Справа № 426/1114/17
Провадження № 11-кп/782/442/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2018 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу прокурора Сватівського відділу Старобільської місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_8 на вирок Сватівського районного суду Луганської області від 3 листопада 2017 року, яким:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сватове Луганської області, громадянина України, маючого неповну середню освіту, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , раніше судимого:
17 листопада 2010 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ст. 307 ч. 2 КК України, ст.309 ч. 2, 70 КК України до 5 років позбавлення волі. Звільнений 17 липня 2013 року постановою Свердловського міського суду Луганської області від 9 липня 2013 року. Невідбутий строк 1 рік 6 місяців;
16 грудня 2016 року Сватівським районним судом Луганської області за ч. 2 ст.310 КК України до позбавлення волі строком 4 роки із застосуванням ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України та призначено йому покарання за цим Законом у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Сватівського районного суду Луганської області від 16 грудня 2016 року у вигляді шести місяців позбавлення волі та остаточно призначено покарання у вигляді п`яти років шести місяців позбавлення волі.
На підставі п. «г»ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Сватове Луганської області, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, маючого на утриманні неповнолітню доньку, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , раніше судимого 3 квітня 2009 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки, 26 січня 2010 року Сватівським районним судом Луганської області за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ст. 70 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, з конфіскацією 1/2 частини майна. Відповідно до ст. 71 КК України приєднано невідбуту частину покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 3 квітня 2009 року у вигляді 6 місяців позбавлення волі та остаточно визначено до відбування покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 8 листопада 2013 року з Брянківської ВК Луганської області № 11 згідно постанови Брянківського міського суду Луганської області від 31 жовтня 2013 року, відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 8 місяців 25 днів;
5 липня 2016 року Сватівським районним судом Луганської області за ч. 2 ст. 310 КК України до позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України та призначено йому покарання за цим Законом у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Сватівського районного суду Луганської області від 5 липня 2016 року у вигляді одного року позбавлення волі та остаточно призначено покарання у вигляді шести років позбавлення волі.
На підставі п. «г»ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання.
Вирішена доля речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.
За вироком суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнані винним у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
9 січня 2017 року, приблизно о 4 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 разом зі своїм братом ОСОБА_7 знаходились за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . В цей час у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в період часу коли судимість не знята і не погашена в установленому законом порядку, в період іспитового строку, виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення металевих виробів, котрі знаходяться на території домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_3 та яке перебуває у володінні ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , впевнившись в тому, що їх ніхто не бачить та не спостерігає за їх діями, шляхом вільного доступу, через територію городу підійшли до металевого паркану котрий загороджує вхід на територію подвір`я домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_3 . Після цього продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, керуючись корисливим мотивом ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , почали розбирати металевий паркан, котрий складався з металевих фрагментів кутків і листів різної довжини та площі, а також сітки рабиці. Далі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розібрали вищевказаний металевий паркан, а фрагменти металевих кутків і листів та сітку рабицю поклали до поліпропіленових мішків, які на велосипеді перевезли на пункт прийому металобрухту, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 та отримали там гроші у сумі 285 гривень 60 копійок. Згідно довідки наданої ТОВ «УКРМЕТ» вартість одного кілограму лому чорного металу станом на 9 січня 2017 року складає 3 гривні 60 копійок. Таким чином своїми умисними протиправними діями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спричинили матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_9 на загальну суму 288 гривень.
Прокурором Сватівського відділу Старобільської місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_8 на вирок Сватівського районного суду Луганської області від 3 листопада 2017 року подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати оскаржуваний вирок суду в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість. Просить ухвалити новий вирок.
Не заперечуючи фактичних обставин справи, кваліфікації дій обвинувачених, доведеності вини в скоєнні кримінального правопорушення, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених внаслідок м`якості. Зазначає про те, що, звільнивши ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбування покарання за умисні тяжкі злочини, що входять до сукупності вироків, на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати та надавши обвинуваченим останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації їх дій за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб в апеляційному порядку не оспорюються, фактичні обставини кримінального правопорушення не оспорювалися сторонами в суді першої інстанції і докази щодо них згідно з положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для перегляду судового рішення щодо фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та правильності застосування норм матеріального закону при кваліфікації дій обвинувачених.

Згідно пункту 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю або частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Згідно пункту 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Доводи, наведені у апеляційній скарзі прокурора щодо неправильного застосування закону України «Про амністію у 2016 році», що потягло за собою звільнення від призначеного покарання, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, врахувавши особу обвинувачених, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість застосування до ОСОБА_6 і ОСОБА_7 Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому вважав за можливе звільнити обвинувачених від відбування призначеного покарання.

Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції погодитись не може, виходячи з наступного.

ОСОБА_6 був засуджений 16 грудня 2016 року Сватівським районним судом Луганської області за ч. 2 ст. 310 КК України до позбавлення волі строком 4 роки із застосуванням ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки.
ОСОБА_7 засуджено 5 липня 2016 року Сватівським районним судом Луганської області за ч. 2 ст. 310 КК України до позбавлення волі строком 5 років. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання його звільнено з іспитовим строком 3 роки.
Санкція ч. 2 ст. 310 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, отже даний злочин, відповідно до вимог ст. 12 КК України, законодавцем віднесено до категорії тяжких.
Зокрема, п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачують, що суди зобов`язані звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі па певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано хворими на СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого у додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572.
Вважаючи, що оскаржуваним вироком Сватівського районного суду від 3 листопада 2017 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 звільнено від відбування призначених за сукупністю вироків покарань за злочини, які є тяжкими та входять до цієї сукупності (ч. 2 ст. 310 КК України), за які ОСОБА_6 та ОСОБА_7 засуджені згідно з попередніми вироками, то законом не передбачено можливості звільнення обвинувачених від відбування покарання, призначеного за вчинення умисних тяжких та особливо тяжких злочинів.
Таким чином, звільнивши від відбування покарання за умисні тяжкі злочини, що входять до сукупності вироків, на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Призначаючи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримав вимог ст. ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинувачених, обставини, які пом`якшують покарання та обтяжують покарання та навів у вироку переконливі мотиви прийнятого рішення.

Висновки зроблені на підставі доказів та наявних відомостей, зібраних у справі в установленому законом порядку та вивчених в судовому засіданні.

При призначенні покарання судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинувачених, який раніше неодноразово судимі, наявність тяжкого захворювання.

Судом при призначенні покарання також врахована думка прокурора у суді першої інстанції, який у судових дебатах запропонував призначити покарання з яким і погодився суд.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання за своїм видом і розміром є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 404, 407, 409, 413, 420 КПК України колегія суддів,
ухвалила:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.
Вирок Сватівського районного суду Луганської області від 3 листопада 2017 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати в частині застосування Закону України «Про амністію у 2016 році»
Ухвалити новий вирок, яким призначити
ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
У відповідності до ч.1 ст. 71 КК України призначити покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутой частини покарання за вироком Сватівського районного суду Луганської області від 16 грудня 2016 року у вигляді 6 (шести) місяців позбавлення волі, та остаточно до відбування визначити 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з 30 січня 2018 року.
ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
У відповідності до ч.1 ст. 71 КК України призначити покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутой частини покарання за вироком Сватівського районного суду Луганської області від 5 липня 2016 року у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі, та остаточно до відбування визначити 6 (шість) років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з 30 січня 2018 року.
Під варту взяти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в залі суду.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
На вирок може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді:

_________________ ___________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3