Справа № 308/3974/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.12.2017 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000759 від 18.03.2017 року, про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Виноградів, Закарпатської області, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.05.2014 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, звільненого від відбування покарання, призначеного за цим вироком, на підставі п. «б» ст. 4 Закону України «Про амністію у 2014 році», у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:
17.03.2017 року, о 22 год. 20 хв., обвинувачений ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, спрямованим на відкрите заволодіння чужим майном, з корисливим мотивом, повторно, з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого майна, перебуваючи по вул. О. Кошового, 6, в м. Ужгороді, із застосуванням фізичного насильства, до потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, що виразилось в утриманні останнього за верхній одяг та нанесенні ударів долонею руки в область обличчя, шляхом ривка, відкрито викрав із правої руки потерпілого мобільний телефон «iPhone 5 S» чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартістю 4295,00 грн., та продовжуючи розпочаті протиправні дії, продовжуючи утримувати останнього за одяг та руки, із внутрішньої кишені куртки відкрито викрав гаманець чорного кольору, виготовлений із шкіри або шкірозамінника без маркувального позначення вартістю 59,00 грн., з грошовими коштами в сумі 10 євро, що еквівалентно 290,00 грн., 2 долари США, що еквівалентно 54,00 грн., та 250,00 грн., чим заподіяв потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 4948,00 грн.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому та пояснив, що навесні 2017 року, по вул. Кошового в м. Ужгороді, давши ляпас потерпілому ОСОБА_6 , відкрито викрав від останнього мобільний телефон, після чого, з внутрішньої кишені куртки ОСОБА_6 викрав гаманець з грошовими коштами. Викрадені речі у подальшому повернув.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, при цьому надіслав заяву, в якій вказав, що брати участь у судових засіданнях не бажає, в судових дебатах погоджується з думкою прокурора.
Розглянувши матеріали кримінального провадження суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю.

Оскільки прокурор, обвинувачений та його захисник не заперечили щодо фактичних обставин справи, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в повному обсязі за обставин, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги встановлення судом того факту, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, а також приписи ч. 2 ст. 394 КПК України щодо особливостей апеляційного оскарження, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних про особу обвинуваченого.

Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого, які він дав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України за кваліфікуючою ознакою відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який є молодим за віком, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше притягався до кримінальної відповідальності.

Обставинами, визначеними ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає визнання своєї вини, щире каяття та сприяння у розкритті злочину.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Також підлягає виключенню зазначена стороною обвинувачення обтяжуюча обставина рецидив злочинів, так як згідно зі ст. 34 КК України рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

Відповідно до абзацу 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 2010 року № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК України, як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом ч. 4 ст. 67 КК України, як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України, де кваліфікуючою ознакою є відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, а тому суд не визнає обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому рецидив злочинів.

За положеннями ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, зі змінами від 06.11.2009 року, звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину.

Враховуючи вищенаведене та конкретні обставини справи, за яких вчинено діяння, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання та те, що він раніше відбував покарання за вчинення умисних злочинів проти власності і знову вчинив умисний злочин проти власності, тяжкість вчиненого ним злочину, що свідчить про його стійку кримінальну поведінку, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення з його боку нових злочинів можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, а тому щодо нього необхідно і доцільно обрати покарання у виді позбавлення волі на певний строк в межах мінімальної санкції, передбаченої ч. 2 ст. 186 КК України. Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім, справедливим і необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та для запобігання вчиненню злочинів як ним, так і іншими особами.

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи у даному кримінальному провадженні в сумі 703,68 грн. покласти на обвинуваченого.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у даному кримінальному провадження під час досудового розслідування було обрано у виді домашнього арешту, строк застосування якого на момент ухвалення вироку закінчився. Під час судового провадження новий запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Згідно з листом-повідомленням т.в.о заступника начальника ВКП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_8 за № 28038/106/25/1-2017 від 14.08.2017 року працівниками ВКП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 09.08.2017 року поміщений в УВП № 9 Закарпатської області, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України (ЄРДР № 0002000).
Питання щодо речових доказів вирішується в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 368-370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 703 (сімсот три) гривні 68 коп. процесуальних витрат за проведення експертизи.

Речові докази: мобільний телефон «iPhone 5 S» чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , гаманець чорного кольору, виготовлений із шкіри або шкірозамінника без маркувального позначення, два фотознімки, талон та аркуш паперу вважати повернутими потерпілому ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КК України, до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 у той же строк з моменту вручення йому вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча ОСОБА_1