Справа № 541/834/18
Провадження № 1-кс/541/273/2018
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
У Х В А Л А
20 квітня 2018 року Миргородський міськрайонного суд Полтавської області в складі

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миргороді клопотання заступника начальника СВ Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,

в с т а н о в и в :

19.04.2018 року заступник начальника СВ Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 за погодженням з прокурором ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, обґрунтовуючи це клопотання наявністю в провадженні Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області матеріалів кримінального провадження №0000197 внесеному до ЄРДР 20.03.2018 року, порушеному по факту заволодіння шляхом шахрайства майном громадянина ОСОБА_5 насінням кукурудзи вагою 210 тонн. Слідством встановлено, що вилучене зерно кукурудзи на даний час перебуває на зберіганні в Миргородській дільниці ПАТ «Полтавське ХПП» та знаходиться у власності ТОВ «УА СП КАІС».

При судовому розгляді клопотання слідчий ОСОБА_3 вказав, що у провадженні СВ Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали досудового розслідування по кримінальному провадженню за № 0000197 порушеному за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 3 КК України по факту заволодіння шахрайським шляхом зерном кукурудзи, що належить громадянину ОСОБА_5 .

Слідством встановлено, що особа, яка заволоділа шахрайським шляхом належним потерпілому ОСОБА_5 зерном кукурудзи вагою 210 тонн - ОСОБА_6 , в подальшому переоформив його на ТОВ «УА СП КАІС» і на час розгляду судом клопотання зерно перебуває на зберіганні в Миргородській дільниці ПАТ «Полтавське ХПП» за адресою:м. Миргород, вул. Петрівська,15.

Зерно кукурудзи вагою 210 тонн є предметом кримінального правопорушення, та як наслідок речовим доказом в порушеному кримінальному провадженні, а тому посилаючись на положення ст.ст. 170, 98,100 КПК України просить суд накласти заборону (арешт) на використання майна (його відчуження), яке перебуває на зберіганні на зерновому складі ПАТ «Полтавська ХПП» Миргородська дільниця за адресою: м. Миргород, вул. Петрівська,15, у силосному корпусі №3, в якому розташована силосна банка №3807, а саме на 207 тонн кукурудзи 3-го класу (кормові потереби), яка документально оформлена на ТОВ «УА СП КАІС». Покласти обов`язок на ПАТ «Полтавське ХПП» Миргородську дільницю по збереженню зерна кукурудзи в кількості 207 тонн, заборонивши його відчуження.

Суд, заслухавши пояснення слідчого, представника УАСП ТОВ «КАІС», перевіривши та проаналізувавши долучені до клопотання докази, приходить до переконання, що воно підлягає до задоволення з таких підстав.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.
Згідно вимог ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, а саме забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; можливість спеціальної конфіскації майна; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в провадженні Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області перебуває кримінальне провадження №0000197 внесене до ЄРДР 20.03.2018 року за ст. 190 ч.3 КК України порушеному за заявою ОСОБА_5 з приводу того, що громадянин ОСОБА_6 придбав у нього 210 тонн насіння кукурудзи, не сплативши йому кошти за придбане зерно. Зі змісту накладної №1 від 09 лютого 2018 року вбачається, що ФОП ОСОБА_5 через громадянина ОСОБА_6 уклав договір №1 від 05 лютого 2018 року про придбання у нього для ТОВ «Продзерноторг» кукурудзи вагою 210 тонн вартістю 829500 грн. та відвантажив дане зерно. В накладній не зазначено хто дане зерно отримав. Мається звернення директора ТОВ «ПРОДЗЕРНОТОРГ» ОСОБА_6 до ПРАТ «Полтавське ХПП» датовані 09.02.2018 року та 12.02.2018 року про переоформлення зерна кукурудзи врожаю 2017 року в кількості 115 т. 180 кг. та 92 т. 680 кг. на УАСП ТОВ КАІС , відповідні акти приймання-передачі №23 від 09 лютого 2018 року та №24 від 12.02.2018 року підтверджують передачу вище згаданого зерна кукурудзи з ТОВ «ПРОДЗЕРНОТОРГ», яке представляє ОСОБА_6 ТОВ «УА СП КАІС», Відповідними складськими квитанціями ПРАТ «Полтавське ХПП» №3151 та 3159 підтверджується про отримання вище згаданого зерна кукурудзи від «ПРОДЗЕРНОТОРГ», яке представляє ОСОБА_6 ТОВ «УА СП КАІС». Також слідчим надано суду відповідні документи, які посвідчують ту обставину, що ФОП ОСОБА_5 самостійно відвантажив зерно кукурудзи з наявного у нього складу для ТОВ «ПРОДЗЕРНОТОРГ» та відправив його на ВАТ Полтавське ХПП, а отже, що зерно на яке слідчий просить накласти арешт є саме предметом вчинення кримінального правопорушення, що розслідується Миргородським ВП. З долучених до матеріалів клопотання слідчим протоколів допиту потерпілого ОСОБА_5 вбачається, що він уклав з громадянином ОСОБА_6 , який представляв ТОВ «ПРОДЗЕРНОТОРГ» відповідний договір купівлі-продажу 210 тонн зерна кукурудзи, яке в подальшому відвантажив на перевіз на ВАТ «Полтавське ХПП», при цьому договори купівлі-продажу підписані були тільки ним і передані ОСОБА_6 для підписання та посвідчення, зважаючи на ту обставину, що ОСОБА_6 йому повідомив про відсутність у нього печатки підприємства. Тобто на даний час у нього відсутні будь-які документи, які посвідчують наявність договірних відносин між ним та ТОВ «Продзерноторг».
У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.
Майно, яке є предметом звернення з клопотанням до слідчого судді, на переконання слідчого, відповідало визначеним в п.1 ч.2 ст.170 КПК України, а саме необхідності накладення арешту на вказане майно з метою його збереження як предметів, що є безпосереднім предметом кримінально протиправних дій (збереження речових доказів).
Згідно з ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Арешт майна є тимчасовим заходом, необхідним саме для забезпечення кримінального провадження, з метою об`єктивного, повного, всебічного і неупередженого розслідування.
Суд приходить до висновку, щодо наявності правових підстав для арешту зазначеного майна, яке залучено у якості речових доказів з метою забезпечення кримінального провадження шляхом збереження цього майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення та обґрунтованих підстав вважати, що це майно може бути предметом зазначених злочинних дій, враховуючи обставини самого кримінального правопорушення, відсутність у потерпілої особи договорів купівлі-продажу зерна.
Виявлене на зберіганні ПАТ «Полтавське ХПП» Миргородської філії зерно кукурудзи з великою долею вірогідності може бути доказом злочину, відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, що підтверджується відповідним процесуальним рішенням, а саме постановою слідчого про визнання речовим доказом, метою ж арешту майна є саме забезпечення кримінального провадження, його завданням є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що прямо передбачено ст.170 КПК України в якості правових підстав застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.
Посилання представника власника зерна ТОВ «УА СП КАІС» на положення ч.10 ст. 170 КПК України з приводу того , що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача є безпідставним, оскільки арешт в розглядуваному випадку накладається з метою забезпечення зберігання речових доказів і його можливість прямо передбачена законом.
Зважаючи на вище викладене, клопотання слідчого підлягає до задоволення.
Керуючись ст. ст. 8, 86, 89, 94, 170, 171-173 КПК України, -
у х в а л и в :

Клопотання заступника начальника СВ Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на 207 тонн зерна кукурудзи 3-го класу (кормові потреби), що перебуває у власності Українсько-Американського спільного підприємства у формі Товариства з Обмеженою Відповідальністю «КАІС», та знаходиться на зберіганні в силосному корпусі №3, силосна банка №3805 на зерновому складі ПАТ «Полтавське ХПП» Миргородській дільниці в м. Миргороді по вул. Петрівська,15, заборонивши його відчуження, розпорядження та користування.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Полтавської області протягом п`яти днів з дня її оголошення

Суддя ОСОБА_7