йСправа № 304/481/18 Провадження № 1-кс/304/127/2018
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 квітня 2018 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , старшого слідчого СВ Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_4 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , на підставі матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0000181 від 21 квітня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В :
Старший слідчий СВ Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням на підставі матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 00000181 від 21 квітня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, про накладення арешту на майно, а саме: автомобіль марки «ВАЗ 2101», д/н НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_5 , а перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , та на брухт чорний металів вагою 122 кг. Клопотання мотивує тим, що 20 квітня 2018 року поліцейським СРПП Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_7 в ході проведення операції «Металобрухт» під час патрулювання в с. Дубриничі Перечинського району Закарпатської області було зупинено автомобіль марки «ВАЗ 2101», д/н НОМЕР_1 , під керування ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час перевірки автомобіля в салоні та багажному відділенні було виявлено брухт чорних металів вагою 122 кг. За даним фактом розпочато досудове розслідування, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000181 від 21 квітня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України. 21 квітня 2018 року було оглянуто автомобіль марки «ВАЗ 2101», д/н НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_5 , а перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , під час чого у багажному відділенні та салоні автомобіля було виявлено брухт чорних металів, загальною вагою 122 кг. Враховуючи, що для здобуття доказів, а саме встановлення факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, необхідно провести ряд слідчих дій, які виникнуть в ходів досудового розслідування, а також враховуючи те, що оглянутий та вилучений брухт чорних металів та автомобіль марки «ВАЗ 2101», д/н НОМЕР_1 мають значення речових доказів у вказаному кримінальному провадженні, а тому слідчий просить клопотання задовольнити.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 клопотання підтримали та просили таке задовольнити.

ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення даного клопотання заперечила в повному обсязі.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників процесу, вивчивши надані матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 цього Кодексу у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як убачається з наданих слідчим матеріалів справи, 20 квітня 2018 року поліцейським СРПП Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_7 в ході проведення операції «Металобрухт» під час патрулювання в с. Дубриничі Перечинського району Закарпатської області було зупинено автомобіль марки «ВАЗ 2101», д/н НОМЕР_1 , під керування ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час перевірки автомобіля в салоні та багажному відділенні було виявлено брухт чорних металів вагою 122 кг.

Також із наданих матеріалів вбачається, що дану подію 21 квітня 2018 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та присвоєно номер №0000181 з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 213 КК України, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 0000181 від 23 квітня 2018 року.

Крім цього, з протоколу огляду місця події від 21 квітня 2018 року вбачається, що з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення даного кримінального правопорушення, а також відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке здобуте у результаті його вчинення, було проведено огляд автомобіля марки «ВАЗ 2101», д/н НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_5 , а перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , під час чого було виявлено та вилучено автомобіль марки «ВАЗ 2101», д/н НОМЕР_1 , з брухтом чорних металів загальною вагою 122 кг, який знаходився у багажному відділенні та салоні вказаного транспортного засобу.

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України передбачається, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Приймаючи до уваги те, що для повного, об`єктивного та всебічного досудового розслідування даного кримінального провадження має значення майно, а саме 122 кг брухту чорних металів, оскільки такий являється об`єктом та речовим доказом в даному кримінальному провадженні, тому слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого щодо накладення арешту на дане майно слід задовольнити.

Вирішуючи клопотання про накладення арешту на автомобіль марки «ВАЗ 2101», державний номерний знак НОМЕР_1 , слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 213 КК України порушенням порядку здійснення операцій з металобрухтом визнається здійснення прийому брухту кольорових і чорних металів фізичними особами, здійснення операцій з брухтом кольорових і чорних металів посадовими особами суб`єктів господарської діяльності, відомості про яких не включено до переліку суб`єктів господарювання, що здійснюють операції з металобрухтом, надання приміщень та споруд для розташування незаконних пунктів прийому, схову та збуту металобрухту, організація незаконних пунктів прийому, схову та збуту металобрухту.

Відповідно до санкції ч. 1 ст. 213 КК України такі дії караються штрафом від тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до одного року.

Слідчим суддею в судовому засіданні встановлено, що автомобіль марки «ВАЗ 2101», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким здійснювалося транспортування металобрухту, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що не викликає сумнівів у його достовірності та відповідності чинному законодавству, належить ОСОБА_5 , а перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 . У зв`язку з тим, що санкція ч. 1 ст. 213 КК України не передбачає можливості спеціальної конфіскації майна, отже відсутні правові підстави для накладення арешту на автотранспортний засіб.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручан¬ня в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «Агосі проти Сполученого Королівства» від 24 жовтня 1988 року «Agosi v. UK»). Іншими слова¬ми, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Європейський Суд з прав людини також наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява №48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Європейський Суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52).

На підставі вищенаведеного слідчій суддя дійшов висновку, що, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 40, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання старшого слідчого СВ Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_4 про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, а саме брухт чорних металів вагою 122 кг, який виявлено при огляді автомобіля марки «ВАЗ 2101», державний номерний знак НОМЕР_1 , заборонивши розпоряджатися ним будь-яким чином і використовувати дане майно.

У задоволенні решти клопотання відмовити.

Виконання ухвали покласти на прокурора Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 .

Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Закарпатської області на протязі п`яти діб з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1