справа № 462/5699/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 січня 2018 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
представника потерпілого ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0004828 про обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч..2 ст. 15, ч..2 ст. 185 КК України, суд
в с т а н о в и в :
ОСОБА_5 будучи раніше засудженим 14.06.2016 року Галицьким районним судом м. Львова за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу, крім того, Львівською місцевою прокуратурою №3 відносно нього 08.11.2017 року у кримінальному провадженні №003166 від 07.09.2017 р. до Франківського районного суду м. Львова скеровано обвинувальний акт про обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України на шлях виправлення не став та повторно вчинив корисливий злочин.
Так, ОСОБА_5 12.11.2017 року близько 19 год. 20 хв., перебуваючи в приміщенні магазину «Рукавичка» ТзОВ ТВК «Львівхолод» на вул. Патона, 2/4а у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, повторно, з метою власного збагачення, шляхом вільного доступу, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає викрав шоколад марки «Кіnder Ferrero» в кількості 11 штук, які заховав під свій верхній одяг та покинув приміщення магазину пройшовши повз лінію кас, не оплативши за товар, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв ТзОВ ТВК «Львівхолод» матеріальну шкоду на загальну суму 249 грн. 15 коп.
Крім цього, ОСОБА_5 16.11.2017 року близько 19.00 год., перебуваючи в приміщенні магазину «Рукавичка» ТзОВ ТВК «Львівхолод» на вул. Патона, 2/4а у м. Львові, маючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, підійшовши до прилавку з шоколадом, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає викрав 10 плиток шоколаду марки «Міllennium», загальною вартістю 193 грн., які заховав під свій верхній одяг та намагався покинути приміщення магазину пройшовши повз лінію кас, не оплативши за товар, однак не довів свого злочинного умислу до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівниками магазину.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованих йому злочинах, передбачених ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України та ч.2 ст.185 КК України визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, та дав суду показання аналогічні фабулі обвинувачення. У вчиненому щиро розкаюється, 03.01.2018 р. добровільно відшкодував шкоду, просить суд його суворо не карати.
Враховуючи, що учасниками судового розгляду не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України розглянув справу за правилами, передбаченими даною нормою.
Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка) вчиненому повторно та закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчиненому повторно, доведена повністю і його дії органом досудового слідства правильно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України та ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.
При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочини не було доведено до кінця при замаху на злочин.
Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 є щире каяття, добровільне відшкодування шкоди, а обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_5 - судом не встановлені.
Суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є злочинами середньої тяжкості, вчиненими умисно, з корисливих мотивів; особу винного, який раніше судимий (матеріали кримінального провадження, т.1 арк. 79,80), неодружений, не працює, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває (матеріали кримінального провадження, т.1 арк. 72, 74), згідно характеристики за місцем проживання скарг від сусідів не поступало (матеріали кримінального провадження, т.1 арк.77), а згідно досудової доповіді підготовленої органом пробації ОСОБА_5 має високий ризик вчинення кримінального правопорушення і його виправлення без ізоляції від суспільства практично неможливе.
Виходячи з наведеного, беручи до уваги думку представника потерпілого ТзОВ ТВК «Львівхолод» - ОСОБА_4 , що претензій до обвинуваченого не мають, шкода відшкодована, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі та в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, за якими кваліфіковано злочини, оскільки суд, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, переконаний, що таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів, та виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства.
Згідно ч.1 ст.70 КК України при сукупності злочинів, суд призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Таким чином, остаточне покарання обвинуваченому слід обрати на підставі ч.1, ч.3 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, враховуючи характер та співвідношення тяжкості злочинних діянь, їх наслідки, ступінь суспільної небезпечності скоєних злочинів, - шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Між тим, суд, приймаючи до уваги наведене, наявність обставин, що пом`якшують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, вважає за можливе застосувати до ОСОБА_5 ст.75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік, який буде оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення ним в подальшому інших злочинів із покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Підстав, передбачених ст.176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого запобіжних заходів суд не вбачає.
Керуючись ст.368-371, 373-375 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, і призначити йому покарання:
-за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки;
-за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік і шість місяців;
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю один рік.
Зобов`язати ОСОБА_5 , відповідно до ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речові докази: 10 плиток шоколаду марки «Міllennium», які передано на зберігання представнику потерпілого повернути потерпілому ТзОВ ТВК «Львівхолод», як власнику (матеріали кримінального провадження, т.1 арк.);
- інформаційний носій (DVD+R) (матеріали кримінального провадження, т.1 арк.66, 67) залишити в матеріалах кримінального провадження;
Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: (підпис) ОСОБА_1
З оригіналом згідно.
Суддя: ОСОБА_1