Справа № 458/706/16-к
УХВАЛА

15 грудня 2017 року слідчий суддя Турківського районного суду Львівської області ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , представника потерпілої, адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши в місті Турці Львівської області скаргу представника потерпілої ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_3 , на постанову про закриття кримінального провадження,

встановила:

12.12.2017 року до суду зі скаргою звернувся представник потерпілої ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_3 .

Просить скасувати постанову слідчого СВ Турківського ВП Самбірського ВП ГУ НП України у Львівській області, ОСОБА_6 , від 21.10.2017 року про закриття кримінального провадження № 0000461 від 21.10.2014 року, яку потерпіла отримала лише 08.12.2017 року.

Посилається на те, що 21.10.2014 року до Турківського РВ ГУ МВС України звернулася ОСОБА_5 про те, що її побили ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , спричинили легкі тілесні ушкодження.

Досудове розслідування в черговий раз закінчилося винесенням 21.10.2017 року постанови про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Вважає, що постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку із неповнотою досудового розслідування є передчасною.

В судовому засіданні представник потерпілої ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_3 , підтримав письмову скаргу від 12.12.2017 року та мотиви, викладені у ній.

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_6 та прокурор ОСОБА_4 висловили спільну позицію про те, що досудове розслідування є повним, і на підставі зібраних у кримінальному провадженні доказів, відповідно їх оцінивши, сторона обвинувачення дійшла висновку про те, що вони не можуть визнати зібрані докази достатніми для складання обвинувального акту і повідомити особі про підозру відповідно до статей 276, 290 КПК України.

Стверджують, що досудовим слідством не встановлено незаінтересованих свідків події, хоча згідні, що факт мав місце, тобто подія відбулася, однак слідство не може встановити, хто із учасників конфлікту першим наніс удар, відсутні незацікавлені свідки, слідством вжиті всі вичерпні заходи для встановлення обставин події, однак достатні підстави для скасування постанови відсутні.

Прокурор додав, що, оскільки він не переконаний у винуватості осіб, яких ОСОБА_5 обвинувачує у її побитті, він не може затвердити обвинувальний акт і доводити винуватість осіб перед судом.

Вислухавши представника потерпілої, слідчого, прокурора, приходжу до наступного.

Встановлено, що 21.10.2014 року слідчим Турківського РВ ГУ МВС України у Львівській області занесено до ЄРДР за № 0000461 повідомлення потерпілої ОСОБА_5 про те, що 21.10.2014 року близько 14:40 год. в с. Нижня Яблунька, на сільській дорозі, її побили ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , спричинили їй легкі тілесні ушкодження.

21.10.2017 року слідчим ОСОБА_6 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000461 від 09.06.2016 року, про яку потерпілій та її представнику стало відомо лише 08.12.2017 року.

На даний час діючим законодавством України є невирішеним питання, як діяти у випадку, коли прокурор відмовляється від кримінального переслідування, а потерпілий не погоджується із такою позицією.

Відповідно до принципу публічності прокурор здійснює кримінальне переслідування незалежно від думки потерпілого.

Це призводить до певних суперечностей у досягненні істинної мети кримінального переслідування та обмежує законні права та інтереси потерпілого у кримінальному процесі.

Для вирішення по суті скарги ОСОБА_5 слід проаналізувати діюче на даний час законодавство України через призму прав ОСОБА_5 як людини, як громадянки України та як потерпілої у кримінальному провадженні.

Процесуальний статус потерпілого, яким є ОСОБА_5 , потрібно рознглядати через призму його процесуальних прав та обов`язків, Конституції України та міжнародних правових норм.

Відповідно до статей 56,57 КПК України потерпілий має право подавати докази, оскаржувати дії чи бездіяльність слідчого, на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди, знайомитися із матеріалами, які безпосередньо стосуються вчинення щодо нього злочину, має право на негайне прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення, визнання його потерпілим, подавати докази на підтвердження його заяви, брати участь у слідчих та інших процесуальних діях, знайомитися із протоколами слідчих та інших процесуальних дій, брати участь у судовому провадженні, у безпосередній перевірці доказів, підтримувати обвинувачення в суді у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення, а також інші права. Водночас він зобов`язаний не перешкоджати встановленню обставин вчинення злочину.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться:

1) верховенство права;

2) законність;

3) рівність перед законом і судом;

4) повага до людської гідності;

5) забезпечення права на свободу та особисту недоторканність;

6) недоторканність житла чи іншого володіння особи;

7) таємниця спілкування;

8) невтручання у приватне життя;

9) недоторканність права власності;

10) презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини;

11) свобода від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів та членів сім`ї;

12) заборона двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення;

13) забезпечення права на захист;

14) доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень;

15) змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості;

16) безпосередність дослідження показань, речей і документів;

17)забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності;

18) публічність;

19) диспозитивність;

20) гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами;

21) розумність строків;

22) мова, якою здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відмова прокурора від підтримання державного обвинувачення тягне за собою закриття кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Якщо інше не передбачено цим Кодексом, здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час кримінального провадження порушуються її права, гарантовані Конституцією України та міжнародними договорами України. Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. У випадках, передбачених цим Кодексом, повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення може здійснюватися слідчим за погодженням із прокурором, а обвинувачення може підтримуватися потерпілим, його представником.

Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Відповідно до ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відмова прокурора від підтримання державного обвинувачення тягне за собою закриття кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до ст. 477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених в тому числі статтею 125 (умисне легке тілесне ушкодження),

Потерпілий має право подати до слідчого, прокурора, іншої службової особи органу, уповноваженого на початок досудового розслідування, заяву про вчинення кримінального правопорушення протягом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення певного кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 479 КПК України відшкодування шкоди потерпілому у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення може відбуватися на підставі угоди про примирення або без неї.

Аналізуючи зазначені норми закону, Конституції України та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, враховуючи те, що дане кримінальне провадження за заявою ОСОБА_5 є у формі приватного обвинувачення, приходжу до висновку, що обмеження потерпілої ОСОБА_5 у праві на судовий розгляд і можливості самостійно (в разі відмови прокурора)підтримувати обвинувачення в суді (з метою доведення нею вини обвинувачених нею осіб), який один має право провести остаточну оцінку зібраних доказів, а в разі визнання судом винними обвинувачуваних потерпілою осіб на відшкодування заподіяної їй шкоди, є порушенням прав потерпілого на судовий розгляд, принципів верховенства права, рівності перед судом, поваги до людської гідності потерпілої, доступу потерпілої до правосуддя, змагальності сторін та доведенні перед судом переконливості своїх доказів, безпосередності дослідження судом показань.

Відповідно до ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого чи прокурора;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи наведені вище обставини та вимоги Закону, закриття кримінального провадження вважаю передчасним і таким, що порушує зазначені вище права потерпілої ОСОБА_5 , надані їй Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та КПК України.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження № 0000461, в них в тому числі є неповнота досудового розслідування:

1) не проведено слідчого експерименту із участю ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ;

2) з метою усунення розбіжностей не проведено одночасного допиту потерпілої та обвинувачених нею осіб, тобто попередню ухвалу слідчого судді не виконано по даний час.

Слідчим у даному кримінальному провадженні зібрано достатньо доказів для повідомлення особам про підозру, однак про підозру осіб, яких обвинувачує ОСОБА_5 у вчиненні злочину, не повідомлено.

Окрім наведеного вище, вважаю, що оцінка зібраних по справі доказів є передчасною і однобічною.

Дослідивши зібрані досудовим слідством докази, вважаю, що при усуненні наведених вище недоліків, у матеріалах справи буде достатньо належних і допустимих доказів для оголошення обвинувачуваним потерпілою особам підозри та завершення досудового розслідування шляхом складання обвинувального акту.

Натомість оголошення підозри та пред`явлення обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 нічим не порушить їх прав, гарантованих Конституцією України, міжнародниими нормами та КПК України, при достриманні їх у ході кримінального провадження.

Керуючись статтями 303-307 Кримінального процесуального кодексу України,

ухвалила:

Скаргу представника потерпілої ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_3 , на постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0000461 від 21.10.2017 року задовольнити.

Постанову Старшого слідчого СВ Турківського ВП Самбірського ВП ГУ НП України у Львівській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження № 0000461 від 21.10.2017 року скасувати.

Матеріали кримінального провадження повернути Слідчому СВ Турківського ВП Самбірського ВП ГУ НП України у Львівській області, ОСОБА_6 для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя -