Провадження №1-кп/331/102/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 вересня 2017 року Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Запоріжжі кримінальне провадження № 1-кп/331/102/2017 з обвинувальним актом у відношенні обвинуваченого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, українця, одружений, малолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає: АДРЕСА_2 , раніше не засудженого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участю:

прокурора ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

21 вересня 2016 року приблизно о 7 годині 30 хвилин водій ОСОБА_3 , не маючи посвідчення водія, та, відповідно, права керування транспортними засобами, керуючи автомобілем «ГАЗ 33021» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух заднім ходом по дворовому проїзду вул. Залізничної, з боку буд. 13-б в напрямку буд. 13-а. В цей же час ОСОБА_7 , діючи в якості пішохода, рухався по дворовому проїзду у попутному з автомобілем «ГАЗ 33021» напрямку. Водій ОСОБА_3 , діючи у порушення вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, де сказано, що під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху, для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб, під час руху заднім ходом по дворовому проїзду вул. Залізничної в м. Запоріжжі, не переконався, що це не створить небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху, за допомогою до сторонніх осіб не звернувся, в результаті чого допустив наїзд задньою правою частиною кузова керованого автомобіля «ГАЗ 33021» реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_7 , який рухався позаду у попутному напрямку, в результаті чого пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів 8-10 ребер праворуч, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, не небезпечні для життя, але які потягли за собою тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня, а також тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, рани в потиличній області праворуч, які в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, та тілесні ушкодження у вигляді забиття та саден в області кінцівок, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Порушення водієм автомобіля «ГАЗ 33021» ОСОБА_3 п. 10.9 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю визнав, у скоєному щиро розкаявся та пояснив суду, що 21.09.2016 року у ранковий час він йшов разом із дитиною до дитячого садку та зустрів свого знайомого ОСОБА_8 , який погодився підвезти їх до дитячого садку на власному автомобілі ГАЗ. Після того, як він відвів дитину до садочку, повернувся до автомобіля та побачив, що їх авто перегородило в`їзд, а ОСОБА_8 поруч із автомобілем не було, тому він вирішив трохи від`їхати та сів за кермо, оскільки ключі залишалися у замку запалювання. Почавши рух заднім ходом, він не бачив ніяких пішоходів, однак через декілька метрів почув удар та зрозумів, що збив людину. Він одразу став надавати чоловіку першу допомогу, у той час вже повернувся і ОСОБА_8 та вони викликали швидку. У подальшому він повністю відшкодував потерпілому вартість лікування за чеками, які той йому надавав, придбав новий аналогічний телефон, який постраждав у ДТП. Оскільки він був у шоковому стані після подій, то вжив вдома наркотичні засоби марихуану, а наступного дня слідчий його направив на обстеження. Однак у день аварії він нічого забороненого не вживав. Дійсно, у нього немає права на керування транспортним засобом, рішення сісти за кермо він прийняв самостійно, дозволу у ОСОБА_8 не питав. Також пояснив, що у ОСОБА_8 він не працює, у той день вони зустрілися випадково. У вчиненому щиро розкаявся та просив суворо його не карати. Змінені позовні вимоги потерпілого ОСОБА_7 визнав частково на суму обґрунтованих та підтверджених витрат.

Цивільний відповідач ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що автомобіль ГАЗ належить його дружині, а він має право керування вказаним автомобілем. 21.09.2016 року близько 7-8 години він їхав на СТО та побачив ОСОБА_3 та запропонував підвезти його до дитячого садку. У подальшому той повів дитину до вказаного закладу, а він вирішив зайти до крамниці. Оскільки у кабіні авто сидів його знайомий ОСОБА_9 , він залишив ключі у замку запалювання та пішов. Через деякий час він почув шум та побачив, що потерпілий лежить на землі біля автомобіля, якому одразу стали надавати першу допомогу та викликали лікарів. Від ОСОБА_3 він дізнався про події та зауважив, що останньому він не давав дозвіл на керування автомобілем, у нього він не працює. Чому він сів за кермо, не знає. Цивільний позов потерпілого про відшкодування шкоди не визнає та вважає його необґрунтованим.

Цивільний відповідач ОСОБА_10 суду пояснила, що автомобіль ГАЗ зареєстрований на її прізвище, однак ним користується її чоловік ОСОБА_8 . ОСОБА_3 ніколи не працював у їх приватному підприємстві, а є лише знайомим. Про події ДТП вона дізналася від чоловіка, коли той повернувся додому, особисто їй нічого невідомо. Вона ніколи не давала дозвіл ОСОБА_3 керувати їх автомобілем.

Крім того, провина обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується наступними доказами:

- висновком експерта № 820/16 від 21.11.2016 року, згідно якого в дані дорожній ситуації водій ОСОБА_3 для забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був керуватися вимогами п.10.9 Правил дорожнього руху України та його дії не відповідають вимогам п. 10.9 Правил дорожнього руху України, що знаходиться у причинному зв`язку із подією ДТП, технічна можливість водія ОСОБА_3 уникнути наїзду на пішохода залежала від виконання ним вимог п.10.9 Правил дорожнього руху України.

- висновком судово-медичної експертизи № 4294 від 02.11.2016 року, згідно якого ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів 8-10 ребер праворуч, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, не є небезпечні для життя, але які потягли за собою тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня, а також тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, рани в потиличній області праворуч, які в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, та тілесні ушкодження у вигляді забиття та саден в області кінцівок, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, враховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження в судовому засіданні інших доказів, щодо фактичних обставин справи, які ніким з учасників судового провадження не оспорюють ся.

Аналізуючи досліджені докази по даному кримінальному провадженню, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення доведена в ході судового розгляду, а його необережні дії необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання, обставини.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив нетяжкий злочин, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, офіційно не працює, однак має дохід, на обліку у лікарів нарколога та психіатра на теперішній час не перебуває, одружений, проживає разом із малолітніми дітьми своєї дружини та утримує їх.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому суд визнає щире каяття у вчиненому та часткове відшкодування заподіяної шкоди.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням вчиненого та відомостей про особу обвинуваченого, беручи до уваги той факт, що вчинене обвинуваченим суспільно небезпечне діяння не потягло тяжких наслідків, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у вигляді обмеження волі, що буде відповідати принципам та меті його призначення. Однак, враховуючи особу винного та обставини даної справи, на підставі ст.. 75, 76 КК України суд вважає доцільним призначити покарання із випробуванням.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд вважає недоцільним застосувати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк, оскільки як встановлено у судовому засіданні обвинувачений не має права керування транспортним засобом та посвідчення водія не отримував.
Вирішуючи питання стосовно позовних вимог потерпілого ОСОБА_7 щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на його користь матеріальної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 127-129 КПК України, суд, постановляючи обвинувальний вирок залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє позов повністю, частково, відмовляє в його задоволенні чи залишає без розгляду, роз`яснюючи цивільному позивачеві право звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

На підставі статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ст.. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У судовому засіданні встановлено, що потерпілим ОСОБА_7 після уточнення позовних вимог заявлено до відшкодування сума матеріальної шкоди у розмірі 793, 67 грн., яка складається із витрат на лікування. З наданих потерпілим чеків вбачається, що сума 450 грн. була ним сплачена у якості добровільної пожертви до благодійної організації «Швидка допомога», тому не може бути віднесена до категорії матеріальних витрат, які поніс потерпілий внаслідок ДТП, внаслідок чого не підлягає відшкодуванню.

Також суд вважає безпідставними та такими, що не підтверджуються медичними призначеннями (випискою з медичної картки) витрати потерпілого на придбання лікарських засобів «Дипросалик» та розчину для ін`єкцій, оскільки потерпілим не надано суду доказів на підтвердження факту призначення зазначених медикаментів під час лікування потерпілого у медичному закладі в умовах стаціонару. Таким чином, аналізуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що сума матеріальної шкоди, яка обґрунтована та підлягає відшкодуванню складає 25.3 грн, при цьому в іншій частині матеріальної шкоди необхідно відмовити.

Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відшкодування моральної шкоди може здійснюватися не тільки в силу договору, але й закону.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суд вважає доведеним, що внаслідок незаконних дій обвинуваченого ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_7 була спричинена моральна шкода, яка виразилась у тому, що в результаті дій обвинуваченого він отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, внаслідок чого перебував у лікарні на стаціонарному лікуванні, відчував фізичний біль та страждання через проведене оперативне втручання та лікування, через що його емоційний стан був пригнічений.

За таких обставин, з врахуванням розумності, достатності та співмірності, суд находить вимоги потерпілого ОСОБА_7 щодо відшкодування моральної шкоди обґрунтованими та такими, що відповідають глибині душевних страждань, однак, вважає необхідним зменшити заявлену суму моральної шкоди та стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого суму відшкодування моральних страждань у розмірі 10000 грн.

Питання про речові докази вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі ст.. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягнення судові витрати у вигляді витрат на залучення експертів.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді двох років обмеження волі без позбавлення права керування транспортним засобом.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від призначеного покарання, якщо він на протязі одного року випробувального терміну не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Випробувальний термін обчислювати з моменту проголошення вироку.
Контроль за поведінкою ОСОБА_3 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 25,30 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн., а всього 10025,30 грн. (десять тисяч двадцять п"ять гривень).

В іншій частині позову відмовити.

Речові докази:

- автомобіль «ГАЗ» р.н. НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_11 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати у розмірі 1055,52 грн.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати у Жовтневому районному суді м. Запоріжжя копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Суддя: ОСОБА_1