справа № 753/3455/18
провадження № 1-кп/753/1067/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" березня 2018 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , представника потерпілих ОСОБА_5 , потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_8 , провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві підготовче судове засідання по кримінальному провадженню відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченої за ч. 1, 2 ст. 190 КК України, -
З Київської місцевої прокуратури №2 надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 , яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1 та 2 ст. 190 КК України.
Прокурор вважав за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам КПК та КК України. Просив продовжити обвинуваченій запобіжний захід у виді домашнього арешту з 04.00 год. до 15.00 год., оскільки існує ризик впливу на потерпілих та з огляду на тяжкість злочину, в якому обвинувачують ОСОБА_8 . Підтримав клопотання представника потерпілих, які є також цивільними позивачами, про накладення арешту на майно обвинуваченої для забезпечення поданих цивільних позовів. Також пояснив, що дійсно потерпілими були подані цивільні позови та чому вони не були додані до обвинувального акту, пояснити не зміг. Додав, що у прокурора не має класного чину, та печатка проставлена в обвинувальному акті.
У судовому засіданні захисником заявлено клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, у зв`язку з тим, що він не відповідає вимогам КПК України. Клопотання обґрунтував тим, що: обвинувальний акт є процесуальним документом та повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, але на порушення цього він не містить фактичні обставини та формулювання обвинувачення за частиною 2 статті 190 КК України; реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, оскільки не відображені повні відомості про прийняті слідчим процесуальні рішення і вчиненні процесуальні дії; підпис слідчого та прокурора не засвідчено печаткою та не зазначено чинний клас прокурора; в обвинувальному акті вказані не передбачені КПК відомості щодо особи обвинуваченого та анкетні дані щодо обвинуваченого, які мають бути зазначені в ньому, вказані не повністю, а саме не зазначений поштовий індекс; анкетні відомості щодо потерпілих не містять інформації про їх громадянство, а відомості щодо місця проживання кожного потерпілого вказані не повністю, а саме не зазначений поштовий індекс; зазначені відомості щодо призначення старшого групи слідчих та старшого групи прокурорів, що виходить за межі вимог встановлених ст. 291 КПК України; в розділі витрати на залучення експерта безпідставно подається повний перелік проведених судових експертиз з урахуванням їх видів, номерів та дат проведення хоча висновки експертів можуть бути доказами у кримінальному провадженні і мають надаватися суду прокурором лише на відповідній стадії судового провадження; у кримінальному провадженні заявлено цивільні позови, однак, підозрюваній ОСОБА_8 жодних цивільних позовів не пред`являлося, а про їх наявність стало відомо виключно зі змісту обвинувального акту; порушено принцип презумпції невинуватості, оскільки в обвинувальному акті містяться непоодинокі посилання на те, що ОСОБА_8 своїми умисними протиправними діями вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1, ч. 2 ст. 190 КК України, що є неприпустимим, оскільки на теперішній час її вину у установленому законом порядку не доведено, а обвинувального вирок суду щодо неї не існує. При цьому обвинувальний акт підлягає безумовному поверненою прокурору без обговорення питання про можливе використання прокурором в наступному під час судового розгляду можливостей, які надає прокурору ст. 338 КПК України, оскільки закон дозволяє змінити обвинувачення в суді виключно для зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення і тільки за результатами судового розгляду при встановлені нових фактичних обставин кримінально правопорушення. Також заперечував проти накладення арешту на майно обвинуваченої, оскільки не доведена співрозмірність обмеження права власності спричиненій шкоді. Просив змінити запобіжний захід з домашнього арешту на особисте зобов`язання, оскільки ризики, на які послався прокурор не існують та порушень з боку обвинуваченої не було.
Підозрювана у судовому засіданні підтримала свого захисника та просила задовольнити клопотання про повернення обвинувального акта прокурора, змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання та відмовити у задоволенні клопотання представника потерпілих про накладення арешту на її майно, пояснивши, що копії жодного позову їй не надавалися. Додатково суду пояснила, що не намагалася та не намагається впливати на потерпілих, не спілкувалася з ними з липня 2016 року, та після того як дізналася про підозру, завжди з`являлася за викликом до слідчого. З захисником ОСОБА_9 , який вказаний в реєстрі матеріалів досудового розслідування, договір на її захист укладався на стадію досудового розслідування, після цього вона уклала договір на представлення її інтересів та захист з адвокатом ОСОБА_4 .
Потерпілі у судовому засіданні вважали можливим призначити обвинувальний акт до розгляду, підтримали клопотання свого представника про накладення арешту на майно обвинуваченої та просили продовжити їй запобіжний захід у виді домашнього арешту. При цьому суду пояснили, що обвинувачена не намагалася чинити на них будь-який вплив.
Представник потерпілих у судовому засіданні вважав можливим призначити обвинувальний акт до розгляду, заявив клопотання про накладення арешту на майно обвинуваченої, яке підтримано потерпілими, та просив продовжити їй запобіжний захід у виді домашнього арешту. Також суду пояснив, що обвинувачена не намагалася чинити на жодного з потерпілих будь-який вплив. Просив відмовити у задоволенні клопотання захисника про повернення обвинувального акту до прокурора, оскільки вважав, що у нього був місяць для ознайомлення з позовами, які подані на досудовому розслідуванні.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, суд прийшов до наступного.
Згідно п. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Згідно п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробі, крім іншого, незаконно впливати на потерпілого.
Прокурором у судовому засіданні було наведено обґрунтування продовження застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту ризиком можливості обвинуваченої впливати на потерпілих та тяжкість вчинення злочину, в якому останню обвинувачують. Однак потерпіли, які були присутні у судовому засіданні, та представник потерпілих по даному кримінальному провадженню, пояснили суду, що обвинувачена ОСОБА_8 не намагалася та не чинила на потерпілих жодного тиску.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті,
Згідно ч. 1 ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.
З урахуванням думки сторони захисту про зміну обвинуваченій запобіжного заходу з домашнього арешту на особисте зобов`язання, та у зв`язку із тим, що потерпіли ще не допитані судом, враховуючи обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання її винуватою за частинами 1, 2 ст. 190 КК України - до трьох років позбавлення волі, її молодий вік та задовільний стан здоров`я, заміжня, має постійне місце роботи та проживання, при цьому раніше не судима, дотримувалася умов застосованого домашнього арешту, суд вважає, що застосування до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, буде достатнім, щоб попередити ризик можливого впливу на потерпілих, та відповідно до ч. 5 ст.194 КПК України, вважає необхідним зобов`язати підозрювану ОСОБА_8 прибувати за кожною вимогою до слідчого або суду.
Що стосується клопотання про накладення арешту на майно підозрюваної ОСОБА_8 , то з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільних позовів), за наявності обґрунтованого розміру цивільних позовів у кримінальному провадженні у разі визнання підозрюваної винною у вчиненні злочинів, передбачених частинами 1 та 2 ст. 190 КК України, суд вважає, що дане клопотання є обгрунтованим та на майно ОСОБА_8 , а саме на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 89,4 кв. м., житловою площею 45,5 кв. м., необхідно накласти арешт, оскільки не застосування арешту може призвести до передачі квартири іншій особі, тим паче в цій квартирі підозрювана проживає разом з чоловіком.
Також суд вважає, що арешт вказаної квартири буде розумний та співрозмірний завданням кримінального провадження, оскільки заявлені цивільні позови на загальну суму майнової шкоди у розмірі 609991 грн. та у разі передачі квартири іншій особі, потерпіли у разі визнання ОСОБА_8 винною у пред`явленому обвинуваченні, будуть позбавлені реальної можливості відшкодування шкоди, спричиненої злочинами, яка є значною.
Що стосується клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, то суд зазначає наступне.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. В свою чергу, він повинен відповідати вимогам, встановленим ст. 291 КПК України, яка передбачає вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим та прокурором.
При цьому відповідно до ч. 2 ст. 42 КПК України, особа стає обвинуваченим (підсудним) тоді, коли обвинувальний акт щодо якої, переданий до суду саме в порядку, передбаченому статтею 291 КПК України.
Натомість відповідно до ч. 2 ст. 314 КПК України вказаний перелік відомостей повинен бути перевірений судом при підготовчому судовому засіданні з точки зору можливості призначення судового розгляду. Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Так, відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Разом з тим, зі змісту даного обвинувального акту вбачається, що у ньому міститься виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, але обвинувальний акт містить виклад фактичних обставин, який має міститись вже після вищезазначеного, лише за ч. 1 ст. 190 КК України. Так, при викладенні фактичних обставин за ч. 2 статті 190 КК України, в обвинувальному акті відсутні час, місце, мета вчинення, наслідки та інші дані щодо кожного потерпілого, на підставі яких, відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 190 КК України можна встановити в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак, а зазначено лише період часу, умисел, спосіб вчинення злочину та загальна сума шкоди, яка була спричинена потерпілим.
При цьому як за ч. 1, так і за ч. 2 ст. 190 КК України в обвинувальному акті відсутня правова кваліфікація кримінального правопорушення, а лише міститься посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а саме посилання на ч. 1 та ч. 2 ст. 190 КК України.
При цьому викладення самих фактичних обставин кримінального правопорушення у такому процесуальному документі, як обвинувальний акт, не можна вважати самим обвинуваченням, оскільки в пункті п`ятому частини другій статті 291 КПК України виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення не збігаються як одне й саме поняття, а розділяються сполучником «та».
Така неконкретність обвинувачення перешкоджає реалізації ОСОБА_8 передбаченого ст. 42 КПК України права знати, у вчиненні яких кримінальних правопорушень її обвинувачують. При цьому зі ст. 42 КПК України, вбачається, що права, які має обвинувачений, значно більші за обсягом, ніж права, які має підозрюваний.
З п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року № 8, вбачається, що суди повинні вимагати від органу досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчинені кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Крім того, приймаючи до уваги, що згідно з вимогами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд позбавлений можливості проводити судовий розгляд відносно ОСОБА_8 , оскільки їй фактично не висунуте обвинувачення.
Крім того, реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам ст. ст. 109, 110 КПК України, оскільки в ньому не відображені всі процесуальні рішення, проведені під час досудового розслідування, а також не зазначено їх реквізитів, що на думку суду є істотним та таким, що перешкоджає розглянути кримінальне провадження по суті та позбавляє суд у подальшому долучати у якості доказів рішення, які не зазначені в реєстрі. Зокрема, не міститься реквізитів процесуальних рішень про визнання потерпілими та цивільними позивачами, про допуск представника потерпілих під час досудового розслідування.
На порушення п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті вказані неповні анкетні відомості кожного потерпілого, а саме не вказано місце народження, громадянство та зазначена неповна адреса проживання потерпілих.
Відповідно до ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта додається, крім того, цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу).
В порушення п. 2 та п.3 ч. 4 ст. 291 КПК України, до обвинувального акту не додані цивільні позови, пред`явлені під час досудового розслідування ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , хоча в кінці обвинувального акту зазначено, що були заявлені цивільні позови, що вказані вище, та не додана розписка підозрюваної про отримання нею копій таких цивільних позовів. При цьому підозрювана в судовому засіданні підтвердила, що копії жодного позову їй не надавалися.
Стаття 293 КПК України встановлює вимогу, що одночасно з переданням обвинувального акта, до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297 цього Кодексу), його захиснику, але на підтвердження цього, до обвинувального акту не додано розписки захисника підозрюваної ОСОБА_9 про надання йому копії обвинувального акту, копії реєстру матеріалів досудового розслідування та копій цивільних позовів.
Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. В рішенні по справі «Барбера, Месджеу та Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 року (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоби, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого.
Однак на порушення існування принципу презумпції невинуватості, в обвинувальному акті є випадки, де прокурор стверджує, що ОСОБА_8 не обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, а вчинила їх.
За таких обставин обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення виявлених порушень.
На підставі п. 3(а) ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, керуючись ст. ст. 2, 3, 42, 110, 170, 173, 177-179, 194, 291, 293, 314, 372, 376 КПК України, суд -
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, залишити без задоволення.
Клопотання захисника обвинуваченої про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання, задовольнити.
Запобіжний захід, обраний ОСОБА_8 згідно ухвали слідчого судді від 12.02.2018 року змінити на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком до 60 днів, тобто до 27.05.2018 року включно.
Покласти на обвинувачену ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч.3 ст.194 КПК України, а саме прибувати за кожною вимогою до слідчого або суду.
Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_8 , що в разі не виконання покладених на неї обов`язків, до неї може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.
Контроль аз виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 .
Клопотання представника потерпілих та потерпілих про накладення арешту на нерухоме майно обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити.
Накласти арешт на належну ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 89,4 кв.м., житловою площею 45,5 кв.м.
Зобов`язати прокурора усунути виявлені недоліки протягом одного місяця з дня проголошення ухвали.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва протягом семи днів з дня її оголошення через Дарницький районний суд міста Києва.

Суддя ОСОБА_1