АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 212/3998/17 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/80/К/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 лютого 2018 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001721, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 червня 2017 року за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2017 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , який народився у 2000 році жовтні місяці 16 дня у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, -
за участю:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9

захисника адвоката ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:
У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини провадження, доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій, просить вирок змінити в частині призначеного покарання, виключивши з його резолютивної частини призначення ОСОБА_7 покарання у виді 100 годин громадських робіт. Вважати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України зі звільненням, на підставі п.1 ч.2 ст.105 КК України, від покарання із застосуванням до нього примусового заходу виховного характеру у виді застереження.

В обґрунтування доводів скарги прокурор посилається на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при ухваленні вироку. Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 , безпідставно призначено покарання у виді громадських робіт строком на 100 годин, оскільки при звільненні особи, на підставі п.1 ч.2 ст.105 КК України, покарання не призначається. Окрім того, стверджує, що судом, в порушення вимог ч.3 ст.105 КК України, застосовано щодо обвинуваченого примусові заходи виховного характеру у виді передачі його під нагляд матері без установлення строку такого нагляду та без врахування тієї обставини, що на момент ухвалення вироку, ОСОБА_7 виповнилося 17 років 1 місяць 22 дні, та до повноліття залишилось менше року. З наведених підстав й обставин провадження, прокурор вважає, що вирок підлягає зміні, зі звільненням ОСОБА_7 від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді застереження.

Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим та призначено покарання за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України у виді 100 годин громадських робіт; на підставі ст.105 КК України, звільнено від покарання із застосуванням примусового заходу виховного характеру у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_9 .
За обставин викладених у вироку, ОСОБА_7 , 16 червня 2017 року о 20-23 годин, знаходячись в приміщенні магазину «Варус-12» ТОВ «Омега», за адресою: м-н 5-Зарічний, 11к в м. Кривому Розі, маючи умисел на таємне викрадення майна, діючи з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, з прилавку взяв належні ТОВ «Омега» Ферреро сюрприз з іграшкою Кіндер Джой Т1х24 в кількості 11 шт. на загальну суму 321,64 грн. з метою його подальшого викрадення. Після чого, сховавши вказане майно в сумку, яка знаходилася у нього, продовжуючи свої злочинні дії, мав намір вийти з приміщення магазину, не здійснивши розрахунок, тим самим, намагався викрасти зазначені продукти харчування. Проте, ОСОБА_7 , не зміг закінчити злочин до кінця та розпорядитись викраденим майном з причин, що не залежали від його волі, оскільки був вчасно затриманий за касовою зоною працівниками охорони цього магазину.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги, і просив їх задовольнити, а вирок суду змінити.

Неповнолітній обвинувачений, його законний представник ОСОБА_9 та захисник проти задоволення апеляційної скарги прокурора не заперечували.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Суспільно небезпечне винне діяння тільки тоді є злочином, коли воно вчинене суб`єктом злочину, тобто фізичною осудною особою, яка вчинила злочин у віці, з якого, відповідно до ст.22 КК України, може наставати кримінальна відповідальність.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_7 , на час вчинення інкримінованого злочину, досягнув віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність за ч.1 ст.185 КК України, а тому є суб`єктом цього злочину.
Разом з цим, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 , правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтуються на зібраних і досліджених в судовому засіданні доказах, проти яких не заперечували учасники судового провадження та на підставі чого судовий розгляд було здійснено в порядку ч.3 ст.349 КПК України, а також вказані обставини не оспорюються і в поданій апеляційній скарзі, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.

Як видно з вироку, суд вірно врахував характер вчиненого ОСОБА_7 злочину, який, згідно положень ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості; особу обвинуваченого, який за місцем мешкання та навчання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; його соціальні зв`язки та умови проживання; обставини, що пом`якшують покарання, а саме: повне визнання вини, щире каяття, вчинення злочину неповнолітнім та відшкодування завданого збитку; обставин, що обтяжують покарання, судом не виявлено.

Зі змісту ст.105 КК України слідує, що неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру , передбачені цією статтею. До неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Окрім того, судам необхідно зважати, що під час ухвалення вироку щодо неповнолітньої особи, вони повинні суворо дотримуватись принципів законності, справедливості, обґрунтованості покарання та при прийнятті рішення керуватися принципом найкращих інтересів дитини, встановленим у ст.3 Конвенції ООН про права дитини.
З аналізу зазначених вище положень закону, видно, що у разі засудження неповнолітнього за вчинення злочину, санкцією статті якого передбачений такий вид покарання, який не може бути до нього застосовано, суд, в силу вимог ст.98 КК України, ухвалює обвинувальний вирок, але без призначення покарання, чого судом першої інстанції зроблено не було.

Так, за вироком, суд вірно дійшов висновку про те, що ОСОБА_7 не становить небезпеки для суспільства та його подальше перевиховання і виправлення можливо без призначення покарання, та обґрунтовано прийняв рішення про можливість застосування щодо нього положень ст.105 КК України, зі звільненням від покарання, з застосуванням примусових заходів виховного характеру, з чим також погоджується колегія суддів.
Разом з цим, з оскаржуваного вироку видно, що ОСОБА_7 визнано винуватим та призначено покарання за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України у виді 100 годин громадських робіт. На підставі ст.105 КК України, звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання із застосуванням примусового заходу виховного характеру у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_9 .
Водночас, доводи прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і є слушними.

На переконання колегії суддів, суд обґрунтовано дійшов висновку, що ОСОБА_7 не потребує застосування покарання та до нього можливо застосувати примусові заходи виховного характеру. В той же час, суд помилково, не дотримавшись положень ст.ст.98, 105 КК України, призначив йому покарання, яке у цьому разі не застосовується та не визначив тривалість заходу виховного характеру у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_9 .
Відповідно до ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно зі ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

З урахуванням того, що у цьому провадженні наявні достатні підстави вважати, що обвинувачений вчинив злочин,передбачений ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України та приймаючи до уваги те, що останньому невдовзі виповниться вісімнадцять років, на переконання колегії суддів, вирок підлягає зміні в частині призначеного покарання, шляхом виключення з мотивувальної та резолютивної частини вироку рішення суду про призначення ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт строком на 100 годин, з застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді передачі його під нагляд матері ОСОБА_9 .

Отже, колегія суддів, з урахуванням конкретних обставин провадження, умов життя та виховання неповнолітнього ОСОБА_7 , керуючись принципом найкращих інтересів дитини, вважає, що обвинувачений може бути звільнений, на підставі п.1 ч.2 ст.105 КК України, від покарання за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, із застосуванням примусового заходу виховного характеру у виді застереження.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок зміні, на підставі п.4 ч.1 ст. 409 та п.3 ч.1 ст.413 КПК України, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, яке виразилось у неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2017 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання - змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку рішення суду про призначення ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України у виді громадських робіт строком на 100 годин та застосування примусових заходів виховного характеру у виді передачі його під нагляд матері ОСОБА_9 .

Звільнити ОСОБА_7 , на підставі п.1 ч.2 ст.105 КК України, від покарання за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, із застосуванням щодо нього примусового заходу виховного характеру у виді застереження.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Кримінального касаційного Суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3