Постанова
Іменем України
24 квітня 2018 року

м. Київ
справа № 721/490/16-к
провадження № 51-892 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції :
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 ОСОБА_7 на вирок Путильського районного суду Чернівецької області від 7 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 7 лютого 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 30000058, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 296 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини.
За вироком Путильського районного суду Чернівецької області від 7 вересня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за частиною 2 статті 296 КК на 2 роки позбавлення волі.
На підставі статей 71, 78 КК із врахуванням невідбутого покарання за вироком Путильського районного суду Чернівецької області від 12 червня 2014 року за частиною 3 статті 185 КК, яким ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, шляхом складання вироків та часткового складання покарань призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Міру запобіжного заходу, обрану ОСОБА_6 на досудовому слідстві, у виді домашнього арешту залишено до вступу вироку в законну силу.
Також цим вироком визнано винуватими та засуджено ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що в касаційному порядку не оскаржуються.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 29 березня 2016 року о 23-тій годині, разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння порушуючи громадський порядок у приміщенні Путильської ЦРЛ, здійснили злісне хуліганство, зневажаючи нормами моральності та духовності, виражаючи явну неповагу до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та продовжувалось протягом тривалого часу, порушивши особистий спокій та відпочинок хворих людей і налагоджену роботу медичного персоналу, фактично зупинили функціонування зазначеного медичного закладу. При цьому спричинили тілесні ушкодження лікарю ОСОБА_10 , а лікар ОСОБА_11 , який намагався припинити хуліганські дії, отримав легкі тілесні ушкодження.
Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 7 лютого 2017 року вирок Путильського районного суду Чернівецької області від 7 вересня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції щодо ОСОБА_6 . При цьому вказує, що судами неправильно надано оцінку обставинам кримінального правопорушення.
До того ж вважає, що суд, порушуючи надані йому повноваження, став на бік обвинувачення та здійснював допит свідків всупереч вимогам статті 352 КПК.
Крім того, зазначає, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки показанням його підзахисного, інших засуджених, свідка ОСОБА_12 , а також медичним документам щодо ОСОБА_6 , які містяться в матеріалах кримінального провадження.
Також у мотивувальній частині касаційної скарги захисник вказує на недопустимість доказів у кримінальному провадженні, та зазначає, що судами не враховано такої обставини, що лікар ОСОБА_11 був лікуючим лікарем матері одного із засуджених.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та захисника, котрі підтримали касаційну скаргу, зваживши на доводи прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, обговоривши доводи, викладені в касаційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.
Мотиви Суду.
Відповідно до частини 1 статті 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник указує на суперечливість висновків суду, тобто фактично посилається на невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі статтею 438 КПК не є предметом перевірки в касаційному порядку. При цьому засуджений не розкрив змісту й суті таких фактичних даних, а саме фактів (події, дії, стану), доведення яких (наявність або відсутність) мали б значення для правильного вирішення справи.А тому суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами.
У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку показання потерпілого ОСОБА_11 , який підтвердив, що засуджені порушували громадський порядок у приміщенні лікарні, висловлювались нецензурною лайкою, погрожували розправою медперсоналу та оточили лікаря ОСОБА_10 , а ОСОБА_11 намагаючись припинити такі дії засуджених, в результаті отримав легкі тілесні ушкодження. Аналогічні показання дав суду потерпілий ОСОБА_10 .
Крім того, засуджені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнали свою вину у скоєнні злочину, передбаченого частиною 2 статті 296 КК. Підтвердили, що були в лікарні разом з ОСОБА_6 та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. спричинили конфлікт із медперсоналом, який переріс у бійку, у результаті чого один із лікарів отримав тілесні ушкодження.
Такі показання узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 які зазначили, що засуджені перебували у стані алкогольного сп`яніння, вели себе зухвало, порушували громадський порядок.
Тобто доводи захисника про суперечливість показань свідків та неврахування судом показань медсестри ОСОБА_12 і вказівки на хворобу його підзахисного, не знайшли свого підтвердження під час перевірки матеріалів провадження.
Крім того, посилання захисника на порушення судом апеляційної інстанції статті 352 КПК є безпідставне, оскільки із звукозапису судових засідань не вбачається таких порушень. Допит відбувався відповідно до вимог закону, а вказівка захисника на некоректне висловлювання головуючого у справі є лише намаганням встановити порядок у залі суду під час допиту свідків.
До того ж відповідно до вимог частини 11 статті 352 КПК після допиту свідка йому можуть бути поставлені запитання потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, їх представниками та законними представниками, а також головуючим та суддями.
Також твердження захисника, що потерпілий ОСОБА_11 є лікарем матері одного із засуджених, не вказує на обставину, яка має вплив на судові рішення у вказаному кримінальному провадженні. А посилання захисника на недопустимість доказів є безпідставними, оскільки ним не конкретизовано, які саме докази у кримінальному провадженні він вважає недопустимим та як вони вплинули на прийняття судових рішень.

Вирок суду є законним, обґрунтованим і відповідає вимогам статті 374 КПК.

Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 419 КПК дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі засудженого доводам, у тому числі і тим, на які посилається в касаційній скарзі захисник, і обґрунтовано залишив їх без задоволення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовною підставою для скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 , не встановлено.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення судів першої та апеляційної інстанцій законними й обґрунтованими і не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд
ухвалив:
Вирок Путильського районного суду Чернівецької області від 7 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 7 лютого 2017 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу його захисника без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3