1-кп/357/6/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.04.2018р. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого суддяі- ОСОБА_1 ,при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 в м.Біла Церква угоду про визнання винуватості від 19.04.2018 року між прокурором та обвинуваченим у кримінальному провадженні № 0006285 від 04.12.2017 року по обвинуваченню за ст.392 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, проживавшого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 05.10.2017 року Апеляційним судом м. Києва за ч.2 ст.187 КК України, до покарання у вигляді 8 років позбавлення волі, відбуває покарання у виді позбавлення волі в ДУ «Білоцерківська ВК-35», -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 03.12.2017року о 19 год. 53 хв., будучи засуджений та відбуваючи покарання у виді позбавлення волі в ДУ «Білоцерківська ВК-35», перебуваючи поряд з камерою №10 в коридорному приміщенні дисциплінарного ізолятора ДУ «Білоцерківська виправна колонія №35» розташованого за адресою: вул. Василя Симоненка, 16 в м. Біла Церква, Київської області, звернувся до начальника відділення соціально-психологічної служби №15 відділу соціально-виховної та психологічної роботи ДУ «Білоцерківська виправна колонія №35» ОСОБА_4 з вимогою про видачу йому додаткових штанів, на що ОСОБА_7 роз`яснив засудженому ОСОБА_6 вимоги правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2185/5 від 29.12.2014р., відповідно до яких засуджені, які поміщенні в дисциплінарний ізолятор установи відбувають дисциплінарні стягнення у виді ДІЗО, ПКТ в одязі встановленого зразка виданому установою виконання покарань. Вказані дії ОСОБА_4 обурили засудженого ОСОБА_6 , і він діючи умисно, розуміючи, що ОСОБА_4 являється начальником відділення соціально - психологічної служби № 15 відділу соціально-виховної та психологічної роботи ДУ «Білоцерківська виправна колонія №35» та знаходиться при виконанні службових обов`язків, з метою помсти за здійснення ним службової діяльності щодо виконання покарання, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи при цьому настання відповідних наслідків, здійснив напад - наніс один удар кулаком лівої руки в область обличчя ОСОБА_4 , внаслідок чого ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді крововиливу та садна на слизовій оболонці лівої щоки.

19.04.2018 року прокурор у даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 з одного боку, та обвинувачений ОСОБА_8 з іншого боку, на підставі ст.ст.468, 469, 472 КПК України уклали угоду про визнання винуватості на наступних умовах:

обвинувачений ОСОБА_8 , розуміючи наслідки укладення та затвердження угоди, а саме обмеження свого права оскарження вироку згідно з положеннями ст.394 і 424 КПК України, та відмову від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини 4 статті 474 цього Кодексу (зокрема, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має право: мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подавати клопотання про виклик свідків і подавати докази, що свідчать на його користь), а також будучи обізнаним про наслідки невиконання угоди, які полягають у праві прокурора при невиконанні угоди протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку, а у разі умисного невиконання ним угоди - бути притягнутим до кримінальної відповідальності за ст. 389- 1 КК України, взяв на себе зобов`язання беззастережно визнати обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.392КК України та погодився на призначення йому за цією статтею покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, згідно ст. 71 КК України визначено остаточну міру покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

У судовому засіданні прокурор, розуміючи, що наслідком укладення та затвердження угоди для нього буде обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394, 424 цього Кодексу та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення, будучи обізнаним про своє право у випадку невиконання обвинуваченим угоди про визнання винуватості протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку, просив угоду затвердити.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні вину у вчиненому злочині визнав повністю, розкаявся у вчиненому, підтвердив обставини вчинення ним злочину та суду показав, що більше вчиняти злочинів не буде. Просить затвердити угоду про визнання ним винуватості, наслідки укладення та затвердження угоди судом йому зрозумілі.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечив щодо затвердження судом угоди, наслідки затвердження угоди судом йому роз`яснені та зрозумілі, до укладення угоди про визнання винуватості надав письмову згоду прокурору на укладення ним угоди.

Вислухавши прокурора, захисника, обвинуваченого, потерпілого, переконавшись, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, на підставі такого.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ст.392КК України, оскільки своїми умисними діями, які виразились у нападі на адміністрацію, вчиненому особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, ОСОБА_6 вчинив злочини, передбачений ст. 392 КК України.

Згідно ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо злочинів невеликої, середньої тяжкості чи тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Злочин, передбачений ст.392 КК України, відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином.

При призначенні покарання суд враховує особу обвинуваченого, який раніше судимий, відбуває покарання в місцях позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину з користі з застосуванням насильства знову вчинив умисний тяжкий злочин, обвинувачений в місцях позбавлення волі не працює, характеризується адміністрацією колонії негативно, як особа, яка не бажає стати на шлях виправлення, та остаточне покарання ОСОБА_8 слід визначити з застосуванням вимог ст. 71 КК України за сукупністю з попереднім вироком Апеляційного суду м.Києва від 05.10.2017 року, невідбута частина покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_9 складає на час розгляду справи судом 3 роки 11 місяців 14 днів, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі, що узгоджено сторонами угоди про визнання винуватості.

Таким чином суд прийшов до висновку, що зміст угоди відповідає вимогам ст.472 КПК України, підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, відсутні.

Враховуючи, що умови угоди не суперечать закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, умови угоди не суперечать інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб чи держави, виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань можливе, суд вважає, що підстави для відмови у затвердженні угоди, передбачені ч.7 ст.474 КПК України, відсутні.

Судові витрати, заходи забезпечення кримінального провадження, запобіжний захід обвинуваченому не застосовувались.

Речовий доказ у кримінальному провадженні ДВД диск з відеокамери спостереження Білоцерківської ВК-35 слід залишити при матеріалах кримінального провадження.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 374 ,469,474,475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 19.04.2018 року, укладену у кримінальному провадженні № 0006285 від 04.12.2017 року по обвинуваченню за ст.392 КК України ОСОБА_6 , укладену між прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_3 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_6 з іншого боку.

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.392 КК України, на підставі якої призначити йому узгоджене між сторонами покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю з вироком Апеляційного суду м.Києва від 05.10.2017 року визначити остаточне покарання ОСОБА_6 шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком суду у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Початок відбування покарання засудженого ОСОБА_6 вираховувати з 19.04.2018 року.

Речовий доказ у кримінальному провадженні ДВД диск з відеокамер спостереження Білоцерківської ВК-35 слід залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1