Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/3591/15-к
Провадження № 1-КП/758/48/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.09.2017 року Подільський районний суд м.Києва в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5
за участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7
представника потерпілого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000993 за обвинуваченням
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Києва, українець, громадянин України, з середньою освітою, працює ПАТ «Завод ЗБК-1», електрозварювальником, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , раніше судимий: 1) вироком Подільського районного суду міста Києва від 02.02.2010 за ч.2 ст.185, ст.75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік та 6 місяців, 2) вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 26.11.2010 за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі, звільнений від відбуття призначеного покарання ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27.06.2014 на підставі ст.7 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.262, ч.1 ст.263, ч.2 ст.185 КК України,
В С Т А Н О В И В :
Згідно обставин, викладених в обвинувальному акті, 11.02.2015 приблизно о 20-50 год. ОСОБА_10 перебував біля будинку №21 по вул. Вишгородській, в м.Києві, де побачив автомобіль «Мерседес Віто», д.н.з. « НОМЕР_2 », та в нього виник умисел на викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 , відчинив двері вказаного автомобіля, які не були зачинені на ключі, після чого проник до салону автомобіля та викрав звідти автомат АКС-74 № НОМЕР_3 , калібру 5,45x39 мм, який відноситься до військової вогнепальної зброї.
Після цього ОСОБА_10 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим автоматом АКС-74 № НОМЕР_3 , калібру 5,45x39 мм розпорядився на власний розсуд.
Крім цього, 11.02.2015 приблизно о 20-50 год. ОСОБА_10 перебував біля будинку №21 по вул. Вишгородській, 21, в м. Києві, де побачив автомобіль «Мерседес Віто», д.н.з. « НОМЕР_2 » та в нього виник умисел на викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_10 , впевнившись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, відчинив двері вказаного автомобіля, які не були зачинені на ключі, після чого проник до салону автомобіля та викрав звідти Bluetooth-гарнітуру торгової марки «jabra ТАLК», вартістю 594 грн. 00 коп., яка належить ОСОБА_12 .
Після цього, ОСОБА_10 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та мав можливість розпорядитися викраденою Bluetooth -гарнітурою торгової марки «jabra ТАLК», спричинивши потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 594 грн. 00 коп.
Крім цього, ОСОБА_10 після викрадення автомату АКС-74 № НОМЕР_3 , калібру 5,45x39 мм біля будинку №21 по вул. Вишгородській, в м. Києві, яке вчинив 11.02.2015 приблизно о 20-50 год., заховав його під куртку, в яку був одягнений, після чого, зберігаючи автомат при собі, пішком направився в сторону будинку №33 по вул.Вишгородській в м.Києві, чим вчинив носіння та зберігання вогнепальної зброї.
Рухаючись до будинку АДРЕСА_2 в невстановлений час ОСОБА_10 у невстановленому місці заховав вищевказаний автомат АКС-74.
Цього ж дня приблизно о 23-00 год. ОСОБА_10 забрав вказаний автомат з невстановленого місця та пішком направився в сторону будинку АДРЕСА_2 , який знаходиться неподалік його місця проживання, чим продовжив вчиняти носіння та зберігання вогнепальної зброї. Дійшовши до вказаного будинку, ОСОБА_10 заховав викрадений автомат АКС-74 у напівпідвальному приміщенні будинку №23 по вул.Вишгородській в м.Києві, а невдовзі був затриманий працівниками міліції.
В судовому засіданні було досліджено у повному обсязі запропоновані стороною обвинувачення та іншими учасниками процесу докази.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст.ст.262 ч.1, 185 ч.2, 263 ч.1 КК України не визнав у повному обсязі та показав, що звинувачення щодо нього є надуманим і необґрунтованими, докази досудового слідства ґрунтуються на припущеннях, непідтверджених матеріалами справи.
Так, 11 лютого 2015 року після закінчення роботи в ТОВ «Євростандарт», де він працював на посаді «зварювальника», близько 17 год. 00 хв. прийшов додому, переодівся й близько 17 год. 10 хв. вийшов з дому погуляти на вулицю. В 17 год. 30 хв. зустрів своїх друзів Бойка, Межинського та Мишолова біля магазину «Плюс» по вул. Мостицькій в м. Києві. Зустрівшись із вказаними друзями, вони пробули там приблизно до 18 год. 00 хв., після чого пішли до під`їзду будинку ОСОБА_13 ( АДРЕСА_3 ). Там вони перебували близько 40 хвилин, вживали пиво й розмовляли між собою.
Згодом комусь з них зателефонувала ОСОБА_14 , яка попросила допомогти їй розгрузити меблі. Вони прийшли під будинок ОСОБА_15 ( АДРЕСА_3 ) приблизно о 19 год. 00 хв., а згодом піднялися на поверх до квартири ОСОБА_15 , де пробули близько трьох годин. За цей час ніхто нікуди не відлучався, лишень ОСОБА_16 близько 21 год. 00 хв. покинув їх зі своєю дівчиною, яка була з ними з самого початку, але він не пам`ятає її ім`я. Приблизно о 22 год. 00 хв. йому зателефонував ОСОБА_17 й він вийшов на вулицю, де його вже той чекав біля під`їзду, після чого вони направилися в сторону проспекту Правди в ресторан «Хантер». Зайшовши у вказаний ресторан вони там пробули хвилин сорок разом із знайомим ОСОБА_18 , прізвище останнього не пам`ятає. Після цього, біля 22 год. 45 хв. до нього зателефонував ОСОБА_19 та він вийшов з ресторану, біля якого зустрівся з ним щоб останній віддав йому грошові кошти.
Після чого вони разом з ОСОБА_19 пішли додому, в сторону будинку АДРЕСА_4 , де він проживає й приблизно о 23 год. 00 хв., не дійшовши до свого дому, біля будинку АДРЕСА_4 був затриманий працівниками міліції, які спочатку попросили пред`явити документи, але він їх не надав, оскільки документів у нього при собі не було. З працівниками міліції також був хлопець у цивільному, в якого останні запитали, чи це він викрав автомат з автомобіля, на що той відповів що ні. В той час один з працівників міліції ліхтарем світив навкруги ніби щось шукав й згодом знайшов автомат у підвалі, на відстані 15 метрів від них. Після цього його затримали, почали бити й повалили на землю. Через деякий час до них приїхало багато працівників міліції, які почали обшук, під час якого намагалися підкинути йому блютуз-гарнітуру, імітувавши ніби вони цю гарнітуру витягнули з його кишені. Вказаний вище автомат він побачив, коли працівники міліції його дістали з під козирка напівпідвального приміщення. Згодом приїхав на своєму авто, як йому повідомили потерпілий, якого ОСОБА_10 раніше ніколи не бачив, який підійшовши до них, а працівники міліції в голос повідомили, що знайшовся автомат і його блютуз-гарнітура. Потім його відвезли до райвідділку, де з ним проводили слідчі дії. В райвідділку дізнався, що його підозрюють у викраденні автомата й блютуз-гарнітури. В той вечір був одягнутий в сіру шапку, спортивну світлу (кофейну) куртку, сині спортивні штани й чорні красівки.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 вказав суду, що 11 лютого 2015 року збирався їхати в зону АТО в сторону м.Маріуполя, але перед тим вирішив заїхати до магазину «Фуршет» по вул.Вишгородській в м.Києві щоб купити продукти. Керуючи автомобілем «Мерседес «Віто» д.н.н. « НОМЕР_2 », приблизно о п`ятій/пів шостої години вечора він під`їхав до вказаного магазину, припаркував на стоянці біля магазину свій автомобіль та зайшов до магазину. У автомобілі знаходився автомат «АКС-74», який він отримав у в/с 3027. Виходячи з магазину він зустрів свою знайому й почав з нею спілкуватися неподалік від автомобіля з правої, пасажирської сторони. Чи закрив перед тим автомобіль він не пам`ятає. До нього підійшов якийсь хлопець й сказав, що бачив як у нього щойно з автомобіля викрали автомат. Після цього разом з тим хлопцем вони побігли в напрямку, який вказав хлопець, намагаючись наздогнати крадія.Тоді ж телефоном визвав міліцію. Десь через пів години приїхала міліція й він їм розповів про даний інцидент. Згодом до нього зателефонували з міліції й сказали, що його автомат знайшли й попросили підійти на місце знайдення автомата, але точно вказати те місце не може. Коли підійшов, то побачив, що його зброя лежала на землі. Згодом працівники міліції запитали чи то його блютуз-гарнітура, пред`явивши її потерпілому, на що він вказав, що вона дійсно його, оскільки справді впізнав свій блютуз. Поряд з його блютуз-гарнітурою та автоматом стояла людина, яка зі слів працівників міліції викрала їх. Після цього він поїхав у райвідділ міліції, де давав свої покази. В залі судового засідання вказати на особу, яка викрала автомат не зміг, адже він ту людину не бачив й «за руку не вхопив». Конкретно до ОСОБА_10 претензій не має, адже не впевнений, що автомат й блютуз з автомобіля викрав саме ОСОБА_10 .
Свідок ОСОБА_20 дав суду показання, що він працюючи командиром взводу патрульної служби Подільського РУГУ МВС України у м.Києві, заступив на службу в кінці зими 2015 року, якого точно числа не пам`ятає, отримав виклик на вул.Вишгородську, 21, де знаходиться магазин «Фуршет» з повідомленням, що невідома особа викрала з автомобіля зброю.
Під`їхавши за вказаною адресою зі своїм напарником ОСОБА_21 , вони зустріли невідому особу, яка представилась водієм автомобіля з якого викрали автомат. Поряд з ним стояли два хлопці, які вказали, що бачили чоловіка, який викрав зброю з автомобіля й сховав її під куртку. Ті хлопці дали йому прикмети злодія: світла або кремова куртка й темні штани. Після цього він та його напарник почали відпрацьовувати територію. Через деякий час, на початку 23-00 год., рухаючись по вул.Н.Ужвій, черговий по рації передав, що по проспекту Правди, 3 хтось бачив, що біля мусорних баків стояли двоє з предметом схожим на автомат. Приїхавши туди й підійшовши до будинку №23 по вул. Вишгородській в м.Києві, з під`їзду якого вийшов невідомий йому хлопець, який розповів, що він гуляючи з собакою бачив, як двоє хлопців зі зброю направлялися в сторону вулиці Мостицької. Зі слів заявника ці особи були одягнені: один у чорну, а інший у світлу куртку. Пішовши в сторону, яку їм вказав хлопець, по дорозі вони зустріли чоловіка і жінку яких вони запитали чи не бачили вони двох людей у світлій і темній куртках, на що ті вказали, що начебто бачили двох осіб, один з яких у світлій куртці, показавши в яку сторону ті пішли. Рухаючись у вказаному напрямку, через декілька хвилин вони побачили двох людей, один з яких був у світлій куртці. Вони підійшли до хлопців, а згодом неподалік від них вони знайшли автомат, після чого затримали даних осіб. Підставою для їх затримання слугувала світла куртка на одному з хлопців й те, що вони знайшли неподалік від них автомат, а ще те, що як йому здалося, коли вони підходили до затриманих осіб, один з них нагнувся в сторону, де згодом знайшли автомат.
Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні показав, що з обвинуваченим навчалися у паралельних класах, але років сім не бачив його. 11 лютого 2015 року вони стояли біля магазину «Фуршет» по вул. Вишгородській, 21, разом з ОСОБА_23 та ОСОБА_24 . Він бачив, як під`їхав автомобіль «Мерседес «ВІТО» д.н.з. « НОМЕР_2 » з якого вийшов чоловік й пішов у магазин. В цей час до автомобіля підійшов якийсь чоловік, одягнутий у білий верх й темний низ, відкрив водійські двері автомобіля, взяв звідти автомат й кудись пішов. Обличчя даного чоловіка він не бачив. Згодом до даного автомобіля, який стояв від них на відстані 30-40 метрів підійшов водій і вони йому повідомили, що з його автомобіля хтось витягнув автомат. Після цього водій сказав їм сідати в його автомобіль і їхати шукати людину, яка викрала автомат. Коли їхали в автомобілі, то потерпілий не вказував, що у нього вкрали ще якісь речі, а навпаки говорив, що «краще б вкрали магнітолу ніж автомат». Нікого не знайшовши вони під`їхали знову до магазину «Фуршет», куди згодом під`їхали й працівники міліції та опитували їх, після чого відпустили додому.Та через деякий час зателефонували й сказали щоб вони прийшли знову, оскільки знайдено людину з автоматом. Вони зі свідком ОСОБА_23 та працівниками міліції підійшли на те місце де стояв затриманий ОСОБА_10 . Працівники міліції запитали, чи він знає затриманого хлопця, але він не впізнав обвинуваченого. Потім працівники міліції йому сказали, що це ОСОБА_10 , на що він відповів, що як це може бути ОСОБА_10 , якщо він знає ОСОБА_10 . На це працівники міліції повідомили, що біля ОСОБА_10 було знайдено автомат. Приглянувшись свідок вказав, що затриманий дійсно ОСОБА_10 , але це не та особа, що викрала автомат з автомобіля, адже по одягу ОСОБА_10 не відповідав тій людині, яка викрала автомат. Після цього їх разом зі свідком ОСОБА_23 відвезли до райвідділку міліції, де до 5-ї години ранку проводили з ними слідчі дії.
Свідок ОСОБА_23 дав суду показання, що 11 лютого 2015 року близько 19 год. 00 хв. він разом зі ОСОБА_22 та ОСОБА_24 стояли біля магазину «Фуршет» по вул. Вишгородській, 21 й побачили, як до магазину під`їхав автомобіль «Мерседес Віто» д.н.з. « НОМЕР_2 », після чого водій вийшов з авто та зайшов до магазину «Фуршет». Перебуваючи від вказаного авто на відстані 30-40 метрів він побачив, як незнайома особа, одіта в куртку світлого кольору, темні джинси й чорну шапку, підійшов до автомобіля, відкрив водійські двері, взяв звідти пердмет схожий на автомат, поклав під куртку й пішов у невідомому напрямку. Обличчя цієї людини він не бачив, але як йому здається, це була людина не слов`янської зовнішності, з темним лицем. Після цього, він зі своїми товаришами сповістили водія автомобіля, коли той вийшов з «Фуршету», сказавши йому, що з його автомобіля щойно викрали автомат. Після цього приїхали працівники міліції й опитали їх. Сам потерпілий попросив його й свідка ОСОБА_22 сісти до нього в автомобіль і їхати шукати крадія. В той час потерпілий не вказував щоб у нього зникли ще деякі речі. Нікого так і не знайшовши, вони повернулися знову до магазину «Фуршет», куди приїхала міліція й опитала їх, після чого відпустили додому. Але приблизно через двадцять хвилин зателефонували й сказали підійти на те саме місце, адже нібито викрадений автомат знайшовся. Підійшовши до місця, де зі слів працівників міліції був знайдений автомат вони побачили ОСОБА_10 . На запитання працівників міліції він вказав, що це не та людина, яка викрала з автомобіля автомат, адже він ОСОБА_10 знає оскільки той його однокласник, та навіть не бачучи в момент викрадення автомата обличчя тієї людини, на його переконання, якби то був ОСОБА_10 він би його впізнав. Також свідок вказав, що куртка на людині, яка викрала автомат й куртка ОСОБА_10 були різними. Після цього їх разом зі ОСОБА_22 відвезли до райвідділку міліції, де до п`ятої години ранку з ними проводили слідчі дії.
Свідок ОСОБА_25 дав суду показання про те, що в лютому місяці 2015 року він під`їжджав на парковку біля магазину «Фуршет», який знаходиться по вул.Вишгородській, 21, де зустрічався зі ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . Декілька хвилин поспілкувавшись з ними він сів у свій автомобіль й почав виїжджати зі стоянки. В той час побачив, що хтось побіг зі сторони «Фуршету» в сторону вул. Вишгородська. Обличчя тієї людини не бачив. Здається та особа була одіта в щось сірого кольору. Все, що знає про дані обставини йому відомо від ОСОБА_22 . На пред`явлений прокурором у судовому засіданні протокол допиту свідка вказав, що це не його почерк і таких показів на досудовому слідстві він не давав, а підпис на протоколі йому не належить.
Свідок ОСОБА_26 дав суду показання про те, що він (чітко не пам`ятає коли, але пам`ятає що взимку), біля дев`ятої години вечора гуляв з собакою біля свого будинку по АДРЕСА_4 , побачив під домом автомат і поряд двох осіб, один з яких ховав автомат за пазухою. Після цього свідок повернувся додому й викликав міліцію. Приїхала міліція, він вийшов до них, розповів про побачене й показав напрямок, куди ті особи направились. Потім він разом з працівниками міліції пішли у вказану ним напрямку, де згодом, на відстані двохсот метрів від його будинку затримали двох осіб, поряд з якими лежав автомат під козирком напівпідвального приміщення. Вказав працівникам міліції на затриманого ОСОБА_10 виключно із-за одягу, оскільки він був подібний до одягу особи, яка перед тим біля його будинку тримала в руках автомат. Припускає, що якби в той момент замість ОСОБА_10 стояв якийсь інший хлопець у світлій куртці, то він теж би міг вказати на нього.
Свідок обвинувачення ОСОБА_21 у судовому засіданні показав, що працював патрульним в Подільському районі м.Києва, наприкінці зими 2015 року заступив у нічну зміну патрулюючи масив «Виноградар» разом з ОСОБА_20 . Отримавши повідомлення, що біля магазину «Фуршет» по Вишгородській, 21 з автомобіля викрали автомат. Під`їхавши до вказаного магазину, невідома раніше їм людина повідомила, що він зайшов у магазин, а за той час у нього з автомобіля викрали автомат, але він цього не бачив. Поряд з цією людиною стояли якісь хлопці, які вказали, що бачили, як з автомобіля вкрали автомат, вказавши прикмети злодія, після чого він з напарником почали об`їжджати околиці біля магазину, але нікого зі схожими прикметами не знайшли. Згодом на рацію прийшов ще один виклик з повідомленням, що хтось побачив людину, з під куртки якого стирчав автомат й та людина направилась в сторону магазину «Фуршет» зі сторони проспекту Правди. Під`їхавши на місце, де нібито бачили людину з автоматом, вони почали йти в напрямку будинку по вул. Вишгородській, 23 зустрівши по дорозі двох людей. Запитавши у них, чи не бачили вони когось у світлій курці, на що ті відповіли, що зустрічали щойно двох людей, в одного з яких була світла куртка. Пройшовши метрів двісті у сторону, яку показали ті люди, дійшовши до кута будинку АДРЕСА_4 вони побачили двох молодих хлопців, один з яких був у світлій куртці. Освітлюючи територію біля тих хлопців, яким перед цим вказали стояти й нікуди не йти, він побачив автомат, який лежав під козирком входу у напівпідвальне приміщення. Причиною для затримання ОСОБА_10 було те, що той був одягнутий у світлу куртку, знайдений неподалік автомат й те, що коли вони підходили до затриманих осіб, він начебто почув стукіт заліза об залізо.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 показав, що він працюючи разом із ОСОБА_10 на заводі ТОВ «Євростандарт», 11 лютого 2015 року домовились з останнім зустрітися після роботи. Приблизно о 17 годині вони зустрітися біля магазину «Плюс», що знаходиться на вул. Мостицькій, де певний час стояли й спілкувалися. З ними також була його дівчина й інші друзі. Через деякий час він запропонував ОСОБА_10 та іншим піти до його будинку щоб посидіти на поверсі біля його квартири, на що вони погодились й приблизно о 17 год. 30 хв. прийшли під будинок, де він проживає, по АДРЕСА_3 . Але там вони не довго були, оскільки близько 18 години до когось з них зателефонувала ОСОБА_28 й попросила підійти до її дому та допомогти погрузити меблі. Вони вийшли з його будинку й підійшли до будинку ОСОБА_15 та почали грузити меблі. Після цього вони вирішили посидіти й попити пиво у під`їзді біля квартири ОСОБА_15 . Там він разом з усіма просидів до двадцять першої години й потім разом зі своєю дівчиною пішов додому. ОСОБА_10 залишився на місці з іншими друзями. З моменту зустрічі із Заікою й до 21 години ОСОБА_10 нікуди не відходив й з поля його зору не зникав.
Свідок ОСОБА_17 дав суду показання, що вечором 11 лютого 2015 року зателефонував ОСОБА_10 й запропонував зустрітися. ОСОБА_10 повідомив йому, що він знаходиться в будинку Альони по АДРЕСА_5 . Приблизно в 22 год. 00 хв. він підійшов до вказаного будинку й зателефонував ОСОБА_10 , після чого останній вийшов на вулицю, де вони зустрілися й пішли до ресторану «Хантер», що знаходиться на проспекті Правди. В даному ресторані вони пробули десь до 22 год. 45 хв., допоки ОСОБА_10 не зателефонував його знайомий і той вийшов до нього. А він залишився й надалі в ресторані й більше того вечора ОСОБА_10 , не бачив.
Свідок ОСОБА_29 у судовому засіданні вказала, що після роботи, 11 лютого 2015 року, приблизно о 18 год. 00 хв. в телефонному режимі попросила своїх друзів ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 та інших допомогти їй погрузити меблі. Приблизно о 19 год. 00 хв. вона під`їхала під будинок по АДРЕСА_3 , де її вже чекали зазначені друзі. Приблизно о 19 год. 30 хв. вони закінчили розгружати меблі й вирішили ще посидіти біля її квартири на поверсі. Всі вони там спілкувалися й пили пиво. Десь о 21 годині їх залишив ОСОБА_27 зі своєю дівчиною, а вони всі залишилися там й пробули ще близько години, допоки десь о 22 годині ОСОБА_10 не зателефонував його знайомий. Після цього ОСОБА_10 вийшов до нього на вулицю, а всі інші розійшлися по домівках. За час перебування біля її квартири ніхто крім ОСОБА_27 не відлучався. ОСОБА_10 приблизно з 19-ї до 22-ї години постійно був у полі її зору й нікуди не відходив.
Згідно вимог ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Відповідно до ст.62 Конституції України, п.п. 18, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обвинувачення не може грунтуватись на припущеннях. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті.
Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі «Тельфнер проти Австрії» від 20 березня 2001 року та «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 08 лютого 1996 року.
Відповідно до ст.129 Конституції України, ст.7 КПК України основними засадами судочинства в Україні є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом; повага до людської гідності. Законодавець визначає, що вирок суду вирішує питання достовірності обвинувачення, висунутого щодо конкретної особи, по суті. Вирішення цього питання пов`язане із з`ясуванням великого кола питань, які є невід`ємною складовою частиною складу кримінального правопорушення. Лише в результаті судового розгляду і лише за вироком суду особа може бути визнана винною у вчиненні злочину.
Норма статті 370 КПК України визначає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Відповідно до ст.373 КПК України виправдувальний вирок - один із видів остаточного судового рішення, яким вмотивовано проголошується невинуватість обвинуваченого у вчиненні попередньо інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також визначаються правові наслідки визнання особи виправданою.
Основною із правових підстав ухвалення виправдувального вироку є недоведеність вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа, тобто, не доказано сам факт кримінального правопорушення.
З врахуванням норм ст.ст.368, 370 КПК України, що регулюють застосування норм матеріального та процесуального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом, суд, ухвалюючи вирок в даній кримінальній справі, безпосередньо дослідивши під час судового розгляду та оцінивши з точки зору належності, допустимості і достовірності доказів, прийшов до висновку про невинуватість ОСОБА_10 у вчиненні злочину.
При цьому, суд виходить із положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України, від 17 липня 1997 року, норм Конституції України, КПК України, які визначають права і свободи кожного, хто перебуває під юрисдикцією членів Ради Європи, які підписали означену конвенцію, держави, яка ратифікувала її у встановленому Законом порядку, та гарантують кожному права і свободи, визначені в розділі 1 Конвенції та розділу VIII Конституції України.
Аналізуючи надані досудовим слідством докази щодо вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбачених ч.1 ст.262, ч.1 ст.263, ч.2 ст.185 КК України, суд приходить до висновку про недоведеність вини останнього у вчиненому злочині.
Допитавши обвинуваченого, потерпілого, свідків, дослідивши надані сторонами докази, керуючись ст.ст. 22, 23 КПК України щодо змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів й у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечуючи відповідно вимог ст. 321 КПК України, здійснення учасниками кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямувавши судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, надавши сторонам кримінального провадження можливість подання ними суду доказів, самостійного обстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту їхніх правових позицій, провівши судовий розгляд згідно вимог ст. 337 КПК України лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а також керуючись ст. 373 КПК України, за якою обвинувальний вирок не може грунтуватися на припущеннях, суд приходить до висновку про виправдування обвинуваченого ОСОБА_10 за висунутим йому обвинуваченням з наступних підстав.
Судом досліджено протоколи пред`явлення осіб для впізнання від 12 лютого 2015 року зі свідками: ОСОБА_34 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 .
Так, в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 при огляді протоколу пред`явлення особи до впізнання від 12 лютого 2015 року категорично заперечив щодо складання такого протоколу в його присутності. Свідок зазначив, що даний протокол не підписував та вперше його бачить.
Щодо протоколів пред`явлення особи для впізнання від 12 лютого 2015 року зі свідками ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , то зі слів зазначених свідків інформація в даних протоколах спотворена й не відповідає дійсності, а сама процедура пред`явлення особи для впізнання на думку суду проведена з численними порушеннями. Зокрема, обидва свідки стверджували, що вказуючи на ОСОБА_10 їх запитували, «чи знають вони ОСОБА_10 », а не «чи впізнають вони особу, яка викрала з автомобіля автомат» на що вони відповідали, що знають. Далі свідки не заперечували твердження обвинуваченого, що при його впізнанні останній перебував у кайданках. Фотокартки осіб, яких впізнавали свідки суду не надано. Також свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_23 в судовому засіданні пояснили, що вони перебували в Подільському райуправлінні міліції з 23 години до 5-ти годин ранку, коли зі слів останніх й проводилось дане впізнання. З їх слів вони були змучені й не виявляли бажання перевіряти написаному в протоколах, тим більше їм слідчі пообіцяли, що відпустять тільки після того, як ті підпишуть якісь протоколи. Але як вже вказувалось, свідки неодноразово наголошували на сказаному, тому суд не знаходить підстав недовіряти їм.
Таким чином, суд вважає, що дані протоколи не можуть вважатись доказом вини обвинуваченого, адже інформація в них, повністю спростована самими свідками та іншими обставинами, які були встановлені в судовому засіданні.
Судом досліджена надана стороною обвинувачення судова трасологічна експертиза (дактилосокпічне дослідження) від 26 лютого 2015 року, що була проведена на основі зразків папілярних узорів пальців рук відібраних з автомобіля «Мерседес «Віто» д.н.з. « НОМЕР_2 » в ході огляду місця події за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 21, згідно п. 2 Висновку якої слідує, що «Слід пальця руки №2 залишений середнім пальцем руки лівої руки ОСОБА_10 , а слід пальця руки №3 залишений безіменним пальцем лівої руки ОСОБА_10 ».
Суд не може визнати дане дослідження, як доказ винуватості обвинуваченого, адже в самому дослідженні експерт зазначив, що відбитки та відтиски пальців та долонних поверхонь рук ОСОБА_10 , надані нарочно, а не в упакованому вигляді, що на думку суду виключає беззаперечну достовірність наданих для дослідження зразків, реальним зразкам ОСОБА_10 .
Крім того, на думку суду досліджений в судовому засіданні протокол огляду місця події від 11 лютого 2015 року на підставі якого відібрані й вилучені зразки папілярних узорів пальців рук з водійських дверей автомобіля «Мерседес «Віто» д.н.з. « НОМЕР_2 » був складений з грубим порушенням закону, а долучені до нього докази спотворені й не відповідають фактичним обставинам справи.
Так, згідно показів свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 потерпілий ОСОБА_12 під`їхавши на своєму автомобілі до магазину Фуршет, вийшов з автомобіля, пішов у магазин, прийшов з нього й поклав речі в автомобіль, в ході чого неодноразово відкривав і закривав дверцята автомобіля, а потім потерпілий разом з вказаними свідками сіли в даний автомобіль й поїхали шукати крадія. Суду видається дивним, що враховуючи обставини із-за яких після викрадення автомата безліч людей могли торкатись дверцят автомобіля, слідчий чомусь візуально вирізнив три відбитки папілярних узорів рук з ручки на водійських дверцятах й самих дверцят, відібрав їх, упакував, а згодом відправив на експертизу. При цьому на дверцятах автомобіля слідчо-оперативна група виявила тільки папілярні узори пальців рук ОСОБА_10 й більше нікого.
У суду також є сумніви, що дані зразки взагалі були відібрані при огляді місця події безпосередньо після вчинення злочину, оскільки з додатку вказаного протоколу в графі «під час огляду виявлено» вписаний прочерк, що є грубим порушення в оформленні відібраних зразків.
Так, згідно п. 3.4. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5, вилучення об`єктів, що підлягають дослідженню та відібрання зразків оформлюються протоколами згідно з вимогами процесуального законодавства. У них, крім загальних реквізитів такого роду документів, зазначається, які саме зразки були вилучені або відібрані, їх кількість, умови відбору або вилучення, а також інші обставини, що мають значення для вирішення поставлених питань. Протокол мають підписати всі особи, які брали участь у вилученні об`єктів, відібранні зразків. Вказані вимоги до оформлення протоколів містяться й у статтях 104-105 КПК України, де зокрема вказується, що особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки, а саме: спеціально виготовлені копії, зразки об`єктів, речей і документів; письмові пояснення спеціалістів, які брали участь у проведенні відповідної процесуальної дії; стенограма, аудіо, відеозапис процесуальної дії; фототаблиці, схеми, зліпки, носії комп`ютерної інформації та інші матеріали, які пояснюють зміст протоколу.
Крім того, у зазначеному протоколі вказується, що окрім автомата з салону автомобіля пропала й блютуз-гарнітура. Однак зі слів свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 потерпілий не згадував про неї, коли вони їздили шукати особу, що викрала автомат. Більше того, й сам потерпілий у судовому засіданні зазначив, що не одразу помітив відсутність даної гарнітури, а згадав тільки коли йому слідчий вказав на неї при огляді місця події після затримання ОСОБА_10 , а потім він повернувся до автомобіля й дійсно виявив її відсутність. Проте, ОСОБА_10 було затримано близько 23 год. 00 хв., а вказаний протокол огляду місця по вул. Вишгородській, 21 був складений в період з 21 год. 15 хв. 22 год. 00 хв., викликаючи сумнів, що зазначений протокол огляду місця події був складений саме в тому місці й в зазначений час. Вказане підтверджується й показами свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які в судовому засіданні вказали, що після затримання ОСОБА_10 потерпілий приїхав на своєму авто й про викрадену блютуз-гарнітуру не згадував.
Сумнівним виглядає й те, що адреса проживання чи перебування понятих, які зазначені в даному протоколі огляду місця події - ОСОБА_35 та ОСОБА_36 , значиться, як: АДРЕСА_6 . В той час, стороною захисту долучена до матеріалів справи Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої слідує, що за ваказаною адресою рахується торгово-офісний комплекс. Більше того, сторона захисту надала суду відповідь на адвокатський запит, згідно якої власник зазначених приміщень ТОВ «Сінкора» повідомив, що по даній адресі взагалі відсутні об`єкти житлової площі. Ці обставини дають підстави сумніватися щодо присутності понятих при складанні даного протоколу огляду місця події, що у свою чергу є грубим порушенням діючого закону й тягне за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом.
Сторона обвинувачення в судовому засіданні відмовилась від допиту в якості свідків указаних вище понятих. Суд за клопотанням сторони захисту теж вживав заходи для встановлення місця їх перебування задля можливості їх виклику та допиту, проте місце перебування вказаних свідків установити не виявилося можливим.
Так, згідно Інформаційного листа №223-1446/0/4-12 від 05.10.2012 р. Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч.2 ст.89 КПК тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Таким чином суд не може визнати даний протокол огляду місця події належним та допустимим доказом, а відтак вилучені на його підставі зразки не можуть визнатися судом реальними й такими, що відповідають фактичним обставинам.
За цих обставин наявна у справі судова трасологічна експертиза (дактилосокпічне дослідження), яка була проведена на основі відібраних зразків при огляді місця події від 11 лютого 2015 року за адресою: м.Київ, вул.Вишгородська, 21 порівнюючи з відбитками та відтисками пальців та долонних поверхонь рук, що надані нарочно, а не в упакованому вигляді, не може вважатися належним доказом вини ОСОБА_10 у вчиненні ним інкримінованих правопорушень.
Також суд вважає, що досліджений у засіданні протокол огляду місця події від 11 лютого 2015 року, складений по АДРЕСА_4 , згідно якого було виявлено поряд із ОСОБА_10 автомат й вилучено у ОСОБА_10 блютуз-гарнітуру, теж не відповідає вимогам закону й має бути визнаний судом недопустимим.
Серед іншого в зазначеному протоколі фігурують ті самі поняті, ОСОБА_37 та ОСОБА_38 , які проживають за адресою: АДРЕСА_6 .
Крім того, у зазначеному протоколі вказано, що при огляді місця події брав участь обвинувачений ОСОБА_10 , але в порушення вимог ст. 104 КПК України його підпис на протоколі відсутній, відсутній також запис про те, що він відмовився вчиняти підпис. З цього слід зробити висновок, що обвинуваченому не надавався на підпис протокол огляду місця події, що порушило його право на ознайомлення з даним протоколом та можливістю зробити зауваження, що підлягають занесенню до протоколу. Обвинувачений ОСОБА_10 вказані обставини теж підтвердив у судовому засіданні, вказавши, що його працівники міліції почали бити й поставили на землю лицем вниз, а потім забрали до райвідділку.
Так, відповідно до ч.ч.5,6 ст.104 КПК України, перед підписанням протоколу учасникам процесуальної дії надається можливість ознайомитися із текстом протоколу. Зауваження і доповнення зазначаються у протоколі перед підписами. Протокол підписують усі учасники, які брали участь у проведенні процесуальної дії. Якщо особа через фізичні вади або з інших причин не може особисто підписати протокол, то ознайомлення такої особи з протоколом здійснюється у присутності її захисника (законного представника), який своїм підписом засвідчує зміст протоколу та факт неможливості його підписання особою. Якщо особа, яка брала участь у проведенні процесуальної дії, відмовилася підписати протокол, про це зазначається в протоколі. Такій особі надається право дати письмові пояснення щодо причин відмови від підписання, які заносяться до протоколу. Факт відмови особи від підписання протоколу, а також факт надання письмових пояснень особи щодо причин, такої відмови засвідчується підписом її захисника (законного представника), а у разі його відсутності -понятих.
Суд приходить до висновку, що ОСОБА_10 було протиправно позбавлено права ознайомлення з протоколом, а відтак й права вносити в нього свої пояснення, заперечення та зауваження, що є грубим порушенням діючого кримінального законодавства, а тому такий протокол не може бути визнано допустимим доказом.
Крім того, як видно з фототаблиці, додатку до даного протоколу огляду місця події, у ОСОБА_10 було виявлено перелік речей, зокрема купюра номіналом у сто гривень, сигарети, ключі тощо, але чомусь в протокол було вписано тільки блютуз-гарнітуру.
В судовому засіданні сторона обвинувачення не надала переконливих доказів, що блютуз-гарнітура дійсно належала потерпілому (відсутні товарний чек, квитанція тощо), що вона дійсно знаходилась в автомобілі, й що її викрав з нього ОСОБА_10 .
Посилання на блютуз-гарнітуру в даному протоколі судом розцінюється критично, оскільки в графі протоколу «під час огляду виявлено» вписано «згідно протоколу», що також є грубим порушенням в оформленні відібраних зразків та доказів й не виключає можливості їх долучення через деякий час, враховуючи, що безсумнівну присутність понятих судом встановити не вдалося.
Досліджена в судовому засіданні судова товарознавча експертиза вартості Bluetooth гарнітура «Jabra TALK» від 20 лютого 2015 року, згідно висновку якої залишкова вартість даної гарнітури, станом на 11 лютого 2015 року складає 594 грн. 00 коп. не несе для суду жодної доказової бази задля встановлення винуватості чи невинуватості обвинуваченого.
В судовому засіданні був оглянутий речовий доказ нарізний автомат «АКС-74» № НОМЕР_3 , калібру 5,45х39, який згідно Висновку експерта від 12 лютого 2015 року є військовою вогнепальною зброєю й придатний до стрільби. Оскільки сторонами кримінального провадження не заперечувалась обставина, що саме цю зброю було викрадено з автомобіля «Мерседес «Віто» 11 лютого 2015 року, то в суду не має підстав ставити під сумнів дані обставини.
В той час, суд негативно ставиться до того, що сторона обвинувачення не встановила наявність чи відсутність на автоматі зразків папілярних узорів рук ОСОБА_10 , а також й решток мастила чи інших мікрочасток з автомата з куртки ОСОБА_10 й не провівши відповідні експертизи. Суд розцінює це, як небажання органу досудового розслідування встановити істину у справі й беззаперечно трактує дані обставини на користь обвинуваченого. Така ж позиція суду й щодо Bluetooth гарнітура «Jabra TALK», який навіть не наданий для огляду в судовому засіданні.
На адвокатський запит захисника, чи зверталися працівники правоохоронних органів з вимогою надати відеозапис з камер спостереження за 11-12 лютого 2015 року (які охоплювали місце, де стояв автомобіль з якого викрали автомат), в матеріалах справи наявна відповідь з ДП «Рітел-Центр» (магазин «Фуршет») від 04 січня 2016 року, згідно якої слідує, що працівники правоохоронних органів до них за вказаною інформацією не звертались, що також ставить під сумнів бажання правоохоронних органів встановити істину в справі.
Інших доказів, які могли б підтвердити вину обвинуваченого, сторона обвинувачення надати не змогла, хоча їй судом надавалась така можливість. Заявивши в закінченні судового розгляду, що судовий розгляд можна завершувати на підставі тих доказів, які є в кримінальній справі, сторона обвинувачення тим самим підтвердила, що неспроможна надати будь-яких інших доказів, які б підтвердили вину обвинуваченого у пред`явлених йому кримінальних правопорушеннях.
За результатами судового розгляду судом достовірно встановлено, що 11 лютого 2015 року обвинувачений ОСОБА_10 в час вчинення злочину, о 19 год. 30 хв. знаходився біля будинку по вул. Мостицькій, 16, де перебував разом зі своїми друзями до 22 год. 00 хв., після чого направився в ресторан «Хантер», з якого о 22 год. 45 хв. вийшов і направлявся додому де біля будинку №23 по вул.Вишгородській в м.Києві був затриманий працівниками міліції за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки був одягнутий в світлу куртку й неподалік від нього було виявлено викрадений раніше автомат.
Аналіз досліджених доказів переконав суд у тому, що жоден з доказів, запропонований стороною обвинувачення й перевірений в судовому засіданні, як окремо так і в сукупності, проаналізований на предмет належності й допустимості жодним чином не спростовують зроблений судом висновок, що виключає причетність ОСОБА_10 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Суд не бере до уваги твердження сторони обвинувачення, яка у своїх доводах неодноразово звертала увагу суду, що доказом вини обвинуваченого є те, що той раніше притягувався до кримінальної відповідальності. Ці обсавини можуть братися судом до уваги виключно при призначенні покарання, а не встановленні винуватості чи невинуватості особи за конкретний злочин.
Не може суд погодитися й з твердженням сторони обвинувачення, що до уваги слід брати інформацію з протоколів особи для впізнання, а не показів свідків в судовому розгляді, які безпосередньо впізнавали особу, адже останні чітко й послідовно спростували дані вказаних протоколів, будучи перед цим попереджені про кримінальну відповідальність й приведені до присяги, а тому в суду відсутні підстави їм не довіряти.
Також суд не може погодитися з думкою обвинувачення, що протоколи огляду місця події відповідають вимогам закону, а відібрані при огляді місця події докази й зразки несуть доказову інформацію, оскільки обставини зазначені вище повністю спростовують їх достовірність й відповідність фактичним обставинам справи.
Так, норми ст.62 Конституції України, які з нормами ст.17 КПК України, встановлюють безальтернативний спосіб визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення. Дані норми гарантують особі, яка притягується до кримінальної відповідальності, право бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе її вину, а також те, що будь-які сумніви будуть тлумачитися на її користь.
Відповідно до рішення Конституційного суду України №12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, визнаватися допустимими й використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав й свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Згідно з положеннями п.2 ч.1 ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється, зокрема, у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Отже, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч.1 ст.337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, безпосередньо дослідивши, надані докази стороною обвинувачення, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст.94 КПК України, приходить до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_10 на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що кримінальні правопорушення, передбачені ст.262 ч.1, ст.263 ч.1, ст.185 ч.2 КК України вчинено ОСОБА_10 .
Процесуальні витрати по залученню експертів під час проведення експертних досліджень підлягають відшкодуванню за рахунок Державного бюджету України.
Питання про речові докази суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.
Керуючись ст.62 Конституції України, ч.6 ст.284, ст. 373, ст.374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:

ОСОБА_10 визнати невинуватим по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.262 ч.1, ст.263 ч.1 ст.185 ч.2 КК України та виправдати за недоведеністю.
Процесуальні витрати по залученню експертів віднести на рахунок держави.
Речові докази: 3 сліди п/у руки залишити зберігати при матеріалах провадження; нарізний автомат «АКС-74» № НОМЕР_3 , калібру 5,45х39 та підствольний гранатомет «ГП25» № НОМЕР_4 повернути до війскової частини №3027 Національної Гвардії України 07300, Київська область, м.Вишгород; Bluetooth-гарнітуру торгової марки «jabra ТАLК» - повернути власнику ОСОБА_12 .
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1