ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі колегії суддів: [1]
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 07 вересня 2017 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 листопада 2016 рокуу кримінальному провадженні щодо засудженого
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина
України, судимого вироком Деснянського районного
суду м. Києва від 20 грудня 2010 року за ч. 1 ст. 187,
ч. 2 ст. 187 із застосуванням ст. 69, ч. 2 ст. 186 КК
України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до
остаточного покарання у виді позбавлення волі на
строк пять років,
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
встановив:
У касаційній скарзі захисником викладено вимогу про скасування судових рішень, постановлених щодо засудженого ОСОБА_6 , із закриттям кримінального провадження у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримання. Вимогу мотивовано невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, порушенням вимог кримінального процесуального закону, порушенням права на захист через незабезпечення ОСОБА_6 захисником в день затримання, що призвело до постановлення незаконного вироку, в основу якого покладено недопустимі докази.
Вироком Подільського районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк девять років. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком приєднано частину невідбутого покарання за вироком суду від 20 грудня 2010 року та остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк девять років сім місяців з конфіскацією майна, що є його власністю. Цивільний позов потерпілої задоволений в повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальних збитків 11 617,30 грн. Вироком суду також вирішено питання процесуальних витрат та долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

04 жовтня 2014 року, приблизно о 03-ій год. 30 хв., знаходячись по вул. Воздвиженській, 51, у м. Києві, у ОСОБА_6 , який є особою, яка раніше вчинила розбій з корисливих мотивів, виник умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, знаходячись на подвір`ї за вказаною адресою, погрожуючи ножем, тобто застосуванням насильства, що є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчинив розбійний напад на ОСОБА_8 . Під час цього ОСОБА_6 намагаючись відкрито викрасти майно потерпілої, а саме жіночу сумку з речами, яку ОСОБА_8 тримала в лівій руці, ривком смикнув за сумку, проте не забрав її, оскільки потерпіла міцно тримала її в руці. Продовжуючи свої дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 , застосовуючи фізичну силу, повторно смикнув за сумку, поваливши ОСОБА_8 на підлогу, та вирвав її, а ручки сумки залишились в руці ОСОБА_8 .

Таким чином, ОСОБА_6 заволодів жіночою сумкою, в якій знаходились грошові кошти та інші речі, з якою з місця вчинення злочину зник, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 11 617,30 грн.

При цьому, ОСОБА_6 спричинив тілесні ушкодження потерпілій ножем, яким до цього їй погрожував. Відповідно до висновку експерта № 2789 від 06 жовтня 2014 року потерпілій ОСОБА_8 спричинені тілесні ушкодження, частина з яких за ступенем тяжкості є легкими тілесними ушкодженнями, а частина легкими тілесними ушкодженнями, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок суду від 26 жовтня 2016 року щодо нього без зміни.

Заслухавши доповідь судді, захисника, яка підтримала подану нею скаргу та просила її задовольнити, засудженого, який просив суд про скасування судових рішень щодо нього із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної захисника, перевіривши матеріали провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження, визнані судом доведеними, ґрунтуються на сукупностіоб`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Суд касаційної інстанції, з огляду на вимоги ст. 433 КПК України, не перевіряє судові рішення щодо неповноти й однобічності досудового розслідування та судового слідства, а також невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а виходить з обставин, встановлених судом.
За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження кваліфікація дій засудженого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України є правильною.

Апеляційний розгляд проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Апеляційним судом доводи апеляційної скарги засудженого, аналогічні доводам, наведеним у касаційній скарзі його захисником, перевірені повною мірою та спростовані з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення. Так, апеляційним судом перевірені доводи засудженого щодо невирішення судом його клопотання про призначення дактилосколпічної експертизи ножа, про що також зазначає захисник, що не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки ОСОБА_6 не був позбавлений права заявити вказане клопотання на стадії досудого розслідування, а також під час судового розгляду. Безпідставні й доводи касаційної скарги щодо неналежності й допустимості такого доказу як протоколу слідчого експерименту від 16 жовтня 2014 року, що на стадії апеляційного розгляду заявлялось лише про те, що він начебто не був досліджений, однак вказане було спростовано апеляційним судом на підставі журналу судового засідання від 20 жовтня 2015 року.
Не вбачає суд підстав й для визнання обґрунтованими тверджень касаційної скарги про визнання недопустими доказів отриманих на стадії досудового розслідування через незабезпечення ОСОБА_6 захисником у час затримання, а лише після того, як він заявив про це клопотання, так як не встановлено у даному провадженні підстав обовязкової участі захисника на підставі ст. 52 КПК України.

З огляду на те, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, підстав для задоволення касаційної скарги суд не вбачає.

Керуючись статтями 376, 434, 436, 438 КПК України, суд

постановив:

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження за касаційною скаргою № 5-8331км16 Категорія: ч. 2 ст. 187 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_9
Доповідач в суді апеляційної інстанції: ОСОБА_10
Доповідач в касаційній інстанції: ОСОБА_1