АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1455/17 Справа № 216/3891/17 Головуючий у 1 й інстанції - Доповідач - ОСОБА_1

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 листопада 2017 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001420 від 11 серпня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України,

за участю:

представника третьої особи адвоката ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА :
В апеляційній скарзі представник третьої особи просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволені клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на одинадцять автобусів марки Мерседес Бенз, зазначених в клопотанні, які належать ОСОБА_6 . Заборонено власнику та довіреним особам використання та розпорядження вказаними автобусами, в тому числі проведення їх технічного обслуговування або ремонту, які можуть змінити конструкцію салону, до закінчення досудового розслідування та судового провадження. Вказані автомобілі передано на зберігання, із зобов`язанням при першій потребі в рамках здійснення досудового розслідування кримінального провадження надавати слідчому або уповноваженому ним органу вільний доступ до вказаних автомобілів, для проведення необхідних слідчий дій.

Згідно ухвали слідчого судді арешт на автомобілі накладений з метою забезпечення збереження речових доказів. Зазначено, що постановами слідчого від 25.08.2017 р. по справі призначено інженерно-технічну експертизу за участю вилучених автомобілів та для подальшого досудового розслідування кримінального провадження, з метою проведення можливого слідчого експерименту, інших слідчих дій, накладення арешту є необхідним. Разом з тим, суд вважав можливим та таким, що не зашкодить досудовому розслідуванню надати право зберігання транспортних засобів власнику, з метою забезпечення належного збереження майна під час зміни природньо-кліматичних умов.
В апеляційній скарзі представник зазначає, що слідчим суддею, не були дотримані вимоги ст. ст. 170, 171, 173 КПК України, зокрема, не було враховано, що слідчим прийнято постанови про проведення інженерно-технічної експертизи 25.08.2017 р., супровідний лист про направлення постанов датовано лише 14.09.2017 р., тобто через три тижні після факту вилучення. Під час розгляду справи, доказів про направлення до експертної установи такого супровідного листа та постанов про призначення експертиз, слідчим не надано. Також зауважує, що постановляючи оскаржувану ухвалу слідчим суддею не враховано, що у даному кримінальному провадженні досудове розслідування відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 358 КК України, не здійснюється. У клопотанні про арешт не міститься інформація про те, яким чином автобуси, які належать ОСОБА_6 , відносяться до кримінального провадження, що розслідується відносно працівників ПП «ТЮВ-Україна Плюс», що свідчить про не дотримання слідчим і прокурором вимог ст. 171 КПК України.

В судовому засіданні представник третьої особи підтримав апеляційну скаргу, надав пояснення, аналогічні її доводам і просив її задовольнити, а ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників апеляційного провадження, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже, за правилами ст. 132 КПК України, його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Згідно пунктів 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані належним чином, а доводи представника, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.

З матеріалів провадження вбачається, що здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001420 від 11.08.2017 р., з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 358 КК України, за фактом здійснення працівниками пункту технічного контролю ПП «ТЮВ-Україна Плюс» внесення завідомо неправдивих відомостей в офіційні документи, які видаються чи посвідчуються підприємством.
Так, в ході досудового розслідування встановлені обставини, які дають підстави вважати, що вищевказані автобуси, які зазначені в документації ПП «ТЮВ-УКРАЇНА ПЛЮС» як такі, що отримали протоколи перевірки технічного стану, у вказані в протоколах дні або не проходили перевірки або проходили її поверхово, та відповідно їх технічний стан може не відповідати вимогам нормативної документації, з урахуванням якої проводиться ОТК.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження…
З матеріалів провадження вбачається, що відповідно до актів від 23.08.2017 р. вказані автобуси мають ознаки невідповідності технічного стану /а.п. 18-26/, при цьому наявні протоколи перевірки технічного стану вказаних транспортних засобів про технічну справність /а.п. 8-17/, які видані ПП «ТЮВ-Україна Плюс». Також, органом досудового розслідування отримано відомості з GPS-трекеру, які дають підстави для висновку, що вказані транспортні засоби не знаходились в районі розташування ПП «ТЮВ-Україна Плюс». Постановами слідчого від 25 серпня 2017 року призначено інженерно-технічні експертизи даних транспортних засобів /а.п. 128-138/. Відповідно до листа експерта, якою доручено проведення вказаних експертиз, останній просить надати додаткові матеріали, зокрема, вказані автобуси для дослідження.
Таким чином, є обґрунтовані підстави вважати, що вказане майно відповідає вказаним вище критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, що відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України є підставою для накладення арешту на таке майно.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. При цьому, на відміну від іншихправових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт з метою забезпечення речових доказів не вимагає повідомлення про підозру у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Завданнями застосування арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України).

Арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. ч. 1, 2 ст. 131 КПК України).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказані транспортні засоби можуть бути доказами злочину у даному провадженні, а також необхідність проведення ряду слідчих та інших процесуальних дій для встановлення обставин, які підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК України, чому і має сприяти застосування таких заходів, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що для забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування та для запобігання ризиками приховування та відчуження даних речових доказів, які об`єктивно існують у разі незастосування такого заходу, накладення арешту на вказане майно є обґрунтованим та доцільним.
Апеляційний суд вважає, що слідчим суддею належним чином дотримані вимоги ст. 173 КПК України щодо дотримання принципів розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, про що свідчить обраний спосіб виконання такого арешту, шляхом повернення майна власнику на відповідальне зберігання з метою запобігання пошкодження такого майна, з можливістю безперешкодного доступу органу досудового розслідування.
Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості накладеного арешту колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що клопотання слідчого та ухвала слідчого судді містять вказівки на правові підставі, зазначені ст. ст. 170, 171, 173 КПК України, для накладення арешту на майно, а також містить належне обґрунтування таких підстав та необхідності в застосуванні такого заходу забезпечення, які знайшли своє підтвердження як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді.
Разом з тим увипадку, якщо наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована або будуть проведені всі необхідні слідчі дії з таким майном, чи встановлено відсутність складу чи події злочину, а так само стороною обвинувачення у розумні строки, відповідно до ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для встановлення та перевірки відповідних обставин, третя особа наділена правом ініціювати, в порядку ст. 174 КПК України, питання про скасування накладеного арешту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстав для її скасування не встановлено, у зв`язку з чим відповідні доводи представника третьої особи адвоката ОСОБА_5 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 170-173, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 листопада 2017 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001420 від 11 серпня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2