Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2017 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

суддівОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року,
в с т а н о в и в:
Як убачається з матеріалів провадження за скаргою, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року задоволено клопотання слідчого в ОВС першого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями, Генеральної прокуратури України і надано дозвіл на затримання ОСОБА_8 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.
Апеляційний суд м. Києва ухвалою від 11 вересня 2017 року, керуючись ч. 4 ст. 399 КПК, відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на вказану ухвалу слідчого судді.
У касаційній скарзі захисники просить скасувати вказану ухвалу та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, оскільки вважають, що рішення постановлено з порушенням КПК.
Перевіривши касаційну скаргу та додану до неї копію судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Частиною 4 ст. 399 КПК визначено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 309 вказаного Кодексу під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про: відмову у наданні дозволу на затримання; застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або відмову в його застосуванні; продовження строку тримання під вартою або відмову в його продовженні; застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або відмову в його застосуванні; продовження строку домашнього арешту або відмову в його продовженні; поміщення особи в приймальник-розподільник для дітей або відмову в такому поміщенні; продовження строку тримання особи в приймальнику-розподільнику для дітей або відмову в його продовженні; направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи або відмову у такому направленні; арешт майна або відмову у ньому; тимчасовий доступ до речей і документів, яким дозволено вилучення речей і документів, які посвідчують користування правом на здійснення підприємницької діяльності, або інших, за відсутності яких фізична особа - підприємець чи юридична особа позбавляються можливості здійснювати свою діяльність; відсторонення від посади або відмову у ньому.
Крім того, під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.
Цей перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, при цьому ч. 3 ст. 309 КПК прямо передбачено, що скарги на інші ухвали слідчого судді не можуть бути оскаржені і заперечення проти них можна подати під час підготовчого провадження в суді.

До того ж згідно з положеннями ч. 5 ст. 190 цього Кодексу, якою встановлено вимоги до ухвали про надання дозволу на затримання з метою приводу, ухвала про дозвіл на затримання оскарженню не підлягає.
Таким чином, оскільки оскаржувана ухвала слідчого судді про надання дозволу на затримання не входить до переліку, встановленого ст. 309 КПК, а у ст. 190 того ж Кодексу міститься пряма вказівка про те, що такі ухвали слідчого судді не підлягають оскарженню, то рішення апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження за скаргою на таку ухвалу слідчого судді є законним та обґрунтованим.

Переконливих доводів про необхідність скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду провадження в суді апеляційної інстанції з касаційної скарги захисників не убачається.
Посилання у скарзі на те, що судом не дотримано загальних засад здійснення кримінального провадження є безпідставними, оскільки статтями 190, 309 КПК це питання урегульовано.
Така законодавча позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, цей Суд у своєму рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» зазначив, що у спосіб, у який ст. 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.
За таких обставин згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, п. 6 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд
п о с т а н о в и в:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3