В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.12.2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

захистника обвиyуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001844 від 14 липня 2017 року по обвинуваченню: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Раково, Перечинського району, Закарпатської області, українку, громадянку України, з середньою спеціальною освітою, приватного підприємця, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючу: АДРЕСА_2 , раніше не судимої ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

14 липня 2017 року близько 04 години 20 хвилин ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем марки "Volkswagen Polo» реєстраційний знак республіки Словаччини НОМЕР_1 , рухаючись вулицею Легоцького в напряму вулиці Капушанської, в порушення вимог пунктів 10.1 та 12.1 Правил дорожнього руху, здійснила виїзд на смугу зустрічного руху, де допустила наїзд на двірника ТОВ «Житлосервіс» ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який здійснював прибирання проїжджої частини дороги вулиці Легоцького навпроти будинку № 22, внаслідок чого останній, згідно висновку судово-медичної експертизи № 568 від 26.07.2017 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого внутрішньо-суглобового перелому проксимального мнетаепіфізу лівої велико-гомілкової кістки та головки малогомілкової кістки, синців по зовнішній поверхні лівого плеча в середній третині та по внутрішній поверхні лівого плеча в середній третині, на ліве коліно накладено повязку. Виникли вищевказані тілесні ушкодження внаслідок дії тупих твердих предметів якими найбільш ймовірно могли бути виступаючі частини легкового автомобіля (бампер, крило) і характерні для ДТП, яке мало місце 14.07.2017 року і в момент первинного контактування потерпілий міг знаходитись у вертикальному або близькому до нього положенні і повернути передньою поверхнею тулуба і кінцівок в рухаючого транспортного засобу.

Дані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоровя на строк більше 21 дня і по цій ознаці згідно п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Згідно висновку судової експертизи технічного стану №307 від 24 липня 2017 року на момент огляду і експертного дослідження гальмівна система, рульове керування автомобіля та система освітлення та світлової сигналізації автомобіля «Фольксваген Поло» реєстраційний знак республіки Словаччини НОМЕР_1 знаходились в працездатному стані та могли виконувати функції, передбачені конструкцією, а ходова частина знаходилась в непрацездатному стані.

Несправності ходової частини автомобіля «Фольксваген Поло» реєстраційний знак республіки Словаччини НОМЕР_1 виникли під час вказаної ДТП.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 319 від 31.07.2017 року в даній дорожній ситуації для забезпечення безпеки дорожнього руху водій автомобіля марки «Фольксваген Поло» реєстраційний знак республіки Словаччини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , повинна була діяти згідно вимог пунктів 10.1 та 12.1 ПДРУ з посиланням на термін «безпечна швидкість», який є в п.1.10 ПДРУ.

В даній дорожній ситуації для забезпечення безпеки дорожнього руху потерпілий пішохід гр. ОСОБА_7 , повинен був діяти згідно вимоги пункту 4.4. ПДРУ.

З технічної точки зору причиною виникнення даної ДТП стали дії водія автомобіля «Фольксваген Поло» реєстраційний знак республіки Словаччини НОМЕР_1 гр. ОСОБА_4 , яка виїхала на смугу зустрічного руху, де допустила наїзд на пішохода гр. ОСОБА_7 , який здійснював роботи по прибиранню вулиці, при цьому маючи можливість бачити пішохода на відстані, яка є набагато більшою за відстань, необхідну для зупинки автомобіля.

Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керую транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнала повністю, щиросердечно розкаюється, цивільний позов не визнала .

Представник потерпілого в судовому засіданні обставини, викладені в обвинувальному акті не заперечував. Просив суд задовільнити цивільний позов з викладених у ньому мотивів , в саме стягнути на користь потерпілого матеріальну шкоду в розмірі 1938,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 199 000,00 грн..

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_4 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги те, що прокурор та представник потерпілого також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена та потерпілий правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, заслухавши учасників судового засідання та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керую транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

При призначенні обвинуваченій покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, яка має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, яких виховує сама , так як її чоловік загинув, на спеціальних обліках не перебуває, раніше не судима та обставини, що помякшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які помякшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 в порядку ст. 66 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, відсутні.

На підставі викладеного та враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, а також характер допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та їх наслідки, зокрема, те, що склад злочину за ч. 1ст. 286 КК України передбачає необережну форму вини щодо наслідків, які настали, у вигляді спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження,дані про особу винної та обставини, які помякшують покарання, з урахуванням позиції потерпілого, суд вважає, що відносно обвинуваченої ОСОБА_4 необхідно і доцільно призначити покарання в межах, визначених санкцією ч. 1ст. 286 КК України, у виді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, , без позбавлення права керувати транспортними засобами .

Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.

Обвинувачена та її адвокат в судовому засіданні заявили клопотання про звільнення її від відбування призначеного покарання на підставіп. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», мотивуючи його тим, що вона вчинила необережний злочин, який не є особливо тяжким, має 2 неповнолітніх дітей на утриманні , яких виховує сама так як її чоловік загинув, відносно яких не позбавлена батьківських прав.

Прокурор не заперечив проти звільнення обвинуваченої від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію в 2016 році».

Представник потерпілого в судовому засіданні також не заперечив , щодо застосування відносно обвинуваченої ЗУ "Про амністію" .

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Особи, на яких поширюється дія закону про амністію, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності законом про амністію (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про застосування амністії в Україні»).

За приписами ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

07.09.2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році»№ 1810-VІІІ від 22.12.2016 року.

Згідно з п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» передбачено можливість звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не повязаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно дост. 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчинені необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України,не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Оскільки обвинувачена ОСОБА_4 вчинила до набрання чинності актом амністії, тобто до 07.09.2017 року, необережний злочин, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, на день набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» має 2 неповнолітніх дітей , якийх виховує сама так як її чоловік загинув, відносно яких не позбавлена батьківських прав, дала згоду на застосування до неї амністії, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі п. «в`ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році».

Застережень щодо застосування амністії, передбачених ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», не вбачається.

Витрати за проведені експеризи ОСОБА_4 відшкодовано.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди 1938 грн. 00 коп. та моральної шкоди в розмірі 199 000, 00 грн., слід задоволити частково, виходячи з наступного.

Згідно ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно правовими та урегульовані положеннями ЦК України.

Статтею 1166 ЦК визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, матеріальні витрати заявлені позивачем в позові підлягають до повного задоволення.

У відповідності до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст.1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року (з подальшими змінами) роз"яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням глибини душевних страждань потерпілого ОСОБА_7 , який в результаті ДТП змушений докладати зусиль для відновлення свого звичного життєвого ритму, можливості реального відшкодування з боку обвинуваченої, яка скоїла невеликої тяжкості злочин, що привів до тілесних ушкоджень потерпілого , однак винуватим себе визнала, щиро розкаялася та готова повністю відшкодувати матеріальні витрати, розмір відшкодування завданої моральної шкоди слід визначити в сумі 10 000,00 гривень.

У задоволенні решти цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди - слід відмовити.

Питання щодо речових доказів вирішується в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити їй покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100,00 грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами .

Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного їй основного покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100,00 грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами , на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» № 1810-VІІІ від 22.12.2016 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди 1938 грн. 00 коп. та моральної шкоди в розмірі 199 000,

00 грн., - задоволити частково .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 - 1938 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 - 10 000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти цивільного позову - відмовити.

Речові докази, які знаходяться на відповідальному зберіганні у власника , а саме автомобіль марки «Фольксваген Поло» реєстраційний знак республіки Словаччини НОМЕР_1 повернути - ОСОБА_4 .

Речові докази , а саме спецпакет № 4361479 з упакованими в ньому уламками бампера, осипом скла дзеркал, який передано на зберігання в кімнату зберігання речових доказів Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області - знищити.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1