Справа № 336/433/18-к
Пр. № 1-кп/336/259/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, громадянина України, який до 13 грудня 2017 року проходив військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України на посаді кулеметник 2-го відділення 1-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на автомобілях) 2-го батальйону оперативного призначення, у військовому званні «старший солдат», із середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.3 КК України,
Під час судового засідання, суд

ВСТАНОВИВ:
Так, 8 квітня 2014 року ОСОБА_4 на підставі Указу Виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Мелітопольсько-Веселівським ОРВК Запорізької області призвано на військову службу по мобілізації, та направлено для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України.

Того ж дня, старшого солдата ОСОБА_4 наказом № 75 командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України зараховано до списків особового складу військової служби у військову частину НОМЕР_2 .

18 серпня 2014 року наказом № 13 командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України старший солдат ОСОБА_4 був переведений та зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначений на посаду кулеметник 2-го відділення 1-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на автомобілях) 2-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

За наведених обставин, старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

30 грудня 2014 року старшому солдату ОСОБА_4 надано звільнення з частини, згідно якого останній повинен був повернутися до частини 3 січня 2015 року.

Однак, 3 січня 2015 року старший солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , не з`явився без поважних причин на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 не приймав та про своє місцезнаходження командуванню, в органи військового чи цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами розташування військової частини НОМЕР_1 до 12 грудня 2017 року, тобто тривалістю понад один місяць. 12 грудня 2017 року ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 та заявив про себе, в результаті чого злочин було припинено.

Таким чином, 3 січня 2015 року старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, призваним по мобілізації, в порушення вимог ст.ст. 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, не з`явився вчасно на службу до військовоїчастини НОМЕР_1 , яка дислокується АДРЕСА_2 та незаконно перебував за межами розташування військової частини НОМЕР_1 до 12 грудня 2017 року, тобто тривалістю понад один місяць.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.3 КК України визнав повністю, покаявся, повністю підтвердив фактичні обставини викладені в обвинувальному акті.
Показання обвинуваченого ОСОБА_4 повністю відповідають фактичним обставинам справи, які він не заперечує. З урахуванням повного визнання вини у вчиненні вищенаведеного кримінального правопорушення, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності його позиції, суд на підставі ч.3 ст.349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, а його дії кваліфікує за ч. 3 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
При вирішенні питання про призначення покарання, суд, відповідно до ст. 65-67 КК України, враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає щире каяття, повне визнання вини, сприяння досудовому розслідуванню та судовому розгляду, встановленню істини в кримінальному проваджені.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 - відсутні.
При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення за ч.3 ст.407 КК України, який відповідно до вимог ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, а також те, що останній визнав вину повністю та покаявся у вчиненому. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне призначити мінімальне покарання ОСОБА_4 в рамках санкції ч. 3 ст. 407 КК України у вигляді позбавлення волі, при цьому застосувавши положення ст.75 КК України.
Цивільний позов не заявлено.
Речові докази відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 373, 374, КПК України, суд,-
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (ДВОХ) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного судом покарання з випробуванням строком на 1 рік.
Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Захід забезпечення кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.
Речові докази відсутні.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1