Справа № 567/721/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2018 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

за участі

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000196 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, інвалід 3 групи, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.297 КК України

в с т а н о в и в :

08.05.2018 року близько 16 год. ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою групою осіб з особою, матеріали кримінального провадження щодо якої виділено в окреме провадження, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою вчинення наруги над могилою, з корисливих мотивів прийшли на територію кладовища, яке знаходиться в АДРЕСА_2 , перебуваючи на території якого підійшли до могили померлого ОСОБА_6 , яка була огороджена надмогильною металевою огорожею, де руками пошкодили та демонтували 2 секції металевої огорожі могили з каліткою, які надалі ОСОБА_5 переніс до пункту прийому металобрухту та продав, за що отримали грошову винагороду в сумі 199 грн., тим самим незаконно заволоділи ними та в подальшому розпорядилися за власним розсудом, оплатно збувши їх, чим заподіяли моральної шкоди рідним і близьким померлого.

В судовому засіданні ОСОБА_5 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 297 КК України визнав повністю та показав, що в денний час 08.05.2017 року в с.Оженин Острозького району зустрів свого знайомого ОСОБА_7 , який запропонував йому здати металобрухт з тим, щоб отримати грошові кошти. У зв`язку з цим вони пішли до місцевого кладовища, де ОСОБА_7 запропонував викрасти огорожу з якоїсь могили. Спочатку він не хотів цього робити, але ОСОБА_7 переконав його. Могилу, з якої вони мали викрасти огорожу вибрав ОСОБА_7 після цього, вони вирвали 2 секції огорожі з каліткою з тієї могили, перенесли їх до огорожі кладовища та перекинули на зовнішню сторону в місце, де знаходиться смітник.

В подальшому вони перенесли ці секції до пункту приймання металобрухту, який розташований неподалік і він сам заніс їх на територію пункту, оскільки ОСОБА_8 не захотів туди йти.

На території пункту приймання металобрухту особа, яка займалась приймання металобрухту поважила його та видала йому біля 200 грн.

В подальшому вони з ОСОБА_9 знову пішли до тієї ж могили, щоб викрасти огорожу, яка залишилась, коли були біля неї, то їх окликнула та особа, яка займалась прийманням металобрухту. Тоді ОСОБА_8 став говорити, що він нічого не доведе, а сам він став просити приймальника металобрухту, щоб той не телефонував до поліції.

У вчиненому щиро кається та просить суворо не карати.

Крім повного визнання обвинуваченим вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.297 КК України та його показань про обставини вчинення злочину його винність у вчиненні зазначеного злочину повністю доведена дослідженими доказами.

Відповідно до протоколу огляду місця події та ілюстративної таблиці до нього встановлено, що під час огляду могили ОСОБА_6 , яка знаходиться на кладовищі с.Оженин Острозького району було виявлено відсутність двох секцій металевої огорожі могили та наявність двох секцій огорожі з північної та західної сторони.

В судовому засіданні з рапорту о/у СКП Острозького ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_10 вбачається, що 08.05.2017 року біля 23 год. до нього зателефонував ОСОБА_11 та повідомив про те, що в с.Оженин Острозького району житель зазначеного населеного пункту ОСОБА_7 пропонував йому придбати металевий паркан, походження якого викликало підозру в тому, що зазначений паркан є викраденим.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що станови на 08.05.2017 року стажувався у пункті приймання металобрухту, який розташований в с.Оженин Острозького району по вул. Шкільній неподалік місцевого кладовища. Вечором зазначеного дня він помітив як обвинувачений та ОСОБА_8 перекидають через огорожу кладовища назовні металеві секції огорожі в сторону, де знаходився смітник і через деякий час вони взяли зазначені секції та стали їх нести в сторону пункту приймання металобрухту.

Через деякий час ОСОБА_12 приніс до пункту дві секції з каліткою, він їх прийняв та заплатив за них 199 грн., оскільки їх вага становила 62 кг. і коли ОСОБА_12 запитав його чи буде він ще працювати з тим, щоб здати ще металобрухт та пішов з території, то він пішов за ними та побачив, що вони підійшли на території кладовища до двох могил кругом яких вже була відсутня частина огорожі, а частина огорожі, яка залишилась була аналогічною за конструкцією і кольором тій огорожі, яку приніс перед цим ОСОБА_13 .

Тоді він став говорити до них навіщо вони таке зробили, на що ОСОБА_8 став говорити, що він нічого довести не зможе, а ОСОБА_12 став просити його не телефонувати до поліції, коли він сказав, що викличе останніх.

Відповідно до протоколу огляду місця події та ілюстративної таблиці до нього встановлено, що під час огляду за участю ОСОБА_11 (користувача приміщення) приміщення складу, що в АДРЕСА_3 було виявлено дві секції огорожі з каліткою, які візуально та за кольором ідентичні двом секціям огорожі, наявним на кладовищі с.Оженин Острозького району навкруги могили ОСОБА_6 .

Аналізуючи зазначені докази, суд приходить до висновку що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.297 КК України знайшла підтвердження показаннями свідка, а також доводиться в повному обсязі матеріалами кримінального провадження, які не суперечать один одному, співвідносяться між собою, узгоджуються в деталях. Суд оцінює зібрані по справі і представлені докази допустимими, достовірними і достатніми для правильного вирішення справи по суті, у зв`язку з чим вважає за можливе покласти їх в основу вироку.

Таким чином, судом встановлено, що своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.297 КК України, тобто наруга над могилою, яка виразилась у незаконному заволодінні предметами, що знаходяться на могилі, вчинені з корисливих мотивів та за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого і зокрема те, що відповідно до ст. 12 КК України обвинуваченим вчинено тяжкий злочин, за вчинення якого передбачено альтернативу видів покарання.

Відповідно до ст.. 50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Беручи до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_5 , суд враховує, що він сільською радою по місцю проживання характеризується позитивно, є інвалідом з дитинства 3 групи, перебуває на диспансерному обліку в Острозькій ЦРЛ з приводу легкої розумової відсталості в стадії вираженої дебільності з емоційно-вольовою нестійкістю, що підтверджується висновком судово-психіатричної експертизи щодо ОСОБА_5 . Водночас, відповідно до зазначеного висновку встановлено, що ОСОБА_5 під час вчинення суспільно-небезпечного діяння міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Відповідно до ст.. 66 КК України, суд враховує, що обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 щире каяття та сприяння розкриттю злочину. В той же час, суд враховує, що обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , в тому числі і в частині перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння на час вчинення злочину, немає, оскільки пояснення обвинуваченого про те, що перед вчиненням злочину він вживав алкогольні напої не підтверджено належними доказами.

Дані обставини суд вважає такими, що вказують на можливість виправлення ОСОБА_5 без реального позбавлення волі, але в умовах нагляду за ним та дозволяють звільнити його від відбування покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України та покладення обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

При цьому, суд враховує і те, що до висновку про можливість призначення саме такого покарання прийшов орган пробації при складенні досудової доповіді.

Водночас суд вважає, що долю речових доказів, а саме двох секцій металевої могильної загорожі з каліткою, переданих на відповідальне зберігання ОСОБА_14 у даному кримінальному провадженні слід не вирішувати, оскільки зазначені речові докази є доказами і в кримінальному провадженні стосовно особи, матеріали кримінального провадження щодо якої виділено в окреме провадження.

Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.297 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком чотири роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік.

Покласти на ОСОБА_5 , відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст.76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1