Справа №583/1829/14-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/518/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 жовтня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області, від 26 квітня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Степанівка, Буринського р ну, Сумської обл., зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживаючий у АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Управління фінансів Охтирської міської ради кошти в розмірі 2204,49 грн. в рахунок відшкодування витрат пов`язаних з лікуванням потерпілого ОСОБА_9 .

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн. та 7653,97 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати, у зв`язку з проведенням експертиз, в сумі 32645,52 грн.

Речовий доказ автомобіль марки «ВАЗ 210934», реєстраційний № НОМЕР_1 , повернуто власнику ОСОБА_10 .

Речовий доказ моторолер марки «Ямаха», реєстраційний № НОМЕР_2 , що перебуває у Охтирському ВП (м. Охтирка) ГУНП в Сумській обл., повернуто власнику ОСОБА_9 .

Речовий доказ диск DVD-R із записом відео реєстратора з автомобіля залишено в матеріалах справи.

ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду ОСОБА_8 обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, за наступних обставин.

Так, 29 жовтня 2013 року, близько 16 години 30 хвилин, у м. Охтирка, Сумської обл. ОСОБА_8 керував автомобілем марки «ВАЗ 210934», реєстраційний № НОМЕР_1 , на передньому сидінні якого перевозив пасажира ОСОБА_11 та рухався з вул. Фрунзе у напрямку площі ім. Леніна м. Охтирка Сумської обл.

У цей час з рівнозначної дороги по вул. Київській м. Охтирка у напрямку пл. Леніна, праворуч по ходу руху вказаного автомобіля, рухався моторолер марки «Ямаха», реєстраційний № НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 .

При виїзді на перехрестя рівнозначних доріг вулиць Фрунзе та Київської у м. Охтирка, ОСОБА_8 , в порушення вимог п. 16.12 Правил дорожнього руху України, не надав перевагу в русі моторолеру марки «Ямаха», реєстраційний № НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , що наближався праворуч, у результаті чого допустив зіткнення транспортних засобів, у зв`язку з чим потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у виді відкритої черепно мозкової травми, перелому скроневої кістки зліва, струсу головного мозку, множинних забійних саден лобу, підшкірної гематоми надбрівної ділянки та верхньої повіки зліва, які є небезпечними для життя і за цією ознакою відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

У дорожній ситуації, що виникла, в діях водія ОСОБА_8 вбачаються порушення вимог пункту 16.12 Правил дорожнього руху України, а саме, на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч.

Порушення ОСОБА_8 пункту 16.12 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією та її наслідками, тобто заподіянням потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.

На вирок суду надійшли апеляційні скарги від обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в яких ставиться питання про скасування вироку та закриття кримінального провадження.

Свої апеляційні вимоги обвинувачений та захисник обґрунтовують тим, що суд першої інстанції, пославшись на неналежні та недопустимі докази, дійшов до помилкового висновку про винуватість ОСОБА_8 у порушенні ним правил дорожнього руху та настанні, у зв`язку з цим, дорожньо транспортної пригоди.

На думку сторони захисту недопустимість та неналежність протоколу огляду місця події та схеми дорожньо транспортної пригоди, полягає в тому, що в цих документах невірно зафіксовані дані щодо місця зіткнення транспортних засобів та розташування транспортних засобів після дорожньо транспортної пригоди, а також в них зазначені помилкові дані про відстань щодо транспортних засобів залежно один від одного та від орієнтиру.

Посилаючись на такі обставини захисник та обвинувачений вказують про недопустимість, як доказів про обставини дорожньо транспортної пригоди, всіх послідуючих експертиз, оскільки вони проводились на основі даних зафіксованих у вищевказаних доказах.

Також сторона захисту зазначає і про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 порушень Правил дорожнього руху України, зокрема обов`язку дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, оскільки ОСОБА_8 рухаючись по дорозі з трьома смугами для руху в одному напрямку не створював перешкод для водія моторолеру, що здійснював поворот праворуч та повинен був рухатись по першій смузі руху.

Обвинувачений наголошує й на відмові суду у його клопотанні прослухати у судовому засіданні показання померлого свідка ОСОБА_12 , який був понятим під час оформлення дорожньо транспортної пригоди та під час попереднього судового провадження, який, в суді першої інстанції пояснював, що йому не роз`яснювались права та обов`язки, а також, що було темно, а він без окулярів не бачить та й не слідкував за правильністю здійснення замірів відстаней при оформленні схеми дорожньо транспортної пригоди.

Крім того, сторона захисту зазначає й на те, що суд, встановивши одне порушення Правил дорожнього руху зі сторони обвинуваченого та два зі сторони потерпілого не співрозмірно визначив ступінь вини кожного, що у свою чергу потягло до неправильного вирішення цивільного позову ОСОБА_9 .

Також захисник наголошує й на завищені суми моральної шкоди стягнутої судом з обвинуваченого на користь потерпілого, зокрема з врахуванням того, що потерпілий в порушення п. 2.3 Правил дорожнього руху України, здійснював рух на мопеді без шолома, відсутність якого є в прямому взаємозв`язку з заподіянням тілесних ушкоджень потерпілому.

На вирок суду також надійшла апеляційна скарга від потерпілого ОСОБА_9 в якій ставиться питання про призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки та стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 35358 грн. матеріальної шкоди та 150 000 грн. моральної шкоди.

Свої апеляційні вимоги потерпілий ОСОБА_9 обґрунтовує тим, що під час провадження у суді першої інстанції були порушені його права, зокрема, суд не надавав йому копії матеріалів провадження, щоб він міг з ними ознайомитися, оскільки за копії вимагав оплати, або пропонував йому знайомитися з матеріалами в межах приміщення суду, що з огляду на його безпорадній стан, було неможливим.

Також потерпілий наголошує й на порушенні його права на захист, оскільки суддею першої інстанції було відмовлено в його клопотанні про забезпечення його безоплатною правовою допомогою, та не надано йому ухвали для її оскарження.

Крім того, потерпілий зазначає на затягуванні судом розгляду справи, шляхом проведення непотрібних експертиз, згідно яких, суд незаконно дійшов до висновку про його винуватість в дорожньо транспортній пригоді.

Потерпілий також наголошує на невжитті судом першої інстанції заходів з приводу незаконного повернення власнику автомобіля, за участю якого сталася дорожньо транспортна пригода.

Вимоги щодо суми матеріальних збитків ОСОБА_9 мотивує тим, що його мопед за чотири роки, протягом яких він знаходиться на штраф майданчику, прийшов у повну непридатність для використання, а тому, на його думку, йому завдано матеріальних збитків на суму 30 000 грн., оскільки ця сума складає вартість аналогічного мопеда.

Збільшену суму моральної шкоди потерпілий мотивує тим, що ОСОБА_8 під час розгляду провадження намагався перекласти його вину на нього, і така поведінка обвинуваченого завела в оману суд та не забезпечила права ОСОБА_9 на справедливий суд.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті вироку та поданих апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_6 про заперечення апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та думку захисника ОСОБА_7 про підтримку їх апеляційних скарг, заперечення проти апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_9 , дослідивши матеріали кримінального провадження, піддавши аналізу доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_9 не підлягає до задоволення, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 підлягають до часткового задоволення, з наступних підстав.

Колегія суддів вважає, що суд, проаналізувавши досліджені докази в їх сукупності, об`єктивно встановивши фактичні обставини події кримінального правопорушення, на законних підставах дійшов до висновків про порушення ОСОБА_8 вимог пункту 16.12 Правил дорожнього руху України, що потягло за собою настання дорожньо транспортної пригоди в результаті якої потерпілому ОСОБА_9 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження та про необхідність юридичної кваліфікації дій ОСОБА_8 за ст. 286 ч. 2 КК України.

При цьому, суд обґрунтовано розцінив невизнання ОСОБА_8 вини у вчиненому як обраний ним спосіб захисту від його обвинувачення, оскільки такий спосіб захисту спростовано судом при аналізі досліджених у судовому засіданні доказів.

Так, з протоколу огляду місця події, від 29 жовтня 2013 року, (т. 1 а. с. 77 83), протоколів огляду транспортних засобів, від 29 жовтня 2013 року (т. 1 а. с. 85), довідки, від 29 жовтня 2013 року, КЗ «Охтирська ЦРЛ» (т. 1 а. с. 88), протоколів огляду транспортних засобів, від 15 січня 2014 року (т. 1 а. с. 90 93), висновку експерта № 355, від 3 грудня 2013 року (т. 1 а. с. 107 108), відеозапису з відеореєстратора з автомобіля марки «ВАЗ 210934», реєстраційний № НОМЕР_1 (т. 1 а. с. 141 144), судом було встановлено, що 29 жовтня 2013 року, близько 16 години 30 хвилин, у м. Охтирка Сумської обл. сталася дорожньо транспортна пригода з участю автомобіля марки «ВАЗ 210934», реєстраційний № НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 та моторолера марки «Ямаха», реєстраційний № НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , внаслідок якої ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції на основі аналізу належних та допустимих доказів, зокрема висновків транспортно трасологічної експертизи № 342, від 26 березня 2014 року (т. 1 а. с. 109 114), додаткової судової транспортно трасологічної та автотехнічної експертизи № 11936/2775, від 17 березня 2016 року (т. 3 а. с. 211 222), додаткової судової автотехнічної та фототехнічної експертизи № 5751/10080, від 26 жовтня 2016 року (т. 4 а. с. 49 60) та протоколу додаткового огляду місця події, від 4 листопада 2015 року (т. 3 а. с. 175 183) і протоколу проведення слідчого експерименту, від 4 листопада 2015 року (т. 3 а. с. 184 189), дійшов до обґрунтованого висновку, що першопричиною настання дорожньо транспортної події, внаслідок якої потерпілому ОСОБА_9 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, стало порушення ОСОБА_8 вимог пункту 16.12 Правил дорожнього руху України.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту з приводу недопустимості та не належності протоколу огляду місця події, схеми дорожньо транспортної пригоди та висновків експертиз не заслуговують на увагу, оскільки достовірність відображених у цих доказах даних, зокрема щодо місця дорожньо транспортної пригоди, підтверджується іншими доказами, а саме відеозаписом з відеореєстратора автомобіля марки «ВАЗ 2109343», реєстраційний № НОМЕР_1 , що знаходився під керуванням ОСОБА_8 , фототаблицею до протоколу огляду місця події, та протоколами додаткового огляду місця події, від 4 листопада 2015 року та проведення слідчого експерименту, від 4 листопада 2015 року.

Крім того, математичні розрахунки, що наведені в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника, не доводять неналежності та недопустимості протоколу огляду місця події та схеми дорожньо транспортної пригоди, як доказів, оскільки вони ґрунтуються на суб`єктивному сприйнятті та констатуються стороною захисту з формальних підстав та мотивів і, взагалі не доводять відсутність порушення ОСОБА_8 вимог пункту 16.12 Правил дорожнього руху України, щодо обов`язку цього водія надати дорогу на перехресті рівнозначних доріг транспортним засобам, що наближаються праворуч.

З вищевикладених мотивів не заслуговують на увагу й мотиви апеляційних скарг з приводу недопустимості експертиз покладених в основу вироку, оскільки колегією суддів не встановлено недостовірності даних зафіксованих у протоколі огляду місця події та схемі дорожньо транспортної пригоди.

Не погоджується колегія суддів і з доводами обвинуваченого та його захисника з приводу відсутності в діях обвинуваченого ОСОБА_8 порушень Правил дорожнього руху України, а саме обов`язку дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, оскільки доказами наявними в матеріалах провадження, зокрема висновками автотехнічної експертизи № 11936/2775, від 17 березня 2016 року, додаткової судової автотехнічної і фототехнічної експертизи № 5751/10080 від 26 жовтня 2016 року, встановлено порушення обвинуваченим ОСОБА_8 вимог пункту 16.12 Правил дорожнього руху України.

Крім того, колегія суддів враховує той факт, що судом не спростовано факт того, що потерпілий ОСОБА_9 у момент дорожньо транспортної пригоди не здійснював поворот праворуч, а виконував виїзд на ділянку дороги з круговим рухом, а тому доводи апеляційної скарги сторони захисту, з приводу порушень потерпілим ОСОБА_9 Правил дорожнього руху України при здійсненні повороту праворуч, колегією суддів не приймаються.

Також не впливають на висновки суду й мотиви апеляційної скарги обвинуваченого, з приводу безпідставності відмови судом першої інстанції у клопотанні обвинуваченого ОСОБА_8 прослухати у судовому засіданні показання померлого свідка ОСОБА_12 , надані останнім під час попереднього судового розгляду.

Так з матеріалів провадження вбачається, що померлий ОСОБА_12 був понятим під час оформлення дорожньо транспортної пригоди, яка сталася 29 жовтня 2013 року.

Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Сумської області, від 6 серпня 2015 року, вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області, від 28 квітня 2015 року, відносно ОСОБА_8 було скасовано у зв`язку з істотним порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового слідства, та призначено новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Згідно вимог ст. 416 КПК України, після скасування судом апеляційної інстанції вироку, суд першої інстанції здійснює судове провадження згідно з вимогами розділу ІV КПК України в іншому складі суду.

За змістом вказаної норми та вимог ст. ст. 86; 94 КПК України, суд при новому розгляді безпосередньо досліджує докази у кримінальному провадженні після скасування вироку і не може надавати оцінку доказам зібраним під час попереднього судового розгляду.

За таких обставин, виходячи з того, що під час здійснення нового судового розгляду допитати свідка ОСОБА_12 у судовому засіданні було неможливим, а надані останнім показання під час попереднього судового засідання, в силу вимог ст. 86 КПК України, не можуть бути допустимими доказами, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 щодо прослуховування у судовому засіданні показань померлого свідка ОСОБА_12 , наданих останнім під час попереднього судового розгляду.

Також колегія суддів не знаходить підстав й для задоволення апеляційних вимог потерпілого ОСОБА_9 , оскільки суд першої інстанції дійшовши висновку про наявність порушень Правил дорожнього руху України, як зі сторони обвинуваченого ОСОБА_8 , так із сторони потерпілого ОСОБА_9 , встановивши, що першопричиною настання дорожньо транспортної пригоди стало порушення обвинуваченим ОСОБА_8 пункту 16.12 Правил дорожнього руху України.

Колегія суддів погоджується з визначеним судом пропорційним розміром вини обвинуваченого та потерпілого під час вирішення цивільного позову, оскільки судом також було встановлено наявність у діях потерпілого ОСОБА_9 порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

За цих же обставин колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних вимог потерпілого ОСОБА_9 про необхідність збільшення сум до стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 у відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Так, мотиви апеляційної скарги з приводу порушень прав потерпілого, які полягали в ненаданні йому судом матеріалів провадження для ознайомлення та відмови у безоплатній видачі потерпілому копій матеріалів, не заслуговують на увагу, оскільки згідно п. 13.1. Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ознайомлення з матеріалами справи (кримінального провадження) проводиться виключно у приміщенні суду та у присутності працівника апарату суду, а Законом України «Про судовий збір» передбачений розмір судового збору за видачу судами документів, зокрема за виготовлення копій документів, долучених до справи.

За таких обставин, дії суду на які потерпілий вказує, як на порушення його прав, узгоджуються з вимогами вищевказаних нормативно правових актів.

Не вбачає колегія суддів порушення прав потерпілого й у відмові судом потерпілому ОСОБА_9 в його клопотанні про забезпечення його безоплатною правовою допомогою, оскільки суд першої інстанції ухвалю від 12 грудня 2016 року (т. 4, а. п. 76) обґрунтовано відмовив потерпілому у задоволенні такого клопотання.

При цьому колегія суддів враховує, що у відповідності з вимогами ст. 392 ч. 2 КПК України, вищевказана ухвала суду, яка була постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції не підлягає окремому оскарженню, а тому суд обґрунтовано вказав потерпілому про не оскарження такої ухвали в апеляційному порядку.

Не спростовують висновків суду щодо розміру відшкодування потерпілому матеріальної та моральної шкоди й мотиви апеляційної скарги потерпілого про відсутність вини потерпілого, яка була врахована при вирішенні його цивільного позову, оскільки факт відсутності належного мотошолому у ОСОБА_9 під час настання дорожньо транспортної пригоди ОСОБА_9 не заперечує, а те, що з його сторони, мало місце порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, підтверджується висновками судово автотехнічних експертиз.

Доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_9 щодо помилкового висновку судді про швидкість його мопеда у момент зіткнення, спростовуються характером механічних пошкоджень транспортних засобів, висновком додаткової судової транспортно трасологічної автотехнічної експертизи № 11936/2775, від 17 березня 2016 року, згідно якої судом було встановлено, що швидкість мопеда під час контакту з автомобілем була більша ніж та на яку вказує потерпілий. Крім того, з пояснень експерта ОСОБА_13 у суді першої інстанції, судом було встановлено, що з технічної точки зору мопед потерпілого міг розвивати швидкість понад 30 км/год.

Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги потерпілого з приводу повернення автомобіля марки «ВАЗ 210934», реєстраційний № НОМЕР_1 , власнику ОСОБА_10 із майданчика тимчасового тримання транспортних засобів, оскільки таке повернення автомобіля не впливає на висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 та не є процесуальним порушенням, яке впливає, або могло вплинути на результати судових експертиз щодо обставин настання дорожньо транспортної пригоди.

Апеляційні вимоги потерпілого щодо збільшених розмірів позовних вимог матеріального та морального характеру не можуть бути взяті до уваги, оскільки такі розміри матеріальних збитків та моральної шкоди потерпілим, як цивільним позивачем, не заявлялися у суді першої інстанції і, згідно чинного процесуального законодавства КПК України та ЦПК України, позивач не наділений правом збільшення позовних вимог у апеляційній скарзі.

При цьому, колегія суддів погоджується з розмірами відшкодування матеріальної та моральної шкоди на користь потерпілого визначеними судом першої інстанції які були стягнуті з обвинуваченого на користь потерпілого у рахунок відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди з врахуванням пропорційного співвідношення вини обох учасників дорожньо транспортної пригоди, як обвинуваченого так і потерпілого.

Посилання потерпілого в апеляційній скарзі на те, що аналогічний транспортний засіб мопед на даний час коштує 30 000 грн. не спростовує висновків суду в частині визначення розміру матеріальних збитків, оскільки суд, визначаючи розмір матеріальних збитків обґрунтовано виходив з вартості відновлювального ремонту, визначеного згідно висновку додаткової судової авто товарознавчої експертизи № 104, від 6 березня 2017 року (т. 4, а. п. 184 198).

У той же час, колегія суддів, перевіряючи рішення суду першої інстанції щодо вирішення ним питання про призначення відносно ОСОБА_8 покарання, вважає, що суд першої інстанції допустив порушення вимог ст. 416 ч. 2 КК України.

Колегією суддів встановлено, що вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської обл., від 28 квітня 2015 року, ОСОБА_8 був засуджений за ст. 286 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки у зв`язку з порушенням ним у м. Охтирка, Сумської обл. 29 жовтня 2013 року Правил дорожнього руху України, внаслідок чого сталася дорожньо транспортна пригода у результаті якої ОСОБА_9 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження ( Т. 2 а с. 253 256 ).

Ухвалою колегії суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області, від 6 серпня 2015 року, вказаний вирок був скасований у зв`язку з істотним порушенням судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону та неповнотою судового розгляду. При цьому вказаний вирок суду не скасовувався у зв`язку з м`якістю призначеного відносно ОСОБА_8 покарання ( Т. 3 а. с. 51 56 ).

Оскільки вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області, від 28 квітня 2015 року, не був скасований за м`якістю призначеного відносно ОСОБА_8 покарання то, відповідно до вимог ст. 416 ч. 2 КПК України, суд першої інстанції при новому судовому розгляді матеріалів кримінального провадження, відносно ОСОБА_8 , не мав права посилювати покарання ОСОБА_8 . Суд, здійснюючи новий судовий розгляд матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за ст. 286 ч. 2 КК України, дійшовши до висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненому та необхідність кваліфікації його дій за ст. 286 ч. 2 КК України, порушивши вимоги кримінального процесуального закону, а саме ст. 416 ч. 2 КПК України, незаконно посилив покарання та призначив відносно ОСОБА_8 основне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

За таких обставин, колегія суддів, враховуючи вимоги ст. 404 КПК України, вважає необхідним вказаний вирок суду в частині призначення ОСОБА_8 покарання змінити з пом`якшенням призначеного ОСОБА_8 основного покарання до покарання яке було призначено йому за вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області, від 28 квітня 2015 року.

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407 409; 418; 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області, від 26 квітня 2017 року, відносно ОСОБА_8 , змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області, від 26 квітня 2017 року, за ст. 286 ч. 2 КК України з призначення покарання, у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

В іншій частині вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області, від 26 квітня 2017 року, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 , без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3 х місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4