АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/836/17 Справа № 712/8841/17 Категорія: ч. 3 ст. 149 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
за участю прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу управління прокуратури Черкаської області ОСОБА_6 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 жовтня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Фролиці Дзержинського району Горіківської області, українку, громадянку України, маючу на утриманні малолітніх дітей, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов`язки, передбачені п. 1,2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.

Прийнято рішення про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 892, 32 грн.,

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку ОСОБА_7 визнана винуватою та засуджена за те, що вона, 17.03.2017, перебуваючи на 7 місяці вагітності, маючи намір на продаж власної дитини після її народження, умисно, з корисливих мотивів, зустрілась з ОСОБА_9 у кафе «Вілена», розташованому за адресою: АДРЕСА_2 та запропонувала йому придбати у неї власну новонароджену дитину, після виписки з полового будинку, за грошові кошти в розмірі 15000 грн. У подальшому, в ході телефонної розмови ОСОБА_7 з ОСОБА_9 , вона йому повідомила, що хоче збільшити вартість дитини за її продаж вдвічі, а саме з 15000 грн. на 30000 грн. 28.04.2017 ОСОБА_7 звернулася до КЗ ЧМПБ «Центр матері і дитини» пологовий будинок База № 2», що знаходиться за адресою: вул. 30 років Перемоги, 16/1, м. Черкаси, де цього ж дня народила живу дитину - дівчинку. Після чого, 05.05.2017 близько 16 год. 10 хв. ОСОБА_7 , вийшовши з території КЗ ЧМПБ «Центр матері і дитини» пологовий будинок База № 2», що знаходиться за адресою: вул. 30 років Перемоги, 16/1, м. Черкаси, умисно, з корисливих мотивів, незаконно продала, а саме передала ОСОБА_9 , який залучений працівниками поліції для проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, народжену нею 28.04.2017 малолітню дитину, а також передала йому медичні документи - медичне свідоцтво про народження №355 від 28.04.2017, виписку з медичної картки стаціонарного хворого від 05.05.2017 та довідку для дільничного педіатра або сімейного лікаря від 05.05.2017, на підставі яких у подальшому дитина повинна бути зареєстрована у органах реєстрації актів цивільного стану та поставлена на облік у лікаря педіатра, а ОСОБА_9 , передав їй частину обумовленої суми грошових коштів в сумі 15000 грн.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не заперечуючи доведеності вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації її дій, порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 149 КК України на 8 років позбавлення волі без конфіскації майна. Крім того, просить змінити вирок суду першої інстанції та доповнити його резолютивну частину рішенням про речові докази.

Зазначає, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання не в повному обсязі виконано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та безпідставно застосовано вимоги ст. 69 КК України, що передбачають призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Зокрема вказує, що в судовому рішенні, як на підставу можливого застосування положень ст. 69 КК України, зазначено, що ОСОБА_7 на утриманні має двох малолітніх дітей. Разом з цим, судом не враховано, що своє відношення до дітей вона чітко продемонструвала фактом на підставі якого їй висунуто обвинувачення у даному кримінальному провадженні.

Також, судом при призначенні обвинуваченій покарання не враховано суспільну небезпечність вчиненого злочину, який відноситься до категорії особливо тяжкого та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна або без такої, її ставлення та усвідомлення власної протиправної поведінки, а також можливість набуття нею необхідних висновків без перебування в місцях позбавлення волі.

Крім того, звертає увагу на те, що оскаржуваним вироком районного суду не вирішена доля речових доказів в даному кримінальному провадженні, а тому судове рішення, в цій частині, підлягає зміні.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про задоволення апеляційних вимог в повному обсязі з наведених в апеляційній скарзі підстав, міркування обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції та відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора, останнє слово обвинуваченої ОСОБА_7 про достатність призначеного їй судом першої інстанції покарання, вивчивши матеріали кримінального провадження та повторно дослідивши характеризуючі дані на обвинувачену, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке вона засуджена, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та ніким не оспорюється.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.3 ст.149 КК України - як торгівля людьми, вчинена щодо малолітнього, є правильною і в колегії суддів сумнівів не викликає.

Що стосується апеляційних вимог прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_6 щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Виходячи з загальних засад призначення покарання, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За змістом ч.ч. 2,3 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини КК України за вчинений злочин, визначаються ст. 69 КК України.

Як передбачено ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині КК України.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції на виконання вимог ст.ст. 50, 65 КК України та правових позицій викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», в повній мірі врахував тяжкість вчиненого нею злочину, данні про особу винуватої, яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, на утриманні має двох малолітніх дітей, обставини, що його пом`якшують, зокрема: щире каяття, визнання вини в повному обсязі, активне сприяння в розкритті злочину, при невстановленні обставин, що його обтяжують і обгрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 149 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, без конфіскації майна.

Враховуючи сукупність вищенаведених обставин, особистість обвинуваченої, її скрутне соціальне та матеріальне становище, при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання останньої, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, колегія суддів цілком погоджується з висновками суду першої інстанції про можливість призначення ОСОБА_7 покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 3 ст.149 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі.

Крім того, колегія суддів вважає за можливе виправлення засудженої ОСОБА_7 без призначення їй покарання у виді реального позбавлення волі, із застосуванням інституту звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з покладанням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, погоджуючись з рішенням суду першої інстанції про те, що таке покарання буде відповідати загальним засадам призначення покарання та його меті.

Доводи прокурора про необхідність призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання більш суворого ніж призначив суд першої інстанції, без застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України, з огляду на наведені вище обставини, не можуть бути задоволені судом апеляційної інстанції.

Твердження прокурора про неможливість врахування в якості пом`якшуючих покарання обвинуваченої обставин перебування на її утриманні малолітніх дітей, з огляду на те, що вчинивши злочин, передбачений ч. 3 ст. 149 КК України, ОСОБА_7 продемонструвала власне відношення до них, є лише нічим не підтвердженим припущенням останнього.

Колегія суддів приймає до уваги те, що матеріали кримінальної справи містять дані про те, що матір`ю малолітніх ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_7 , яка проживає спільно з ними і здійснює їх утримання. Діти навчаються в школі, про що свідчать довідки директора Вільшанської ЗОШ I-II ступенів. Будь-яких даних про те, що ОСОБА_7 неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до малолітніх дітей, матеріали справи не містять.

При таких обставинах колегія суддів вважає, що вирок суду є обґрунтованим і законним, будь-яких, передбачених ст. 409 КПК України підстав для його скасування чи зміни, при перевірці справи в апеляційному порядку, не виявлено.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що резолютивна частина вироку суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 374 КПК України, зокрема не містить рішення щодо долі речових доказів, однак зазначене підлягає усуненню судом першої інстанції в порядку ст. 537 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п.1 ч.1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу управління прокуратури Черкаської області ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :