У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"15" січня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

законного представника ОСОБА_5 ,

особи відносно якої подано клопотання ОСОБА_6 ,

розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0012888 від 17.09.2017 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_6 17.09.2017 приблизно о 15 годині 25 хвилин перебуваючи за адресою м. Київ, вул. Ентузіастів, 39, маючи прямий умисел на порушення громадської безпеки, в частині надання недостовірної інформації про загрозу вибуху і поширення неправдивих відомостей, створення обстановки загального страху, паніки та порушення безпеки суспільства, здійснив дзвінок з мобільного телефону «Самсунг» з абонентським номером НОМЕР_1 на номер спецлінії «102» до чергової частини ГУ НП в м. Києві, в ході якого завідомо неправдиво передав повідомлення про те, що замінований будинок АДРЕСА_2 в результаті чого, ОСОБА_6 своїми злочинними діями здійснив суспільно-небезпечну дію.

28.11.2017 прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом, посилаючись на те, що на час вчинення інкримінованого діяння та на час внесення клопотання останній за своїм психічним станом не був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними, оскільки виявляє ознаки інфантильного розладу особистості з частими декомпенсаціями, ускладненого синдромом залежності внаслідок вживання алкоголю.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, просила задовольнити з підстав викладених в мотивувальній частині клопотання.

Сторона захисту у судовому засіданні, в світлі наявного в матеріалах провадження висновку експертизи, не заперечували проти клопотання прокурора, однак просили суд обрати найбільш м`який вид примусових заходів медичного характеру, який за обсягом буде відповідати вчиненому особою, відносно якої подано клопотання, діянню та особі останнього.

Тож, суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали судового провадження, виходить із положень ст. 93, 94 КК України, ст.ст. 512, 513 КПК України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», Закону України «Про психіатричну допомогу» та вважає за необхідне зазначити про таке.

Згідно ст. 19 Закону України "Про психіатричну допомогу", примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінальним процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами.

Статтею 513 КПК України імперативно передбачено, що під час постановлення ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, чи вчинено це діяння певною особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення в стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які саме.

Обставини вчинення ОСОБА_6 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду справи на підставі досліджених судом доказів.

Вказані обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме: рапортом інспектора патрульної служби ОСОБА_8 , протоколом огляду місця події від 17.09.2017, що проводився за адресою: м. Київ, вул. Ентузіастів, 39, протоколом огляду речей, а саме мобільного телефону «Самсунг» з абонентським номером НОМЕР_1 , протоколом огляду речей від 07.10.2017, а саме диску, на якому міститься запис телефонної розмови, протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 15.11.2017, якими безпосередньо підтверджується час, місце та спосіб вчинення кримінального правопорушення; відомостями, що містяться у висновку стаціонарної комісійної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 194 від 31.10.2017, зокрема наявність у ОСОБА_6 інфантильного розладу особистості з частими декомпенсаціями, ускладненого синдромом залежності внаслідок вживання алкоголю.

При цьому, вище досліджені процесуальні джерела доказів, як-то речові докази, документи, висновки експертів суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України, а безпосередніх порушень вимог КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено.

Тож, враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, у зв`язку з чим кваліфікує дії останнього, як завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибелі людей чи іншими тяжкими наслідками.

Однак, у відповідності до акту комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 194 від 31.10.2017, у період часу, до якого відноситься правопорушення, ОСОБА_6 , виявляв ознаки інфантильного розладу особистості з частими декомпенсаціями, ускладненого синдромом залежності внаслідок вживання алкоголю (згідно з МКХ-10, шифр F 60.8, F 10.2 ), за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, у зв`язку з чим потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричний заклад із посиленим наглядом.

Таким чином, у судовому засіданні встановлена неосудність ОСОБА_6 , на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння, так як він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними в період вчинення інкримінованого діяння і на даний час також не може віддавати собі звіт у своїх діях і керувати ними.

У відповідності до вимог ст.ст. 19, 94 КК України до осіб, визнаних судом неосудними, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб може бути застосована госпіталізація до психіатричних закладів зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога за місцем проживання.

Згідно п. 3 наказу МОЗ України № 397 від 08.10.2001 року «Про затвердження нормативно-правових документів з окремих питань щодо застосування примусових заходів медичного характеру до осіб, які страждають на психічні розлади» вид примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості психічного захворювання в особи, тяжкості вчинення нею діяння з урахуванням її ступеня суспільної небезпечності.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 508 КПК України, до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовано поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

З огляду на викладене, враховуючи конкретні обставини вчинення суспільно-небезпечного діяння, дані про характер і тяжкість наявного у ОСОБА_6 психічного захворювання, зокрема дані, що містяться у акті 194 від 31.10.2017, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та наявність правових підстав для застосування до ОСОБА_6 саме зазначеного виду примусового заходу медичного характеру, у зв`язку з наявним у нього психічним захворюванням.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178, 508 КПК України, у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку залишити без змін до набрання законної сили цим судовим рішенням.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень Кримінального процесуального Кодексу України, зокрема з урахуванням положень ст.100 цього Кодексу.

Контроль за виконанням слід покласти на слідчого, який є старшим групи в даному кримінальному провадженні - слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 . Та, враховуючи норму ст. 2 ЗУ «Про прокуратуру», згідно якої на прокуратуру покладаються функції, зокрема: нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, суд вважає за необхідне покласти обов`язок забезпечити контроль за виконанням даної ухвали прокурора старщщого групи прокуроів в даному кримінальному провадження - прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 93, 94 КК України, ст. 121 Конституції України, Постановою Пленуму Верховного Суду України, № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», Закону України "Про психіатричну допомогу", ст.ст. 1-29, 100, 369-372, 376, 512, 513 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :
Клопотання - задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку залишити без змін до набрання законної сили цим судовим рішенням.

Речові докази: диск залишити у матеріалах судового провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом 7 днів з дня її проголошення.
Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 та прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 .

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 08:00 год. 19.01.2018.

С у д д я: ОСОБА_1