирішення учасників кримінального провадження поставлено питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Прокурор у судовому засіданні вважає за доцільне продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , оскільки судовий розгляд не закінчено, а підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

Обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_6 заперечували проти продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої, просили суд застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. В обґрунтування заперечень щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою захисник зазначила, що відповідно до медичних показань обвинувачена ОСОБА_8 потребує медичного обстеження, що є неможливим в умовах СІЗО, а також посилається на те, що ОСОБА_8 має двох неповнолітніх дітей, які на даний час перебувають під наглядом бабусі та перебувають у важкому матеріальному стані, потребують її догляду.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_7 проти продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого заперечували, просили суд застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши думку учасників процесу щодо продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності до вимог ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що застосований відносно обвинувачених запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі кожного обвинуваченого, характеру та тяжкості діянь, які їм інкримінуються, та які, у відповідності до ст. 12 КК України віднесено до категорії особливо тяжкого злочину.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Особлива тяжкість злочину, що інкримінується обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у сукупності із даними про їх особи, з огляду на вірогідність переховуватися від суду, дає підстави вважати, що зміна відносно обвинувачених запобіжного заходу на більш м`який є неможливою та не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинувачених під час судового розгляду.

У відповідності до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що застосовані відносно обвинувачених запобіжні заходи з урахуванням їх тривалості не виходять за межі розумного строку, відповідають особам обвинувачених, характеру та тяжкості діяння, яке їм інкримінується, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, та ухиленню від суду, у зв`язку з чим тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є виправданим та відповідає виключності запобіжного заходу, задля досягнення завдань кримінального провадження. Підстави для зміни запобіжного заходу колегією суддів не встановлено.

Доводи сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який у вигляді домашнього арешту колегія суддів вважає необґрунтованими та не підтвердженими матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що запобіжний захід відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою забезпечить належну поведінку обвинувачених під час судового розгляду, у зв`язку з чим вважає за необхідне продовжити строк застосованого запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою на 60 днів, строком до 09.03.2018 року та продовжити строк застосованого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою на 60 днів, строком до 09.03.2018 року.

Керуючись ст. ст. 177, 331 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а:
Продовжити строк тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України строком на 60 днів, до 09.03.2018 року включно.

Продовжити строк тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України строком на 60 днів, до 09.03.2018 року включно.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3