Справа № 202/6438/17
Провадження № 1-кс/202/1924/2017
УХВАЛА
Іменем України
03 листопада 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: слідчого судді ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту накладеного на майно в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000075 від 12.06.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
28 вересня 2017 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту накладеного на майно в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000075 від 12.06.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України а саме: квартиру АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_3 .
Обґрунтовуючи заявлені в клопотанні вимоги заявник посилається на те, що вона не отримувала повідомлень про розгляд клопотання і при розгляді не була присутньою, їй стало відомо про накладення арешту на майно з інформації, отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно. Вважає, що клопотання слідчого про арешт майна не відповідає встановленим чинним законодавством вимогам щодо його змісту, на що слідчий суддя не звернув уваги та в порушення вимог ч.3 ст.172 КПК України дійшов до необґрунтованого висновку про необхідність його задоволення. Стверджує, що з квартиро, на яку накладено арешт ні слідчий, ні прокурор жодні слідчі дії не проводили, про можливі наміри їх проводити її не повідомляли, що підтверджує відсутність потреби в застосуванні арешту цього нерухомого майна.
У судовому засіданні представник заявника та заявник просили задовольнити клопотання в повному обсязі та скасувати арешт накладений на квартиру АДРЕСА_1 .
Прокурор в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання, так як ним були обґрунтовані підстави заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на майно, а також є достатньо підстав вважати, що дана квартира є предметом злочину і на даний момент не відпала потреба у накладені цього арешту.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2017 року задоволено клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 та накладено арешт на нерухоме майно яке перелічене в ухвалі.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею.
Арешт майна також може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Аналізуючи доводи заявника щодо необґрунтованості накладення арешту, суд вважає за необхідне зазначити, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально- протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Судом встановлено, що в провадженні СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000075 від 12 червня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 12 червня 2017 року до Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про те, що державний виконавець Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, зловживаючи службовим становищем, без наявності відповідних документів, шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, припинив обтяження, накладене ухвалою суду на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .
В ході досудового розслідування встановлено, що протягом квітня червня 2017 року державними виконавцями Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , безпідставно, з порушенням вимог чинного законодавства, внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про припинення обтяжень.
Прийняті рішення державними виконавцями ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про припинення вказаних вище обтяжень здійснено з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», інших законодавчих актів України.
В подальшому, після вчинення державними виконавцями вказаних вище неправомірних дій, об`єкти нерухомого майна, на які накладено обтяження, були відчужені на користь третіх осіб.
Постановою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 від 20 червня 2017 року нерухоме майно, у тому числі на квартиру АДРЕСА_1 (власник ОСОБА_8 ), визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000075 від 12 червня 2017 року.
Суд враховуючи, що у матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що квартира АДРЕСА_1 (власник ОСОБА_8 ) має суттєве значення для з`ясування обставин скоєного злочину особами, злочинні дії яких направлені на незаконні операції з нерухомістю та існують ризики можливості подальшого відчуження вказаного нерухомого майна на користь третіх осіб, приходить до висновку, що слідчим суддею обґрунтовано накладено арешт на нерухоме майно.
Так, арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.
На підставі вище зазначено слідчий суддя приходить до висновку, що заявником не наведено достатніх підстав для скасування арешту майна, а також те, що потреба в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на даний час не відпала.
У ч. 1 ст. 309 КПК України зазначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які підлягають оскарженню під час досудового розслідування, перелік цих ухвал є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому дана ухвала у відповідності до ч. 3 ст. 309 КПК України не може бути оскаржена.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 110, 167, 174, 309, 372 КПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту накладеного на майно в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000075 від 12.06.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1