АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 648/1257/17 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/791/707/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

за участю обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Херсоні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 29 травня 2017 року відносно:

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стурзовка Глодянського району, Республіка Молдова, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком від 14 квітня 1995 року Миколаївського обласного суду за ч.4 ст.81, ст. 190-1, ч.4 ст.17 ст.81, п. «в» ст..17, ст..93, п. «г» ст..93, ч.1 ст.222 КК України (в ред. 1960 р.),
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 29 травня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим сткрором 2 роки.
На підставі п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України зобов`язано періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирішено питання про речові докази .
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 26 березня 2017 року, близько 02.30 год., знаходячись в с. Чорнобаївка Білозерського району Херсонської області, керуючись корисливим мотивом шляхом пошкодження навісного замка, незаконно проник до приміщення придорожнього комплексу шиномонтажу, який розташований на 196 км. автодороги Одеса-Ростов, звідки, діючи повторно, таємно викрав дві шини для вантажного автотранспорту типу тягач, марки «Тайтонг», вартістю однієї 6000 гривень, дві каністри об`ємом по 20 літрів кожна з дизельним паливом, вартістю 22, 45 грн. за один літр, та пневматичний домкрат, вартістю 2000 грн., які належали ОСОБА_8 , однак злочин до кінця не довів, оскільки був затриманий потерпілим та працівниками охоронної фірми «Кобра».
Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинена повторно.
В поданій апеляційній скарзі прокурор просить вирок в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч 3 ст. 15 ч 3 ст. 185 КК України виді 3 років позбавлення волі строком з відбуванням покарання у кримінально виконавчій установі .
В решті вирок просить залишити без змін.
Зазначає, що звільняючи обвинуваченого від реального відбування покарання із випробуванням суд не врахував, що він неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності. Самі обставини злочину свідчать про його підвищену суспільну небезпечність.
Апелянт вважає, що судом неправильно застосовано ст. 75 КК України, що потягло за собою призначення занадто м`якого покарання.
Інші учасники судового провадження вирок не оскаржували.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження судова колегія приходить до наступного.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених і викладених у вироку обставин та кваліфікацію його дій за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК в апеляційній скарзі не оспорюються.
Вирок колегією суддів в апеляційному порядку відповідно до положень ст. 404 ч. 1 КПК України переглядається лише в частині призначеного обвинуваченому покарання в межах доводів апеляційної скарги .
Колегія суддів вважає встановленим, що 26 березня 2017 року близько 02.30 год., в с. Чорнобаївка Білозерського району Херсонської області ОСОБА_7 умисно з корисливого мотиву незаконно проник до приміщення придорожнього комплексу шиномонтажу, який розташований на 196 км. автодороги Одеса-Ростов шляхом пошкодження навісного замка, звідки повторно, таємно викрав дві шини для вантажного автотранспорту типу тягач, марки «Тайтонг», вартістю однієї 6000 грн., дві каністри об`ємом по 20 літрів кожна з дизельним паливом, вартістю 22, 45 грн. за один літр, пневматичний домкрат, вартістю 2000 грн., які належали ОСОБА_8 , однак злочин до кінця не довів, оскільки був затриманий потерпілим та працівниками охоронної фірми «Кобра».

Аналізуючи доводи апелянта щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначення обвинуваченому покарання , колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу обвинуваченого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Вбачається, що призначаючи обвинуваченому вид та міру покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до категорії тяжких, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця, один епізод злочинної діяльності, особу винного, який характеризується позитивно, його вік, щире каяття , як обставину, що пом`якшує покарання, досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції його від суспільства, оскільки ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства середній, та дійшов до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе без відбування покарання, з покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України.

Вид та міру призначеного покарання прокурор у поданій апеляційній скарзі не оспорює.

Колегія суддів вважає, що призначаючи покарання у виді 3 років позбавлення волі, суд врахував визначені ст. 50, 65, 68 КК України обставини, які і дали підстави для призначення покарання у виді мінімальної межі санкції статті кримінального закону, за якою його засуджено.
Разом із тим, свій висновок щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням суд взагалі не вмотивував.
Суд фактично не дав оцінку, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності в т.ч. і за скоєння злочинів проти власності, двічі був звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком , проте майже відразу після закінчення іспитового строку знову вчиняв злочини, що дає підстави для висновку що ОСОБА_7 схильний до скоєння кримінальних правопорушень, а його звільнення від відбування призначеного покарання не запобігає вчиненню ним нових злочинів.
На думку судової колегії у суду були відсутні підстави для застосування ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 через неможливість досягнення мети покарання без реального його відбування обвинуваченим.
Визнання обвинуваченим вини у скоєнні інкримінованого злочину, щире каяття враховані при призначені виду і міри покарання та стали підставою для призначення покарання у розмірі мінімальної межі санкції ст. 185 ч 3 КК України і ці обставини одночасно не можуть слугувати підставою для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбуття призначеного судом покарання.
Не можна визнати достатньою підставою для висновку про можливість призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України і досудова доповідь органу пробації.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання, звільнення від його відбування з випробуванням не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому він в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку .
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, колегія суддів відповідно до положень ст. ст. 50, 65, 68 КК України враховує, що обвинувачений скоїв замах на вчинення тяжкого злочину, враховує ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких його не було доведено до кінця, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів проти власності, проте належних висновків для себе не зробив, продовжив злочинну діяльність, щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення з реальним відбуванням призначеного покарання.
Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Керуючись ст. ст. 404, 407,409, 413, 420 КПК України колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 29 травня 2017 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та звільнення від його відбування з випробуванням скасувати, ухвалити в цій частині новий вирок.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 15 ч 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Строк відбування покарання обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_7 в порядку виконання вироку.
У решті вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Судді: (три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Копія вірна, вирок набирає законної сили 14.11.2017 року

Суддя: ОСОБА_2