Постанова
Іменем України
15 лютого 2018 року

м. Київ
справа № 233/2202/15-к

провадження № 51-419км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відео конференції
засудженого ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 10 січня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000537, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого - 17 листопада 2014 року за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області за ч. 1 ст. 317 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробування з іспитовим строком на 3 роки.

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 311, ч. 2 ст. 317 КК України.

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 жовтня 2015 року ОСОБА_6 засуджено: за ч. 2 ст. 317 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців із конфіскацією майна, що належить йому на праві особистої власності; за ч. 1 ст. 311 КК України - до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців із конфіскацією майна, що належить йому на праві особистої власності.
На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, було частково приєднано покарання за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2014 року й остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією майна, що належить йому на праві особистої власності.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 08 квітня 2015 року приблизно з 10:00 до 11:35 за місцем свого проживання на АДРЕСА_1 , діючи умисно, повторно, безоплатно надав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 психотропну речовину, виготовлену ним у невстановленій кількості, а також надав цим особам приміщення для вживання зазначеної речовини.
Того ж дня при огляді квартири ОСОБА_6 , працівники міліції виявили й вилучили прекурсори - 3,8 мл та 385 мл соляної кислоти і 840 мл сірчаної кислоти, які ОСОБА_9 за невстановлених у ході слідства обставин та час, незаконно, умисно придбав і зберігав за місцем проживання для виготовлення психотропної речовини без мети збуту.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 10 січня 2017 року вирок місцевого суду змінено та виключено з його резолютивної частини призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна за ч. 2 ст. 317 КК України , а також посилання на конфіскацію такого майна при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів і вироків відповідно до ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України. Крім того, суд виключив з мотивувальної частини вироку висновок суду про незаконне придбання прекурсорів соляної та сірчаної кислоти з метою виготовлення психотропних речовин. У решті вирок залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує на порушення апеляційним судом права засудженого на захист, оскільки останньому не було належним чином повідомлено про час та місце апеляційного розгляду матеріалів кримінального провадження щодо нього. Крім того, прокурор зазначає, що на розгляді апеляційного суду було дві скарги прокурора: прокурора місцевої прокуратури та заступника прокурора Донецької області. Проте апеляційний суд усупереч вимогам ст. 419 КПК України, в резолютивній частині ухвали не вказав апеляційні вимоги якого саме прокурора було задоволено.
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу прокурора не надходило.
У судовому засіданні прокурор касаційну скаргу підтримала. Засуджений ОСОБА_6 не заперечував проти задоволення касаційної скарги прокурора.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Згідно з вимогами ст. 433 КПК Українисуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Доводи прокурора щодо порушень апеляційним судом вимог ст. 419 КПК України є обґрунтованими.
Ухвала апеляційного суду є рішенням вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку, і повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою. Крім того, ухвала апеляційного суду за своїм змістом має відповідати вимогам ст. 419 КПК України.

Згідно з цією статтею в резолютивній частині ухвали суду апеляційної інстанції має бути зазначено висновок суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на розгляді апеляційного суду, крім скарги засудженого ОСОБА_6 , були і скарги прокурора Костянтинівської міжрайонної прокуратури Донецької області (а.п. 112115) та заступника прокурора Донецької області (а.п. 121124), які містять різні вимоги до суду апеляційної інстанції.
Зі вступної частини ухвали апеляційного суду випливає, що предметом розгляду була лише апеляційна скарга заступника прокурора Донецької області.
Таким чином, при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 поза увагою апеляційного суду залишилася скарга прокурора Костянтинівської міжрайонної прокуратури Донецької області і в резолютивній частині ухвали рішення по ній не приймалося.
Врахувавши наведене, колегія суддів дійшла висновку, що вказані порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними і такими, що перешкодили апеляційному суду повно та всебічно розглянути матеріали кримінального провадження й постановити законне та обґрунтоване рішення.
Таким чином, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а кримінальне провадження направленню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно розглянути апеляційні скарги й ухвалити законне та обґрунтоване рішення з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Що стосується доводів прокурора про неналежне повідомлення апеляційним судом засудженому про час та місце проведення судового засідання, то вони є неспроможними, оскільки спростовуються поясненнями ОСОБА_6 щодо своєчасного повідомлення йому про дату апеляційного розгляду, наданими в судовому засіданні Верховного Суду.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 10 січня 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова остаточна й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3