КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Справа № 534/1350/17
Провадження № 1-кп/534/183/17
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2017 року Комсомольський міський суд Полтавської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю: прокурора ОСОБА_3
потерпілоїОСОБА_4
захисникаОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Горішні Плавні матеріали кримінального провадження №0000826 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Комсомольська Полтавської області, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 1) 13.11.1998 року вироком Комсомольського міського суду Полтавської області за ч.2 ст.140, ч.2 ст.2296 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією ? частини належного йому майна. Звільнився з місць позбавлення волі 28.03.2000 року умовно-достроково на 7 міс. 7 днів; 2) 06.11.2003 року вироком Комсомольського міського суду Полтавської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки; 3) 16.08.2004 року вироком Комсомольського міського суду Полтавської області за ч.3 ст.185,71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 4) 10.12.2012 року вироком Новокаховського міського суду Херсонської області за ч.1 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки. Ухвалою Бериславського районного суду Херсонської області від 17.04.2013 року скасовано звільнення від відбування покарання та направлено засудженого в місця позбавлення волі;

5) 10.06.2013 року вироком Бериславського районного суду Херсонської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.190, 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі. Звільнився 24 березня 2016 року по закінченню строку покарання,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и в :
25 липня 2017 року близько 15 год. 30 хв., маючи умисел на викрадення чужого майна, ОСОБА_6 за допомогою ключа відчинив вхідні двері та проник до квартири АДРЕСА_3 та повторно таємно викрав телевізор марки «Rotex» вартістю 550 грн., мікрохвильову піч марки «Vitek» вартістю 620 грн. та DVD-програвач марки «Меридіан», який матеріальної цінності для потерпілої не представляє.

Викраденим майном ОСОБА_6 розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_4 майнової шкоди загальною сумою 1170 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину визнав частково та показав, що за декілька днів до вчинення злочину він відпочивав в одній компанії із чоловіком потерпілої. Побачивши, що останній впустив ключі, ОСОБА_6 підібрав їх та 24 липня 2017 року близько 15 год. прийшов до квартири ОСОБА_4 , маючи на меті повернути знайдені ключі. Проте двері йому ніхто не відчинив. Тоді вважаючи, що чоловік потерпілої знаходиться вдома і не відчиняє бо спить п`яний, ОСОБА_6 ключем відчинив вхідні двері квартири. Виявивши відсутність господарів, ОСОБА_8 вирішив викрасти їх майно. Спочатку він відніс до ломбарду телевізор та DVD-програвач, а повернувшись забрав мікрохвильову піч.

Потерпіла ОСОБА_4 показала в суді, що напередодні крадіжки її чоловік загубив ключі від квартири. 25 липня 2017 року в проміжок часу з 11 год. 00 хв. по 19 год. 00 хв. вони були відсутні вдома, а по поверненню виявили зникнення її речей. Обвинуваченим їй було відшкодовано завдану злочином шкоду, претензій до нього ОСОБА_4 не має.

Крім показань потерпілої та обвинуваченого, вина ОСОБА_6 підтверджується дослідженим в судовому засіданні письмовими доказами.

Так, згідно протоколу огляду від 11.08.2017 року, місцем вчинення злочину являється квартира АДРЕСА_3 . В ході огляду слідів проникнення не виявлено, потерпіла ОСОБА_4 вказала на місця де знаходилися викрадені речі (а.с.49).

В ході слідчого експерименту, проведеного під час досудового розслідування, підозрюваний ОСОБА_6 підтвердив факт вчинення ним викрадення майна потерпілої та уточнив обставини проникнення до її квартири (а.с.58).

Суд вважає неспроможними та не приймає до уваги твердження ОСОБА_6 про те, що в подальшому він мав намір викупити з ломбарду викрадене майно та повернути потерпілій, так як вони спростовуються укладеним ним же договором фінансового кредиту (позички) від 25 липня 2017 року, із змісту якого вбачається, що ОСОБА_6 отримав позичку строком лише на один день (а.с.54), що переконливо свідчить про відсутність у нього наміру повертати викрадене.

З показань ОСОБА_6 вбачається, що в ломбарді відмовилися приймати викрадений DVD-програвач, але він не повернув його до квартири потерпілої, коли повернувся за мікрохвильовою піччю, а викину, що теж вказує на те, що ОСОБА_6 не мав наміру позичати ці речі.

Також ОСОБА_6 наполягав на тому, що вперше проник до квартири не маючи умислу на викрадення чужого майна, стверджуючи, що в такий спосіб розшукував чоловіка потерпілої. Проте, суд не приймає зазначені показання до уваги та розцінює їх як спробу обвинуваченого представити свої дії у вигідному світі, так як вони повністю спростовуються діями самого обвинуваченого, направленими на викрадення та відчуження майна потерпілої. З показань ОСОБА_6 вбачається, що перед тим, як проникнути до квартири він стукав у двері, але йому ніхто не відчинив. Тобто він пересвідчився у відсутності господарів і протиправно проник до квартири. Після викриття його діяння ОСОБА_6 ключі потерпілій так і не повернув.

Розглянувши справу в межах висунутого обвинувачення, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення проти власності. Його дії підлягають кваліфікації за ч.3 ст.185 КК України, так як він повторно вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у житло.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, всі обставини по справі в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які обтяжують та пом`якшують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_6 має п`ять непогашених судимостей за вчинення умисних злочинів, в тому числі і тяжких, неодружений, має неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає окремо, офіційно не працевлаштований, зі слів займається підробітками, за місцем проживання характеризується як особа на яку скарги не надходили, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с.68-87).

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд враховує сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку.

Інших обставин, які б обтяжували або пом`якшували ОСОБА_6 покарання, судом не встановлено.

Виходячи із змісту ст.66 КК України щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 своєї провини у повному обсязі не визнав, заперечував наявність у нього умислу на проникнення до квартири потерпілого з метою викрадення чужого майна, стверджував, що в такий спосіб лише запозичив у потерпілої її майно та мав намір згодом його повернути. Фактично висловлював жаль не з приводу вчиненого тяжкого злочину, а з приваду можливого покарання за нього.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність у обвинуваченого щирого каяття.
Виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів необхідне і достатнє покарання у виді позбавлення волі, призначене в межах санкції ч.3 ст.185 КК України.

Вирішуючи питання щодо можливості звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням, суд звертає увагу на те, що у відповідності до статті 75 КК України, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, суд може звільнити особу від відбування покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, а також коли дійде висновку про можливість виправлення особи без відбування покарання.

Як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_6 , будучи особою молодого віку, ніде не працює, має не зняті та непогашені у встановленому законом порядку судимості, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення тяжких злочинів проти власності, що в цілому характеризує особу обвинуваченого як таку, що веде антисоціальний спосіб життя та схильна до продовження злочинної діяльності, системний характер його протиправної поведінки, що свідчить про небажання ставати на шлях виправлення та підвищену суспільну небезпеку його особи.

Між тим, матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_6 декілька разів засуджувався до реального покарання у виді позбавлення волі, однак після звільнення продовжував злочинну діяльність. Встановлений судом новий тяжкий злочин ОСОБА_6 вчинив через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, призначеного за попереднім вироком.

Окрім цього суд акцентує увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_6 вже двічі засуджувався із застосуванням випробування в порядку ст.75 КК України (06.11.2003 року та 10.12.2012 року) і кожного разу у період іспитового строку продовжував вчиняти умисні злочини. Ухвалою Бериславського районного суду Херсонської області від 17.04.2013 року було скасовано звільнення від відбування покарання за вироком від 10.12.2012 року та направлено ОСОБА_6 в місця позбавлення волі для відбування покарання.

З огляду на викладене, суд вважає, що обмеження, які можуть бути застосовані щодо обвинуваченого ОСОБА_6 при звільненні від відбування покарання з випробуванням в порядку ст.ст.75, 76 КК України, не зможуть забезпечити його виправлення без відбування реального покарання, тобто без ізоляції від суспільства. Підстав для застосування ст.69 КК України теж не вбачаться.

Питання про речові докази вирішено судом у відповідності до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 370 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання відраховувати з моменту фактичного затримання.

До набрання вироком законної сили обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання із покладенням на нього обов`язку не відлучатися з міста Горішні Плавні без дозволу прокурора або суду та повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
Речовий доказ: оптичний диск залишити при судовій справі.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Полтавської області. Апеляційна скарга подається через Комсомольський міський суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Після проголошення вироку учасники судового розгляду мають право отримати його копію, подати клопотання про помилування, ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1