Номер провадження 1-кп/643/328/17
УХВАЛА

23.11.2017
23 листопада 2017 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
адвокатів ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Прохорівка Прохорівського району Білгородської області, Російської Федерації, українки, громадянки України, з вищою освітою, працюючої приватним нотаріусом ХМНО, незаміжньої, маючої неповнолітню дитину, раніше не судимої, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , фактично проживаючої в АДРЕСА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 190, ч.ч.3,4 ст. 190, ч.2 ст. 15, ч. 3 ст. 365-2, ч.ч.1,3 ст. 358 КК України;
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Золочів Харківської області, українця, громадянина України, з неповною вищою освітою, неодруженого, приватного підприємця, раніше судимого, останній раз 10.06.2005 вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова за ч. 4 ст. 190 КК України, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_3 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч.4 ст. 358 КК України;
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Савинці Балаклійського району Харківської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, приватного підприємця, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, зареєстрованого у АДРЕСА_4 , фактично проживаючого в АДРЕСА_5 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України;
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки м. Мерефа Харківського району Харківської області, українки, громадянки України, з вищою освітою, незаміжньої, непрацюючої, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої у АДРЕСА_6 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України;
ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки с. Голенкі Октябрьского району Приморського краю Російської Федерації, українки, громадянки України, з вищою освітою, незаміжньої, непрацюючої, раніше не судимої, зареєстрованої у АДРЕСА_7 , фактично проживаючої в АДРЕСА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України, -
в с т а н о в и в:
В провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 190, ч.ч.3,4 ст. 190, ч.2 ст. 15, ч. 3 ст. 365-2, ч.ч.1,3 ст. 358 КК України, ОСОБА_13 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч.4 ст. 358 КК України, ОСОБА_14 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України, ОСОБА_15 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України, ОСОБА_16 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України.
У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про призначення вказаного обвинувального акту до судового розгляду.
Представник потерпілого підтримала клопотання прокурора.
Захисниками обвинувачених ОСОБА_12 ОСОБА_7 та ОСОБА_16 ОСОБА_11 заявлено клопотання щодо повернення обвинувального акту прокурору, оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. ст. 109, 291 КПК України, а саме, висунуте обвинувачення не відповідає п. 5 ч. 2 ст. 291 ЦПК України, не конкретизоване, формулювання обвинувачення не відповідає положенням КК України, не за усіма епізодами вчинених кримінальних правопорушень визначений та зазначений розмір матеріальної шкоди, неправильно вказана дата народження ОСОБА_12 , не залучено в якості потерпілої особи територіальну громаду тощо, а також, мають місця суттєві недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування в порушення вимог ст. 309 КПК України.
Прокурор заперечував щодо заявленого клопотання повернення обвинувального акту, стверджуючи, що останній складений у відповідності до вимог ст. 291 КПК України.
Представник потерпілого підтримала позицію прокурора.
Обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_16 підтримали клопотання своїх захисників.
ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , їх захисники повністю погодились з вимогами заявленого клопотання.
Обвинувачена ОСОБА_15 , її захисник поклалися на розсуд суду.
Суд, вивчивши доводи заявленого клопотання, позицію прокурора та представника потерпілого, думку інших учасників судового провадження, дослідивши зміст обвинувального акту, матеріали кримінального провадження, прийшов до висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, виходячи із наступного.
Так, із змісту обвинувального акту ОСОБА_12 інкриміновані кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 190, ч.3, 4 ст. 19, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 365-2, ч.1, 3 ст. 358 КК України.
За наслідками підготовчого судового засідання суд має право прийняти рішення, визначені ч. 3 ст. 314 КПК України, в тому числі повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, або призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.
Звернення до суду з обвинувальним актом є однією з форм закінчення досудового розслідування, яка передбачена п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК України.
Вимоги до змісту обвинувального акту встановлені ч. 2 ст. 291 КПК України.
Згідно з положеннями п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акту додається реєстр матеріалів досудового розслідування.
Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом (п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України).
Отже, у відповідності до цих норм закону, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та до яких відносяться в тому числі і місце, час, способи, мотиви й наслідки кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.
Правова кваліфікація дій обвинуваченого в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі об`єктивної сторони, умислу, розміру завданої шкоди.
Виходячи з наведеного, в описово-мотивувальній частині обвинувального акту повинно бути повно викладено: обставини справи, як вони були встановлені на досудовому слідстві; спосіб вчинення кримінального правопорушення, інші його обставини; шкідливі наслідки, причинний зв`язок між діями обвинуваченого та наслідками, які настали; характер суб`єктивної сторони; місце, час, мотиви кримінального правопорушення; показання підозрюваного по суті повідомлення про підозру; доводи, наведені ним на свій захист, і результати їх перевірки; відомості, які характеризують особистість обвинуваченого; виявлені пом`якшуючі та обтяжуючі його відповідальність обставини, тобто описова частина, повинна починатися з викладу всього обсягу вчинених обвинуваченим дій за кримінальним правопорушенням та їх юридичної оцінки, а вже потім повинно викладатися окремі епізоди у хронологічному або системному порядку.
Між тим, з тексту обвинувального акту вбачається лише наявність викладу певних обставин, а не фактичних обставин кримінального правопорушення.
Так, не вказане конкретно суб`єктивне відношення обвинуваченої ОСОБА_12 до наслідків кримінальних правопорушень, не викладений причинний зв`язок між діями обвинуваченої та наслідками, які настали; не розкрита повно форма вини та обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, характеризують особу обвинуваченої.
У п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що згідно ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.
В Роз`ясненнях, викладених у листі № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 р. Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» зазначено, що суд має право повернути прокурору обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам статті 291 КПК: зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; обвинувальний акт не підписаний слідчим (крім випадків, коли прокурор склав його самостійно) чи не затверджений прокурором: до нього не долучено передбачені законом додатки.
Відсутність в обвинувальному акті вказаних фактичних обставин або даних про неможливість їх встановити позбавляє суд прийняти будь-яке процесуальне рішення по суті справи, яке можна було б безспірно визнати законним і справедливим, виходячи навіть з того, що є неможливим з огляду на зміст даного обвинувального акта вирішити питання про визначення ступеня відповідальності обвинуваченого, а будь-яке конкретне уточнення з цього приводу у подальшому виходитиме за межі такого поверхового і неконкретного обвинувачення. Така неконкретність обвинувачення заздалегідь перекладає по суті на суд обов`язок по збиранню доказів обвинувачення, зокрема в частині розкриття конкретного змісту вказаних вище обставин, встановлення розміру фактичних збитків, завданих потерпілій, що є неприпустимим з огляду на принцип змагальності сторін у кримінальному процесі (ст. 22 КПК України). Докази, що зібрані по кримінальному провадженню є недостатніми для призначення справи до розгляду.
З огляду на забезпечення права на захист, обвинувачений має право знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують. Тому викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація з посиланням на закон про кримінальну відповідальність, має бути чітким, зрозумілим, не повинен містити протиріч, неточностей та неоднозначного тлумачення.
Отже, лише в такому випадку особа зможе ефективно захищатись від пред`явленого обвинувачення.
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення, а саме: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.
Разом з тим, обвинувальний акт щодо ОСОБА_12 не відповідає зазначеним вимогам закону.
Так, ОСОБА_12 обвинувачується, зокрема, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 3 та ч. 4 ст.190 КК України, а саме:
- за ч. 3 ст. 190 КК України це заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб у великому розмірі (посвідчення завідомо неправдивого документу договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_9 між продавцем ОСОБА_17 та ОСОБА_18 ).
- за ч. 4 ст. 190 КК України заволодіння чужим майно шляхом обману, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб в особливо великому розмірі, що полягає у заволодінні ОСОБА_19 квартирою АДРЕСА_10 .
За диспозиції ст. 190 та відповідних її частин КК України, суб`єктивною стороною шахрайства може бути вина у формі прямого умислу, яка обов`язково супроводжується корисливим мотивом.
Проте, обвинувальний акт не містить жодних відомостей про обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_12 злочину, які характеризують вину та мотив.
Не наведені жодні фактичні обставини, що вказують на наявність умислу та корисного мотиву, спрямованих на заволодіння майном потерпілого.
Крім того, не зазначені жодні фактичні обставини, за яких обвинувачена ОСОБА_12 досягала попередньої домовленості з іншими співучасниками злочину та розподіляла ролі у ньому, не наведено жодних обставин, які підтверджують охопленість дій обвинуваченої спільним з іншими співучасниками злочину наміром заволодіти квартирою АДРЕСА_11 .
За таких обставин не можна вважати, що прокурор направив до суду обвинувальний акт, в якому конкретно викладені фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення (тобто, викладені фактичні обставини щодо усіх елементів складу злочину, передбаченого ст. 190 КК України).
Обвинувальний акт фактично дублює пред`явлене раніше повідомлення про підозру, як припущення, оскільки в ньому викладені лише зміст підозри, а також ті фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні яких підозрюються ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , що ставить під сумнів доведеність їх винуватості на стадії досудового розслідування.
Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року № 8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 року у справі «Камінські проти Австрії» № 9783/82 п. 79).
Право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Про неконкретність викладення фактичних обставин кримінального правопорушення свідчить і наявність розбіжностей у тексті обвинувального акта.
Так, як вбачається з обвинувального акту, в частині викладення об`єктивної сторони кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 190 КК України спочатку зазаначено, що «… ОСОБА_12 07.08.2015 року о 19.17, знаходячись за місцем здійснення нею нотаріальної діяльності - у належному їй офісі за адресою: АДРЕСА_1 , склала та посвідчила завідомо підроблений офіційний документ договір куплі-продажу від 07.08.2015 року про продаж ОСОБА_20 …покупцю ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , об`єкту нерухомого майна однокімнатної квартири АДРЕСА_9 …».
Проте, далі за текстом прокурор вже зазначає, що ці самі дії здійснювались ОСОБА_12 у період часу з 18.00 по 19.17.
Таким чином, вбачаються певні розбіжності щодо часу вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.
Крім того, у формулюванні вищевказаного епізоду, що в результаті протиправних дій ОСОБА_12 , які полягали у складанні та посвідченні завідомо підробленого офіційного документу договору купівлі-продажу від 07.08.2015, територіальній громаді м. Харкова спричинено матеріальну шкоду на суму 351026 грн., на підставі чого кваліфікують злочин за ч. 3 ст. 190 КК України, тобто шахрайство заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб у великому розмірі.
Разом з цим, в обвинувальному акті потерпілим зазначено лише ОСОБА_21 , процесуальний статус Харківської міської ради не визначений.
Далі, відповідно до положень ст. 26 КК України співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох суб`єктів злочину у вчиненні умисного злочину.
Виходячи з поняття співучасті, її наявність можна констатувати за умови усвідомлення кожним із співучасників факту спільного з іншими співучасниками вчинення злочину; передбачення, що в результаті їхніх спільних зусиль виконавцем буде вчинено злочин; бажання або свідоме припущення настання єдиного і неподільного для всіх співучасників злочинного результату.
Зокрема, у направленому до суду обвинувальному акті відносно ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 міститься виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення Закону, статтю та частину статті Закону України про кримінальну відповідальність.
Однак в порушення п. 5 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті відсутнє чітке формулювання обвинувачення та обвинувальний акт носить неконкретний характер, що порушує право на захист, оскільки в обвинувальному акті не викладені фактичні обставини, а саме: не зазначено день, час та місце виникнення умислу на попередню змову кожного з учасників, не зазначено при яких обставинах відбувалася змова співучасників, оскільки кваліфікуючою ознакою інкримінованих ОСОБА_12 злочинів за ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України є «попередня змова групою осіб», також в обвинувальному акті повинно бути зазначено хто саме був ініціатором вчинення кримінального правопорушення, що є необхідним в подальшому для розмежування відповідальності кожного із співучасників.
Між тим, згідно з паспортними даними ОСОБА_12 , остання народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Далі, за змістом ст. 291 КПК України, вимогам закону повинен відповідати не лише обвинувальний акт, а й додані до нього обов`язкові документи, оскільки це сприяє розгляду кримінального провадження протягом розумного строку та виконанню завдань процесуального кодексу, встановлених ст. 2 КПК України.
Частиною 2 ст. 109 КПК України встановлено, що реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування , а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
Як вбачається з розділу I долученого до обвинувального акту реєстру матеріалів досудового розслідування «Проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії», в пунктах 74, 78 замість дій вказані процесуальні документи, вказівка на які, відповідно до положень ст. 109 КПК України не передбачена.
Реєстр матеріалів досудового розслідування у розділі I «Проведенні під час досудового розслідування процесуальні дії», не містить відомості про час проведення процесуальних дій.
Так, відповідно до ст. 110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.
В реєстрі матеріалів досудового розслідування в хронологічному порядку не відображені всі процесуальні рішення, прийняті в ході досудового розслідування, а також не зазначено їх реквізити.
Розділ ІІІ Реєстру матеріалів досудового розслідування, долучений до даного обвинувального акту, не містить даних щодо заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовані в ході досудового розслідування.
Крім того, у долученому до обвинувального акту Реєстрі матеріалів досудового розслідування не в повному обсязі зазначені процесуальні дії та процесуальні рішення, проведені та складені в ході досудового розслідування, зокрема, що стосується повідомлення стороні захисту про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, складення обвинувального акту, отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування тощо.
Відповідно до ч. 12 ст. 290 КПК України, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них як докази.
Далі, як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, останній не містить відомостей про такі процесуальні дії, як повідомлення, що у відповідності до положень ч.1 ст. 111 КПК України є процесуальною дією.
З реєстру матеріалів досудового розслідування, а саме розділів «І. Проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії» та «II. Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» вбачається, що він не містить відомостей про те, що потерпілому, обвинуваченим та їх захисникам повідомлено про завершення досудового розслідування, а також ці розділі реєстру не містять відомостей про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів та надання доступу до матеріалів досудового розслідування та відповідних повідомлень про таку процесуальну дію, що не відповідає вимогам ст. ст. 290, 109 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 278 КПК України дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Разом з цим, у наданому реєстрі, у повідомленні про підозру (п.п. 36, 62-74 Розділу ІІ) слідчим не зазначено кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_12 .
Таким чином, аналізуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що вищевказані невідповідності та порушення вимог КПК України, є істотними, та такими, що можуть при судовому розгляді кримінального провадження по суті призвести до суттєвого порушення права на захист, спричинити порушення кримінального процесуального закону та завадити ухваленню обґрунтованого і вмотивованого судового рішення, що в даному випадку, перешкоджають суду призначити кримінальне провадження до судового розгляду.
Приймаючи до уваги вищевикладене, з метою забезпечення прав учасників кримінального провадження на захист та на справедливий суд, колегія суддів вважає, що обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідають вимогам ст.ст. 109, 291 КПК України, у зв`язку із чим у суду є підстави для задоволення клопотань захисту щодо повернення обвинувального акту з додатками прокурору.
На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 3, 91, 109-111, 278, 283, 290, 291 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
В задоволені клопотання прокурора відмовити.
Клопотання захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_11 задовольнити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом 7 днів з дня її проголошення через Московський районний суд м. Харкова.
Головуючий суддя: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 .