Справа № 366/3067/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/709/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 22.11.2017

УХВАЛА
Іменем України
22 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги, подані прокурором Іванківського відділу Броварської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_10 та захисником обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 на вирок Іванківського районного суду Київської області від 24 квітня 2017 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стайки, Кагарлицького району, Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого п.п.1,12 ч.2 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Іванківського районного суду Київської області від 24 квітня 2017 року: ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого п.п. 1,12 ч.2 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді довічного позбавлення волі; ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого п.п. 1,12 ч.2 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років. Цим же вироком задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 , а також вирішено питання щодо речових доказів.

22 листопада 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області, вирок Іванківського районного суду Київської області від 24 квітня 2017 року в частині визнання винуватим та засудження ОСОБА_11 за п.п.1,12 ч.2 ст.115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі скасовано, а кримінальне провадження в цій частині закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого ОСОБА_11 .

За вироком суду, ОСОБА_11 , кримінальне провадження відносно якого закрито у зв`язку з його смертю, та ОСОБА_6 визнано винуватими у вчиненні ними умисного протиправного заподіяння смерті двом особам (умисного вбивства двох осіб), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, за наступних обставин.

28 липня 2016 року, приблизно о 02 годині, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на автомобілі марки Ford Escort, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , з метою помсти за крадіжку, яку, на думку ОСОБА_11 , вчинив ОСОБА_13 з дружиною ОСОБА_14 , прибули до будинку АДРЕСА_2 , де проживали ОСОБА_13 з дружиною ОСОБА_14 .

Перебуваючи безпосередньо біля будинку сім`ї ОСОБА_15 , ОСОБА_6 , з метою приховати своє обличчя, одягнув на голову шапку з прорізами для очей, а на руки рукавиці, та з багажного відділення автомобіля дістав металевий лом.

В подальшому, ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , діючи умисно, з метою вбивства ОСОБА_13 та його дружини ОСОБА_14 , зайшли на подвір`я домоволодіння, де ОСОБА_6 за допомогою металевого лома намагався відчинити вхідні двері до веранди, а ОСОБА_11 , розбивши скло у вікні веранди, проник всередину будинку та вибив вхідні двері, забезпечивши доступ для ОСОБА_6 до будинку.

В подальшому, проникнувши в будинок, ОСОБА_6 і ОСОБА_11 зайшли до житлової кімнати та виявили на ліжку ОСОБА_13 та його дружину ОСОБА_14 , які відпочивали. Діючи умисно, з метою вбивства останніх, з мотивів помсти за крадіжку, ОСОБА_6 схопив за ноги ОСОБА_13 та стягнув його з ліжка, після чого наніс йому декілька ударів металевим ломом в область голови і тулуба, після чого наніс також декілька ударів металевим ломом в область голови ОСОБА_14 , яка намагалася захистити свого чоловіка ОСОБА_13 .

Після цього, з метою доведення свого умислу, спрямованого на позбавлення життя потерпілих до кінця, ОСОБА_11 , вихопивши з рук ОСОБА_6 металевий лом, наніс ним ОСОБА_13 та його дружині ОСОБА_14 по декілька ударів в область голови та тулуба, після чого ОСОБА_11 та ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зникли.

Своїми умисними та узгодженими діями, ОСОБА_6 та ОСОБА_11 нанесли ОСОБА_13 не менше 4-х ударів в область грудної клітки та не менше 5-ти ударів в область голови, чим спричинили тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки з множинними переломами ребер зліва з пошкодженням лівої легені та множинних забійних ран на голові. ОСОБА_14 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді фрагментально-уламкових переломів кісток основи та склепіння черепа, крововиливів в м`які тканини голови, крововиливів під тверду мозкову оболонку, множинних забоїв тканини головного мозку, вторинних крововиливів в білу речовину головного мозку.

Смерть ОСОБА_13 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 на місці вчинення злочину від травматичного шоку, який розвинувся після отримання закритої травми грудної клітки з множинними переломами ребер, з пошкодженням лівої легені, та відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи черепа та субарахноїдального крововиливу лівої скроневої долі.

Смерть ОСОБА_14 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 від відкритої черепно-мозкової травми, у вигляді ран голови з ознаками рубаних, переломів кісток основи та склепіння черепа, крововиливів під мозкові оболонки та в речовину головного мозку.

Не погоджуючись із вироком суду, апеляційні скарги подали: захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 яка просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції; а також прокурор, який не оспорюючи доведеність вини обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину та правильність кваліфікації їх дій, просить вирок, ухвалений відносно ОСОБА_6 , скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 більш суворе покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 вказує про те, що висновки суду щодо доведеності вини її підзахисного не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Зокрема, захисник стверджує, що під час допиту в суді жоден із допитаних свідків, а саме ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , а також потерпілі ОСОБА_24 та ОСОБА_12 , не підтвердили причетність ОСОБА_6 до вчинення вбивства подружжя ОСОБА_15 . Також, на переконання захисника, наведені у вироку в якості доказів винуватості обвинувачених висновки експертиз та протоколи слідчих дій лише свідчать про факт вбивства потерпілих, однак не містять будь-яких даних, які б свідчили про причетність ОСОБА_11 та ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого їм злочину.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_11 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого п.п.1,12 ч.2 ст.115 КК України, вважає вирок Іванківського районного суду Київської області від 24 квітня 2017 року в частині призначення покарання ОСОБА_6 незаконним, у зв`язку з невідповідністю призначеного йому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор вказує на недотримання судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 вимог ст.65 КК України. Зокрема, на переконання прокурора, суд першої інстанції при призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України, відноситься до особливо тяжких злочинів, а також наслідки які настали, а саме смерть двох осіб. Крім того, як вказує прокурор, при призначенні покарання ОСОБА_6 , суд не врахував підвищену небезпечність для суспільства обвинуваченого ОСОБА_6 , як особи, що вчинила вбивство двох людей в стані алкогольного сп`яніння, у вчиненому не розкаявся, не проявив негативного ставлення до скоєного. З урахуванням викладеного, прокурор вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за своїм розміром є занадто м`яким та не відповідає меті покарання, передбаченій ст.50 КК України.

Крім того, прокурором подані доповнення до апеляційної скарги, в яких він не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визнання недопустимими доказами протоколу слідчого експерименту від 30 липня 2016 року, проведеного за участю ОСОБА_11 , та протоколу слідчого експерименту від 31 липня 2016 року, проведеного за участю ОСОБА_6 . Як зазначає прокурор у доповненнях до апеляційної скарги, підставами для визнання вказаних доказів недопустимими суд першої інстанції вказує на порушення органом досудового розслідування вимог ч.5 ст.240 КПК України, тобто проведення слідчих експериментів у будинку потерпілих без згоди власника та без ухвали слідчого судді. Разом з тим, на думку прокурора, судом першої інстанції не враховано, що станом на 30 липня 2016 року власник будинку ОСОБА_13 вже був мертвий, а його дружина ОСОБА_14 знаходилася в лікарні без свідомості, а тому прокурор просить визнати зазначені докази допустимими.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечив проти апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників, які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечили проти апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження та вивчивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у скоєнні ним умисного протиправного заподіяння смерті двом особам, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого п.п.1,12 ч.2. ст.115 КК України, обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджені наявними доказами у їх сукупності, які перевірялися судом першої інстанції в ході судового розгляду.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованому йому злочину підтверджується наданими під час судового розгляду в суді першої інстанції показаннями обвинуваченого ОСОБА_11 , вирок відносно якого скасовано, а кримінальне провадження закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із його смертю, показаннями свідків, а також фактичними даними, що містяться у висновках експертів та протоколах слідчих дій, досліджених судом першої інстанції.

Зокрема, обвинувачений ОСОБА_11 , стосовно якого оскаржуваний вирок скасовано, а кримінальне провадження закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, в ході судового розгляду кримінального провадження надав показання про обставини вчиненого злочину, вказавши при цьому на роль кожного з обвинувачених у скоєнні вбивства потерпілих. Крім того, обвинувачений ОСОБА_11 підтверджував наявність у нього неприязного відношення до потерпілого ОСОБА_13 , у зв`язку з тим, що підозрював останнього у викраденні майна його померлого родича.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 28 липня 2016 року з фототаблицями до нього, який був досліджений під час судового розгляду в суді першої інстанції та наведений у вироку в якості доказу винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, в будинку АДРЕСА_2 , в кімнаті на підлозі виявлено труп ОСОБА_13 з ознаками насильницької смерті. Під час огляду на трупі виявлені тілесні ушкодження, в тому числі, в області голови.

Згідно із висновком експерта № 88 від 11 жовтня 2016 року, при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_13 були виявлені тілесні ушкодження у виді закритої травми грудної клітки з множинними переломами ребер зліва по різним анатомічним лініям з пошкодженням лівої легені та відкритої черепно- мозкової травми, перелому кісток основи черепа, субарахноїдальні крововиливи лівої скроневої долі, множинні забійні рани на голові. Зазначені тілесні ушкодження по давності могли утворитися 28 липня 2016 року і відносяться до категоріїї тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Смерть ОСОБА_13 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в період з 04 по 05 годину від травматичного шоку, який розвинувся після отримання закритої травми грудної клітки з множинними переломами ребер з пошкодженням лівої легені та відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи черепа та субарахноїдального крововиливу лівої скроневої долі.

Відповідно до висновку експерта № 10/91-Д від 03 жовтня 2016 року, при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_25 виявлені такі тілесні ушкодження: а) три ушиті рани на обличчі, сліди хірургічних втручань, фрагментарно-уламкові переломи кісток основи черепа та склепіння черепа, крововиливи в м`які тканини голови, крововиливи під тверду мозкову оболонку, внутрішньо-мозкова гематома в товщі правої лобної долі, крововиливи під м`які мозкові оболонки, множинні забої тканини головного мозку, вторинні крововиливи в білу речовину головного мозку; б) нечисленні синці на обличчі, грудній клітці та на задній поверхні лівого плеча, крововиливи в м`яких тканинах в області ушкоджень. Вищевказані в п.а даних висновків експерта, ушкодження складають єдиний комплекс відкритої черепно-мозкової травми. Характер та морфологія травми вказують на те, що вона утворилась за життя та має ознаки тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя). Смерть ОСОБА_25 настала від відкритої черепно-мозкової травми, у вигляді ран голови з ознаками рубаних, переломів кісток основи та склепіння черепа, крововиливів під мозкові оболонки та в речовину головного мозку.

Згідно із відомостями, які містяться в протоколах обшуків від 30 липня 2016 року, проведених за місцем проживання ОСОБА_6 в будинку АДРЕСА_1 , та в належному йому автомобілі Ford Escort, реєстраційний номер НОМЕР_1 , були вилучені особисті речі обвинуваченого ОСОБА_6 , в тому числі футболка блакитного кольору, дві маски на обличчя чорного та зеленого кольорів, рукавиці чорного кольору та металевий лом, які відповідно до постанови слідчого від 08 жовтня 2016 року, визнані речовими доказами.

Як видно із висновку експерта № 180 від 26 вересня 2016 року, на футболці голубого кольору, що вилучена під час обшуку житла ОСОБА_6 , виявлено кров людини, яка могла належати потерпілій ОСОБА_25 , а відповідно до висновку експерта № 182 від 22 вересня 2016 року, на рукавицях та на масці чорного кольору, що вилучені під час обшуку житла ОСОБА_6 , виявлено сліди крові, походження якої на рукавиці на ліву руку не виключається від потерпілого ОСОБА_13 , а походження крові на рукавиці на праву руку та на масці чорного кольору не виключається від суміші крові потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_25 .

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_19 надавала показання про те, що будинок в якому вона проживає із сім`єю розташований навпроти домоволодіння потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Вночі з 27 на 28 липня 2016 року вона чула як біля будинку потерпілих зупинився автомобіль, а через деякий час почувся звук розбиття скла.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_21 надав показання про те, що з потерпілими ОСОБА_13 та ОСОБА_14 проживав по сусідству, навпроти їхнього будинку. Вночі 28 липня 2016 року, приблизно о 2 годині, він вийшов на подвір`я та помітив відблиск передніх фар автомобіля від воріт сусідів ОСОБА_15 . Ранком 28 липня 2016 року свідок пішов до будинку потерпілих, де виявив труп ОСОБА_13 та ще живу ОСОБА_14 з численними тілесними ушкодженнями, після чого він сказав дружині зателефонувати сільському голові ОСОБА_16 .

Свідок ОСОБА_16 в суді першої інстанції надав показання про те, що 28 липня 2016 року вранці йому зателефонувала сусідка потерпілих та попросила прибути до будинку, де проживали ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Коли він зайшов до будинку потерпілих, то в кімнаті побачив лежачого на підлозі без ознак життя ОСОБА_13 та ще живу ОСОБА_14 , яка була вся в крові. Також свідок вказав на те, що віконна рама в будинку потерпілих була вибита і на підлозі знаходилось розбите скло.

Показання вказаних свідків повністю узгоджуються із показаннями обвинуваченого ОСОБА_11 , кримінальне провадження відносно якого закрито у зв`язку з його смертю, щодо механізму проникнення обвинувачених у будинок потерпілих шляхом вибивання віконної рами та відкриття вхідних дверей зсередини будинку.

Органом досудового розслідування з метою перевірки та уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин вчиненого ОСОБА_11 та ОСОБА_6 кримінального правопорушення, за місцем вчинення злочину були проведені слідчі експерименти відповідно 30 липня 2016 року з обвинуваченим ОСОБА_11 та 31 липня 2016 року з обвинуваченим ОСОБА_6 .

Згідно із фактичними даними, зазначеними в протоколах слідчих експериментів, які були досліджені колегією суддів під час апеляційного розгляду кримінального провадження, ОСОБА_11 та ОСОБА_6 на місці вчинення злочину детально розповіли про механізм вчинення ними кримінального правопорушення. Зокрема, вказали на спосіб проникнення до будинку потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а також на механізм спричиненя потерпілим тілесних ушкоджень. Як видно з протоколів зазначених слідчих дій, ОСОБА_11 та ОСОБА_6 підтвердили факт нанесення ударів потерпілим саме металевою монтировкою, яку зазделегідь взяли із собою з автомобіля ОСОБА_6 , а також ту обставину, що ОСОБА_6 під час вчинення злочину був одягнутий у балаклаву (маску на обличчя) та в рукавиці.

Разом з тим, з оскаржуваного вироку видно, що суд першої інстанції протоколи проведення слідчих експериментів від 30 липня 2016 року за участю ОСОБА_11 та від 31 липня 2016 року за участю ОСОБА_6 , визнав недопустимими доказами, посилаючись на те, що вони отримані з порушенням вимог ст.240 КПК України, а саме що зазначені слідчі дії були проведені у житлі та володінні без попередньої добровільної згоди особи, яка ними володіє, та без ухвали слідчого судді.

Однак, колегія суддів з такими висновками погодитись не може, так як вони зроблені судом без урахування конкретних обставин провадження та належного аналізу відповідного законодавства, що регулює питання недоторканності житла чи іншого володіння особи, про що також зазначає і прокурор у своїй апеляційні скарзі.

Статтею 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, які визначають фундаментальні, імперативні положення щодо закономірностей і найбільш суттєвих властивостей кримінального процесу, які обумовлюють їх значення як засобу для захисту прав і свобод людини і громадянина, а також врегульовують діяльність органів та посадових осіб, які ведуть кримінальне провадження.

Однією із засад кримінального провадження є недоторканність житла чи іншого володіння особи. Відповідно до ст.13 КПК України, не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Недоторканність житла чи іншого володіння особи є однією зі складових особистої недоторканності та тісно пов`язана з правом на недоторканність особистого і сімейного життя, гарантованого ст.32 Конституції України.

Проникнення до житла чи іншого володіння може мати місце не тільки під час обшуку чи огляду (ст.ст. 234,237 КПК України), а також при проведенні слідчого експерименту (ч.5 ст.240 КПК України). Відповідно до ч.1 ст.233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм закону свідчить про те, що проведення певних слідчих дій, пов`язаних з проникненням до житла чи іншого володіння особи лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, чи на підставі судового рішення, є законодавчим запобіжником, який унеможливлює порушення конституційного права громадянина на недоторканність його особистого і сімейного життя.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування 30 липня 2016 року та 31 липня 2016 року за місцем проживання потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в буд. АДРЕСА_2 , було проведено слідчі експерименти за участю як ОСОБА_11 , так і ОСОБА_6 , з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин вчиненого ними кримінального правопорушення, без попередньої згоди власника вказаного домоволодіння і ухвали слідчого судді.

Разом з тим, визнаючи протоколи проведення зазначених слідчих дій недопустимими доказами, а саме такими, що отримані в порушення вимог ч.5 ст.240 КПК України, суд першої інстанції не врахував, що орган досудового розслідування був позбавлений можливості отримати дозвіл на проведення слідчого експерименту в помешканні потерпілих, так як власник домоволодіння ОСОБА_13 28 липня 2016 року був убитий, а потерпіла ОСОБА_14 перебувала в медичному закладі, де і померла ІНФОРМАЦІЯ_3 від отриманих тілесних ушкоджень, заподіяних ОСОБА_11 та ОСОБА_6 .

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що проведення слідчих експериментів за участю обвинувачених у помешканні потерпілих без згоди власника домоволодіння та ухвали слідчого судді ніяким чином не порушила і не могла порушити, в силу зазначених вище причин, права особи щодо недоторканності житла, а тому відсутні підстави для визнання протоколу слідчого експерименту від 30 липня 2016 року, проведеного за участю ОСОБА_11 , та протоколу слідчого експерименту від 31 липня 2016 року, проведеного за участю ОСОБА_6 , недопустимими доказами.

Суд першої інстанції, врахувавши конкретні обставини вчиненого ОСОБА_6 злочину, а саме використання в якості знаряддя злочину металевого лому, численність нанесених потерпілим ударів та направленість цих ударів у життєво важливі органи, прийшов до вірного висновку про спрямованість умислу у ОСОБА_6 саме на вчинення умисного вбивства ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Також, колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції про наявність між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , кримінальне провадження відносно якого закрито у зв`язку з його смертю, попередньої змови на вчинення злочину про що свідчать їх узгоджені дії при проникненні в будинок потерпілих та нанесенні їм тілесних ушкоджень.

Таким чином, зазначений комплекс доказів у своїй сукупності підтверджує вчинення ОСОБА_6 умисного протиправного заподіяння смерті двом особам (умисного вбивства двох осіб), вчиненого за попередньою змовою з особою, кримінальне провадження відносно якого закрите у зв`язку з його смертю, а тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого п.п.1,12 ч.2 ст.115 КК України.

Всупереч доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , судом першої інстанції всебічно, повно та неупереджено досліджено всі обставини кримінального провадження, надано оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Зазначене в апеляційній скарзі захисника твердження про те, що наведені в оскаржуваному вироку фактичні дані, які містяться у висновках експертів та протоколах слідчих дій ніяким чином не підтверджують причетність обвинуваченого ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому злочину, не відповідає фактичним обставинам справи.

Так, згідно із відомостями, що містяться в протоколі обшуку від 30 липня 2016 року, складеному в ході проведення зазначеної слідчої дії за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 , були вилучені його особисті речі на яких відповідно до висновків експерта №180 від 26 вересня 2016 року та №182 від 22 вересня 2016 року були виявлені сліди крові, походження якої не виключається від потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_25 .

Локалізація тілесних ушкоджень на тілі потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_25 , зазначена у висновках експертів №88 від 11 жовтня 2016 року та № 10/91-Д від 03 жовтня 2016 року, узгоджується із показаннями ОСОБА_11 , кримінальне провадження відносно якого закрито у зв`язку з його смертю, які він надавав під час судового розгляду в суді першої інстанції, та з поясненнями обвинувачених, наданих ними під час проведення слідчих експериментів, щодо механізму нанесення ними ударів потерпілим.

Свідок ОСОБА_19 в суді першої інстанції надавала показання про те, що в ніч з 27 на 28 липня 2016 року вона чула, як до домоволодіння потерпілих під`їхав автомобіль, а через деякий час почувся звук розбиття скла, що підтверджує показання обвинуваченого ОСОБА_11 , кримінальне провадження відносно якого закрито у зв`язку з його смертю, а також пояснення обвинувачених, наданих ними під час слідчих експериментів, щодо способу проникнення до будинку ОСОБА_13 та ОСОБА_25 , а саме шляхом вибивання віконної рами.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування вироку Іванківського районного суду Київської області від 24 квітня 2017 року.

Згідно із ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Всупереч доводів апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, судом першої інстанції враховано, що вчинений ОСОБА_6 злочин, відповідно до ст. 12 КК України, за ступенем тяжкості відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання, є учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням, а також судом враховано відсутність обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання, тобто враховано всі ті обставини, на неврахування яких посилається в своїй апеляційній скарзі прокурор.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі на певний строк ближче до максимальних меж такого виду покарання, зазначених в санкції ч.2 ст.115 КК України, за своїм видом і розміром, є необхідним та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, а тому підстав для його посилення, як того просить прокурор у своїй апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 408, 409, 419 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Вирок Іванківського районного суду Київської області від 24 квітня 2017 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 , - змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку висновок суду про визнання недопустимими доказами протоколу слідчого експерименту від 30 липня 2017 року, проведеного за участю ОСОБА_11 , та протоколу слідчого експерименту від 31 липня 2017 року, проведеного за участю ОСОБА_6 .

У решті вирок Іванківського районного суду Київської області від 24 квітня 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого п.п.1,12 ч.2 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років, залишити без змін.

Судді:

_______________ _______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4