ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
№ 1-кс/201/9940/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМУКРАЇНИ
01 листопада 2017р. Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська
у складі: головуючого - слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю заявника ОСОБА_3 ,
особи, стосовно яку відсторонено від посади ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування постанови про відсторонення її від посади, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_4 звернулася до суду зі скаргою, та, з урахуванням уточнень (а.с.14-15), просить скасувати постанову старшого слідчого прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 від 26.07.2012, санкціоновану в.о. прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_7 про відсторонення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від посади завідувача відділу головного бухгалтера Придніпровської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на держаному кордоні і транспорті.
Скаргу мотивувала тим, що прокуратурою Дніпропетровської області з квітня 2012 р. розслідується кримінальна справа № 70129010 відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 367 ч. 1 КК України. У серпні 2017 року цю справу було перереєстровано у кримінальне провадження, слідство по якому триває. 26 липня 2012р. ОСОБА_9 постановою старшого слідчого відділу по розслідуванню злочинів о корупційних діяннях прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 було відсторонено від займаної посади. Вважає, що на теперішній час підстав для подальшого відсторонення від посади ОСОБА_9 немає, усі предмети доказування були вилучені в 2012 р. Належних, допустимих та достатніх доказів впливу ОСОБА_4 на свідків та хід слідства не встановлено, а тому постанова про відсторонення від займаної посади протирічить вимогам ч. 5 ст. 132 та ст. 154,155 КПК України.
В судовому засіданні заявниця та її довірителька підтримали подане клопотання з підстав, зазначених у ньому. При цьому ОСОБА_4 зазначила, що через введені відносно неї санкції щодо відсторонення від посади, вона не тільки не в змозі реалізовувати своє конституційне право на труд, але й тривалий час не має нормальних статків, які б забезпечили її проживання.
Прокурор проти задоволення клопотання заперечувала, посилаючись на те, що на теперішній час досудове слідство по справі триває. При цьому пояснила, що кримінальна справа № 70129010 відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення, була порушена 25.01.2012 р. прокуратурою Дніпропетровської області за ознаками ст. 367 ч. 1 КК України. По даній справі районним судом було винесено виправдувальний вирок, який в подальшому скасовано Апеляційним судом Дніпропетровської області та справу направлено на додаткове розслідування. 29.08.2017 зазначену кримінальну справу перереєстровано у кримінальне провадження №00001061 за ч.5 ст.191 та ч.1 ст.366 КК України. Питання про продовження строку відсторонення ОСОБА_4 від посади перед судом з боку слідства не ставилося, оскільки рішення про відсторонення від посади приймалося слідчим за правилами КПК в редакції 1963 р., коли строк відсторонення від посади не обмежувався певним терміном та, відповідно, продовжувати цей запобіжний захід, необхідності не було.
Вислухавши сторони та дослідивши надані письмові докази, слідчий суддя виходить з наступного.
Відсторонення від посади згідно вимог ч.2 ст.155 КПК України в редакції 2012 року передбачає наявність підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на посаді, знищить чи підробить документи та речі, які мають суттєве значення у даному кримінальному провадженні, незаконними засобами впливатиме на свідків та інших учасників кримінального провадження або протиправно перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином.
Згідно ст.131 КПК України в редакції 2012 року заходи забезпечення кримінального провадження, у т.ч. відсторонення, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. А відповідно п.2 ч.3 ст.132 КПК України в редакції 2012 року застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається якщо прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.
Відповідно до п.9 Перехідних положень КПК України в редакції 2012 року, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Як вбачається з ст. 147 КПК України в редакції 1960р., в разі притягнення посадової особи до кримінальної відповідальності за посадовий злочин, а так само, якщо ця особа притягається до відповідальності за інший злочин і може негативно впливати на хід досудового чи судового слідства, слідчий зобов`язаний відсторонити її від посади, про що виносить мотивовану постанову. Відсторонення від посади провадиться з санкції прокурора чи його заступника. Копія постанови надсилається для виконання за місцем роботи (служби) обвинуваченого. Відсторонення від посади скасовується постановою слідчого (прокурора), коли в подальшому застосуванні цього заходу відпадає потреба.
В даному випадку прокурором не наведено ніяких доказів про те, що перебуваючи на посаді, ОСОБА_4 знищить чи підробить документи та речі, які мають суттєве значення у даному кримінальному провадженні, незаконними засобами впливатиме на свідків та інших учасників кримінального провадження або протиправно перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином. Крім того, в даному випадку слід взяти до уваги той факт, що відсторонення від посади ОСОБА_4 триває вже понад 5 років, а питання щодо продовження цього запобіжного заходу жодного разу не виносилося на розгляд суду.
За таких умов, клопотання про скасування постанови старшого слідчого прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 від 26.07.2012, санкціонованої в.о. прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_7 про відсторонення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від посади завідувача відділу головного бухгалтера Придніпровської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на держаному кордоні і транспорті підлягає скасуванню.
Доходячи до такого висновку, слідчий суддя також враховує, що стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Водночас, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" (Заява N 11901/02) зазначив, що стаття 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, у якій би формі вони не забезпечувалися у національному правовому полі. Сфера зобов`язань Договірних держав за статтею 13 коливається в залежності від природи скарги заявника; проте засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як на практиці, так і за законом. Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності.
Відповідно до ч.3 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.303-307,372 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування постанови про відсторонення її від посади - задовольнити.
Постанову старшого слідчого прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 від 26.07.2012, санкціоновану в.о. прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_7 про відсторонення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від посади завідувача відділу головного бухгалтера Придніпровської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на держаному кордоні і транспорті скасувати.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1