Справа № 196/1328/17
№ провадження 1-кп/196/16/2018
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2018 року смт.Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю:
прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Царичанка Дніпропетровської області матеріали кримінального провадження № 0000443 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Дніпропетровськ

Дніпропетровської області, не працюючого, інвалідом не являється, не одруженого, громадянина України, маючого середню - спеціальну освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, -

у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.357, ч.1 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
05 жовтня 2017 року близько 13 год. 01 хв. ОСОБА_5 , проїжджаючи на власному велосипеді марки «Україна» в центрі с. Могилів Царичанського району Дніпропетровської, поблизу Могилівської ЗОШ І-ІІІ ст., переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, підняв із землі, тим самим привласнив пластикову картку ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 , передбачаючи, що на рахунку, доступ до якого забезпечується за допомогою знайденої пластикової платіжної картки, можуть знаходитись грошові кошти, діючи умисно, усвідомлюючи те, що вказана картка йому не належить, маючи злочинний умисел, направлений на заволодіння вказаною платіжною карткою, та корисливий мотив подальшого таємного викрадення чужого майна, а саме грошових коштів, які знаходяться на банківському рахунку, залишив вказану платіжну картку при собі для подальшого використання, тобто таким чином привласнив її.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» від 2 жовтня 1992 року, п. п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 5 квітня 2001 року, ч. 4 ст. 51 Закону України "Про банки та банківську діяльність" від 7 грудня 2000 року документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) є засоби певної форми на паперовому, електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку. При цьому одним з видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби (платіжні картки тощо), які являють собою емітовані в установленому законодавством порядку пластикові чи іншого виду картки, що використовуються для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або банку, а також для здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Платіжні картки є власністю емітента (банка) і надаються ним відповідно до умов договору клієнту, в тому числі і фізичній особі - держателю спеціального платіжного засобу, який на законних підставах використовує платіжні картки.

Тобто, платіжні картки як платіжні інструменти - засоби доступу до банківських рахунків повністю відповідають визначенню поняття «офіційний документ» і є різновидом офіційних документів.

Після цього, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення грошових коштів, які знаходяться на рахунку, доступ до якого забезпечується за допомогою раніше привласненої ним платіжної картки, діючи з корисливих мотивів, з метою наживи, поїхав до банкомату ПАТ КБ «Приватбанк», розташованого по вул. Дніпропетровській, 6 в с. Могилів Царичанського району Дніпропетровської області, де за допомогою картки для виплат ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_4 № НОМЕР_1 , ввівши пін код, який був написаний на зворотній стороні даної картки, двічі поспіль по 1000,00 грн., потім 500,00 грн. та 200,00 грн., зняв з банківського рахунку ОСОБА_4 грошові кошти на загальну суму 2700,00 грн., якими розпорядився на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе визнав повністю, щиро розкаявся. Пояснив, що всі факти та обставини, викладені в обвинувальному акті щодо нього мали місце, правильність їх підтверджує.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні також підтвердив обставини вчинення злочинів ОСОБА_5 , вказав суду на те, що завдана йому шкода повністю відшкодована, претензій майнового або морального характеру до обвинуваченого не має, просив суд суворо його не карати.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження, та роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів по справі відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого і потерпілого, та дослідженням даних, які характеризують особу обвинуваченого.
Аналізуючи зібрані по справі та перевірені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.357, ч.1 ст.185 КК України доведена у повному обсязі. Докази, надані стороною обвинувачення, не викликають сумнівів у суду, з них встановлено фактичні обставини події, вони є належними, достовірними та допустимими, зібрані відповідно до вимог чинного законодавства, з якими обвинувачений повністю погодився.
З огляду на викладене, суд вважає, що органом досудового розслідування правильно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.1 ст.357 КК України, як привласнення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів, та за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

При призначенні покарання обвинуваченому, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує всі обставини провадження, ступінь тяжкості вчиненого, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як пом`якшуючі покарання обставини, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує, що він вчинив злочини, які відносяться до категорії злочинів невеликої та середньої тяжкості, що завдана шкода ним повністю відшкодована, відсутність претензій з боку потерпілого, а також особу винного, зокрема, що він не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, по місцю проживання характеризується з позитивної сторони, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий.
Підстав для застосування ст.69 КК України суд не вбачає.
При цьому, на переконання суду, досягнення мети покарання стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без його ізоляції від суспільства і саме таке покарання суд вважає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів у майбутньому, тому покарання слід призначити із застосуванням вимог ч. 1 ст. 70, ст.ст. 75,76 КК України.

Цивільного позову по справі заявлено не було.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 349, 368, 371, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.357, ч.1 ст.185 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік 2 місяці,

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 2 місяці.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов"язки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: велосипед марки "Україна" залишити у власності ОСОБА_5 ; CD-R диск з фотознімками залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
На вирок суду може бути подано апеляцію в апеляційний суд Дніпропетровської області через Царичанський районний суд Дніпропетровської області протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1