УХВАЛА
іменем україни

02 січня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2017 року щодо останнього,
в с т а н о в и л а:
Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2017 року
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нива Трудова Апостолівського району Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 2 березня 2011 року за ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,
засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 2 місяці.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 змінено в частині призначеного покарання та зменшено покарання до 4 років позбавлення волі. В решті вирок залишено без змін.
ОСОБА_5 визнано винним у закінченому замаху на відкрите викрадення майна, належного потерпілій ОСОБА_6 , але злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від волі засудженого, оскільки він був затриманий очевидцями на місці події.
У касаційній скарзі захисник порушує питання про зміну судових рішень щодо ОСОБА_5 у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок суворості. Стверджує, що судами не враховано у повній мірі особу засудженого, а саме те, що у засудженого на утриманні сімя та хвора малолітня донька, його стан здоров`я, щире каяття, в результаті чого засудженому призначено занадто суворе покарання. Просить змінити судові рішення та призначити остаточне покарання ОСОБА_5 із застосуванням положеньст. 75 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доводи касаційної скарги захисника про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання та незастосування положень ст. 75 КК України, на думку колегії суддів, є непереконливими.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені санкції (якими встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань); принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), при визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування більш м`якого покарання, тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Так, обґрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання ОСОБА_5 та призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі, суд виходив з того, що засуджений вчинив злочин маючи непогашену судимість за корисливий тяжкий насильницький злочин. Також, судом враховано конкретні обставини кримінального провадження, а саме, вчинення корисливого умисного тяжкого насильницького злочину, стійкість тенденції засудженого до вчинення тяжких корисливих злочинів та небажання ставати на шлях виправлення. Обставиною, яка пом`якшує покарання засудженому судом визнано щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання засудженому, під час судового розгляду не встановлено.

Врахувавши всі зазначені обставини в сукупності, у тому числі і ті на які захисник посилається у своїй касаційній скарзі, суд правильно та обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення та перевиховання засудженого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, та правильно призначив покарання без застосування положень ст. 75 КК України.
На думку колегії суддів, суд, призначаючи засудженому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, вимог статей 65-67, 69 КК України не порушив, оскільки призначене йому покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, всім обставинам кримінального провадження і є необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів, як це передбачено ст. 65 КК України.
Підстав вважати призначене засудженому ОСОБА_5 покарання явно несправедливим через його суворість не вбачається і в касаційній скарзі про це не зазначено. Як і не вбачається підстав для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Так, суд апеляційної інстанції при перегляді кримінального провадження дійшов умотивованого висновку про правильність призначеного засудженому місцевим судом покарання без застосування положень ст. 75 КК України. Апеляційний суд зважив на конкретні обставини справи, особу ОСОБА_5 , який раніше притягався до кримінальної відповідальності за корисливий тяжкий злочин. Разом з тим, судом апеляційної інстанції було встановлено порушення, допущене судом першої інстанції при призначені покарання за незакінчений злочин у зв`язку з чим, було змінено вирок місцевого суду в частині призначеного покарання та зменшено покарання засудженому до 4 років позбавлення волі. При виборі виду та міри покарання суд апеляційної інстанції врахував і ті обставини, на які є посилання у касаційній скарзі захисника ОСОБА_7 , а саме, позитивні характеристики ОСОБА_5 , перебування на утриманні хворої малолітньої доньки.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2017 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3