АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 547/553/17 Номер провадження 11-кп/786/184/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 125 КК України НТ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000132 за апеляційною скаргою прокурора Семенівського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 на вирок Семенівського районного суду Полтавської області від 11 серпня 2017 року,
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Костянтинівка, Донецької обл., яка проживає АДРЕСА_1 ,
визнано невинуватою та виправдано за ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку з не вчиненням нею злочину, в якому вона обвинувачується.
У вказаному вироку суд зазначив, що обвинуваченій ОСОБА_7 висунуто органами досудового розслідування обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а саме в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, вчиненого за таких обставин: 15.04.2017 приблизно о 18:00 години на ґрунті неприязних відносин між ОСОБА_7 , яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, та ОСОБА_9 в будинку ОСОБА_10 , розташованому по АДРЕСА_1 , виникла суперечка, яка переросла в бійку, в ході якої ОСОБА_7 виштовхала ОСОБА_11 з будинку на подвір`я, а сама повернулася в будинок, де взяла кухонний ніж та вийшла на подвір`я до ОСОБА_12 . Побачивши, що у ОСОБА_7 в руках ніж, ОСОБА_13 вибіг з двору та почав тікати в напрямку початку вулиці Лесі України, а ОСОБА_7 , наздогнавши його на відстані приблизно 10 метрів від господарства АДРЕСА_2 , маючи умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, нанесла ОСОБА_14 один удар кухонним ножем з коричневим руків`ям в область спини зліва, спричинивши тілесне ушкодження у вигляді непроникаючого колото-різаного поранення, що кваліфікується як легке тілесне ушкодження, яке викликало короткотривалий розлад здоров`я.

Виправдовуючи ОСОБА_7 , суд врахував загальні засади кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами, потерпілим їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків та дослідивши і оцінивши усі докази, надані сторонами в їх сукупності, дійшов висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення, у т.ч. потерпілим, не надано безсумнівних, беззаперечних, належних і допустимих доказів вчинення обвинуваченою ОСОБА_7 діяння, у якому вона обвинувачується, та яким стороною обвинувачення надано правову кваліфікацію ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Відтак, з огляду на зміст фактично вчиненого діяння, у тому числі попередній конфлікт обвинуваченої і потерпілого, свідоме взяття обвинуваченою ножа після чого вона почала наздоганяти потерпілого, втікання потерпілого, який побачив його переслідування обвинуваченою, у руках якої був ніж, подальше наздоганяння обвинуваченою потерпілого та нанесення нею удару потерпілому ножем у спину (задню частину тіла зліва), суд зробив висновок, що обвинуваченою ОСОБА_7 не вчинено злочину, у якому вона обвинувачується, за ч. 2 ст. 125 КК України.
Окрім того суд зазначив і про те, що заподіяння легкого тілесного ушкодження внаслідок необережної вини не є караним.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неповноту судового розгляду, просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Свої вимоги прокурор мотивував тим, що суд не врахував того, що прийнявши рішення про недоцільність дослідження всіх доказів провадження, відповідно ч. 3 ст. 349 КПК України, у зв`язку з тим, що обвинувачена повідомила суду, що визнає свою вину в інкримінованому їй злочині, допитавши обвинувачену і встановивши, що остання частково визнає вину не дослідивши матеріали кримінального провадження, ухвалив виправдувальний вирок, вказуючи на відсутність умислу обвинуваченої на вчинення злочину, що є порушенням ч. 4 ст. 349 КПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 349 КПК України, якщо суд установить, що з показань обвинуваченої не можна зробити висновок про повне визнання особою власної вини, суд повинен згідно ч. 2 ст. 349 КПК України ставити на обговорення питання про зміну обсягу доказів, які будуть досліджені, щоб уникнути неповноти судового розгляду. Натомість суд допустивши довільне та суперечливе тлумачення показань обвинуваченої про визнання вини у вчиненому злочині, та не надавши оцінки визнання усіма учасниками провадження наявності умислу на спричинення легких тілесних ушкоджень, ухвалив рішення про обмеження обсягу дослідження доказів, що позбавляє прокурора права на подання суду доказів, які встановлюють винуватість обвинуваченої.
Заслухавши доповідь судді, пояснення: обвинуваченої, яка підтвердила нанесення нею удару ножем потерпілому і повне відшкодування нею останньому понесених витрат на лікування. При цьому обвинувачена заперечувала проти скасування виправдувального вироку і призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції; прокурора в підтримку апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оскільки обвинувачена ОСОБА_7 під час розгляду провадження у суді першої інстанції свою вину у вчиненому злочині визнала, фактичні обставини провадження учасниками не оспорювалися, через це суд в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Процедура судового розгляду кримінального провадження передбачає обов`язок суду відповідно до ст.349 КПК України визначити обсяг доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження. Згідно вказаної норми закону суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обстави, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, в законі закріплена скорочена процедура судового розгляду висунутого особі обвинувачення без дослідження доказів щодо тих обстави, які ніким не оспорюються. Водночас, застосування вказаної процедури не звільняє суд від обов`язку ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване судове рішення з дотриманням вимог ст. 374 КПК України.

Проте, суд першої інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону не дотримався.

Так, згідно звукозапису судового засідання, зафіксованому на технічному носії, суд першої інстанції, після повного визнання ОСОБА_7 своєї вини за висунутим обвинуваченням, визначаючи обсяг доказів, що підлягають дослідженню та порядок їх дослідження, погодився з прокурором про недоцільність дослідження всіх доказів на обґрунтування обставин, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, провів судовий розгляд в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому, роз`яснивши учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, вважав за необхідне лише допитати обвинувачену і дослідити обставини, які характеризують особу обвинуваченого.

Однак, як вбачається з аудіозапису судового засідання від 11.08.2017, обвинувачена ОСОБА_7 хоча й зазначила про повне визнання вини, але під час давання показань фактично свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України не визнала, вказавши, що не мала умислу на заподіяння тілесних ушкоджень, тобто дала показання, які не в повному обсязі відповідають обставинам вчинення нею злочину зазначеного в обвинувальному акті.

Проте суд, відповідно до приписів ч. ч. 2, 4 ст. 349 КПК України не змінив порядок дослідження доказів по провадженню, не допитав в судовому засіданні потерпілого, який був присутнім під час судового розгляду, не забезпечив надання доказів чи допиту свідків з метою з`ясування обставин вчиненого злочину та розглянув кримінальне провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства.

Отже незважаючи на вказані суперечності, суд першої інстанції ухвалив виправдувальний вирок, вмотивувавши відсутністю у обвинуваченої умислу, тобто вказуючи на відсутність обставин, встановлених досудовим розслідуванням, при цьому не досліджуючи під час судового розгляду будь-які докази та не оцінюючи їх відповідно до ст.94 КПК України.

За таких підстав колегія суддів вважає, що вказаний вирок не ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах та не має належних і достатніх мотивів та підстав для ухвалення такого рішення.

Вказані порушення кримінального процесуального закону України є істотними, оскільки перешкодили суду всебічно розглянути матеріали кримінального провадження і вплинули на ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

У зв`язку з викладеним колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції на підставі п.1 ч.1 ст.415 КПК України.

За таких обставин апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Оскільки вирок підлягає скасуванню з процесуальних підстав, то всі інші доводи апеляційної скарги щодо доведеності обвинувачення, достовірності та допустимості доказів, застосування кримінального закону - апеляційним судом не перевіряються.

Під час нового розгляду кримінального провадження, суд має ретельно перевірити зібрані докази в їх сукупності, дати їм належну оцінку та з урахуванням усіх обставин провадження, доводів апеляційної скарги прийняти обґрунтоване і законне рішення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,
УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу прокурора Семенівського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 - задовольнити.
Вирок Семенівського районного суду Полтавської області від 11 серпня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4