Справа № 495/6228/17
УХВАЛА
про повернення обвинувального акту

18.09.2017 м. Білгород - Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засідання у залі суду м. Білгород-Дністровський обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесене у Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000097 за обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_4

захисник ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
До БілгородДністровського міськрайонного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесений у Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000097 за обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Прокурор ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні вважав можливим призначити до судового розгляду обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України. Вважав обвинувальний акт таким, що відповідає вимогам КПК України.

Захисник ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 просила повернути прокурору обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_3 у зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання захисника.

Заслухавши учасників підготовчого судового розгляду, вивчивши обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, суд вважає, що він підлягає поверненню прокурору у зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України, виходячи з наступного:

Так, одним із завдань кримінального провадження у відповідності до положень ст.2 КПК України є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно положенням ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляду проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні. У випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає ст. 291 КПК України, суд, згідно вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України повинен повернути прокурору обвинувальний акт.

Відповідно до положень п.13 ч.1 ст.3, ч.4 с.110, ч.1 ст.291 КПК України, обвинувальний акт- процесуальний акт, документ, яким завершується досудове розслідування та у якому формулюється твердження про вчинення певної особи діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, які після його складання слідчим (прокурором) затверджується прокурор. Обвинувальний акт повинен відповідати ст.291 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою статті 284 КПК України; 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України; 4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Частиною 4 статті 110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
При цьому обвинувачення, згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. Саме в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд, як це передбачено вимогами ст. 337 КПК України.
При цьому зміст фактичних обставин кримінального правопорушення, відповідно до вимог ст.91 КПК України, визначається тими обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, і є необхідними і достатніми для його вирішення по суті. Відповідно до п.1 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Із наданого до суду обвинувального акту вбачається, що органами досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується, що 17.01.2017 приблизно о 12 годин 15 хвилин, ОСОБА_3 , заходячись біля будинку №2 по вул. Степова в м. Білгород- Дністровський Одеської області, діючи умисно, з корисливих мотивів, із застосуванням насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, здійснив ривок назад за капюшон поштальона ОСОБА_6 , яка перебувала на велосипеді, від чого остання впала на землю. Далі, ОСОБА_3 , який був одягнений у зимовій куртці з капюшоном та капроновими колготами на голові, темних штанах, в`язаних рукавицях чорного кольору, з метою, щоб потерпіла ОСОБА_6 на впізнала його обличчя, із застосуванням фізичної сили, примусив останню залишатися на землі, насильно притискаючи її голову до землі. В свою чергу ОСОБА_7 стала чинити опір, схопила рукою ОСОБА_3 за куртку та відірвала фрагмент тканини із змійкою на ній, який залишився у її руці, а також, з метою захисту грошових коштів в сумі 27720 гривень для виплати соціального забезпечення пенсіонерам, вкусила ОСОБА_3 за ногу та за палець руки, внаслідок чого грошові кошти випали з сумки на землю.
Далі, ОСОБА_3 відкрито заволодів грошовими коштами в сумі 5395 гривень, які випали на землю поруч з велосипедом в жіночому гаманцю, та зник в невідомому напрямку.
В ході відкритого заволодіння грошовими коштами потерпілій ОСОБА_6 , були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: синця в повіках правого ока, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 5 від 17.02.2017 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
При цьому з тексту обвинувального акту не вбачається кому належали вищевказані кошти і кому була заподіяна майнова шкода на зазначену суму.
Вказані порушення вимог чинного кримінального процесуального законодавства перешкоджають повному, всебічному і об`єктивному судовому розгляду кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення та можливості обвинуваченого підготуватись до захисту від такого обвинувачення.
Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.
Згідно ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відсутність в обвинувальному акті належних даних про розмір заподіяної майнової шкоди, належність викраденого майна, також не відповідає вимогам ст.291 КПК України.
Крім того, обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 взагалі не містить викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, що свідчить про недотримання слідчим та прокурором вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України.
Так, системний аналіз норм кримінального та кримінального процесуального законів України регламентують, що фактичні обставини справи - це формулювання фактичного складу діяння, тобто конкретний опис поведінки особи інших юридичних фактів, які встановлено (процесуально доведено) та мають кримінально-правове значення й у системному поєднанні утворюють фактичний склад злочину. Водночас таке формулювання не повинно містити абстрактних юридичних формулювань, безпосередньо вжитих у кримінальному законі, оскільки це буде не виклад фактичного складу злочину, а юридичне формулювання обвинувачення.
Таким чином, викладення формулювання обвинувачення, як це зроблено в обвинувальному акті щодо ОСОБА_3 не може замінити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки за змістом п.5 ч.2 ст.291 КПК України виклад фактичних обставин справи в обвинувальному акті має бути викладено незалежно від викладеного в ньому формулювання обвинувачення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Разом з цим, такі відомості, у відповідності до положень ст.277 КПК України становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_3 за цим процесуальним рішенням, має статус підозрюваного. З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст.3 КПК України, а за правилами ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, слід прийти до висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_3 .
Обвинувальний акт не відповідає ст.2 КПК України, яка регламентує обов`язок застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, а також не забезпечує дотримання принципу верховенства права закріпленому в ст.8 КПК України та суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті закону підлягає обовязковому застосуванню.
Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу розясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави предявленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
За таких обставин суд вважає, що невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України є суттєвою та не дає можливість призначення провадження до розгляду, так як, в подальшому, через вказані суттєві недоліки не надасть можливість повно та всебічно розглянути справу по суті, оскільки вказані недоліки не можуть бути усунуті в процесі судового розгляду кримінального провадження, а тому підлягає поверненню прокурору.
Враховуючи вищевикладене, та встановивши такі порушення, суд дійшов до висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору, а отже, на теперішній час відсутні підстави для вирішення інших питань, пов`язаних з підготовкою та призначенням кримінального провадження до судового розгляду.

Керуючись ст. ст. 291, 314, 315 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Повернути обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України у зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України повернути керівнику Іллічівської місцевої прокуратури.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1