Ухвала
Іменем України
15 лютого 2018 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2

ОСОБА_3

секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

потерпілої: ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0004481 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Києва, одруженого, зареєстрований АДРЕСА_1 , проживає АДРЕСА_2 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України

встановив:

28.12.2017 року до Корольовського районного суду м. Житомира з Апеляційного суду Житомирської області надійшли матеріали кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 26.12.2017 року запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою залишено без змін, по 20 лютого 2018 року включно.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого на 60 днів, вказавши про наявність визначених в ст. 177 КПК України ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою вказаної статті. Думку прокурора підтримали потерпіла та представник потерпілої.

Обвинувачений та його захисник при вирішенні питання щодо продовження терміну тримання під вартою поклалися на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку.

Ст.331 КПК України визначено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Суд при вирішенні питання, на виконання вимог ст.178 КПК України, приймає до уваги дані про особу обвинуваченого, який є раніше судимим за тяжкий умисний злочин, суспільну небезпеку правопорушення, в якому обвинувачується особа, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винуватим, молодий вік та задовільний стан здоров`я, соціальні зв`язки, відсутність постійного місця роботи до взяття під варту, можливість ухилення від суду та перешкоджати кримінальному провадженню.

Оскільки строк дії ухвали про тримання під вартою, визначений ст.197 КПК України, стосовно ОСОБА_6 спливає, враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, даних, що характеризують особу останнього, суд не вбачає на час розгляду клопотання достатніх підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу.

Приймаючи таке рішення суд також враховує, що в судовому засіданні не встановлено будь-яких ґрунтовних даних про те, що обвинувачений не може утримуватись в умовах слідчого ізолятору, у тому числі за станом здоров`я. Також суду не надано доказів того, що обвинувачений має хронічні захворювання, що у відповідності до «Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 № 1348/5/572 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2014 р. за № 990/25767 і можуть бути підставою для звільнення особи з-під варти.

Водночас, відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами. Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Також, матеріали обвинувального акту дають суду достатньо підстав для продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що на даний час інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та його належну поведінку.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність продовження раніше обраного запобіжного заходу, виходячи з необхідності забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам переховуватися від суду та перешкоджати кримінальному провадженню, можливості вчинити інше кримінальне правопорушення, відсутність даних про зменшення чи відсутність ризиків, які передбачені ст.177 КПК України, суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам, обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному запобіжному заході відпала, судом не встановлено, враховуючи викладене, суд продовжує ОСОБА_6 строк тримання під вартою.

Керуючись ст.29 Конституції України, ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст .ст. 177, 178, 331 КПК України суд,

УХВАЛИВ:

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в СІЗО Житомирської УВП №8 відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 днів, а саме по 16 квітня 2018 року (включно).

Ухвала суду є остаточною, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3