АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1955/17 Справа № 203/838/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000327 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2017 року щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпра, українця, громадянина України, не маючий визначеного місця реєстрації та мешкання, раніше неодноразово судимого, останній раз:

-21.01.2011 року Жовтневий районним судом м. Дніпропетровська за ст. 185 ч. 3 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки, звільнений 22.10.2013 року з Дніпропетровської ВК №89, по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним та призначено покарання за ч. 1 ст. 187 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, ОСОБА_6 зараховано покарання частково не відбутого за вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24.04.2017 року і остаточно призначено покарання у виді 3 років 4 місяців позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів згідно ст. 100 КПК України.

Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

31 січня 2016 року, приблизно о 09 годині 00 хвилин, маючи умисел направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, знаходячись в квартирі АДРЕСА_1 , визначив об`єктом злочинного посягання майно, яке належить ОСОБА_8 , яка знаходилася у вказаному місці у вказаний час.
Реалізуючи попередній умисел направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, з метою придушення волі ОСОБА_8 до вчинення спротиву злочинним посяганням, погрожуючи застосувати насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілій, приставив до шиї ОСОБА_8 кухонний ніж.
Після цього, розуміючи своє безпорадне становище та фізичну перевагу нападника, потерпіла сидячі на ліжку спостерігала за діями ОСОБА_6 , не вчиняючи спротиву злочинним посяганням останнього. В той час ОСОБА_6 , керуючись злочинним умислом направленим на заволодіння майна потерпілого, та доводячи свій злочинний умисел до кінця склав у поліетиленовий пакет майно потерпілої, а саме: таз алюмінієвий (миска) діаметром 50 см, висота 13,5 см, м`ясорубка механічна алюмінієва у зборі ГОСТ 4025-69 ТИП1, вартість яких згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №80 від 22.07.2016 відповідно становить 138,00 грн., та 125,00 грн. Після чого ОСОБА_6 зник с місця скоєння злочину з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму, приблизно 263,00 гривен.
Таким чином ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я ОСОБА_8 , шляхом розбійного нападу заволодів чужим майном, яке належить ОСОБА_8 на загальну суму 263,00 грн.
Матеріали кримінального провадження розглядались в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
Не погоджуючись з судовим рішенням обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить пом,якшии строк позбавлення волі та застосувати відносно нього вимоги ч. 5 статті 72 КК України. Вказує, що судом першої інстанції не в повній мірі застосовано вимоги вказаної статті.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого, який просив задовольнити апеляційну скаргу та змінити вирок, пом,якшити покарання та застосувавши до нього вимоги ч. 5 ст. 72 КК України, доводи прокурора, яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 1 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

Так як висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку та кваліфікації дій за ч. 1 ст. 187 КК України, у апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються, тому апеляційним судом не перевіряються.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений просить пом`якшити йому призначене судом першої інстанції покарання та застосувати до нього вимоги ч. 5 ст. 72 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання, суд у повній мірі дотримався вимог зазначеного закону.

Норми Особливої частини КК України мають базуватися на нормах Загальної частини КК України. Це спеціально зазначено законодавцем у ст. 65 КК України, якою встановлено загальні засади призначення покарання.

Згідно до ч. 1 цієї статті суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого, особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Дотримуючись наведених вимог, суд першої інстанції, обираючи обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 187 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, знову скоїв тяжкий злочин проти власності, що вказує на його суспільну небезпеку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив покарання за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на мінімальний строк з урахуванням саме обставин скоєння злочину та обставин того, що обвинувачений вину визнав в повному обсязі, щиро розкаявсяу вчиненому, що судом 1 інстанції віднесено до пом,якшуючих обставин з врахуванням відсутності обтяжуючих покарання обставин.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи».

Судом першої інстанції відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 зараховано строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з 06 лютого 2017 року по 20 червня 2017 року з розрахунку день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі. З 21 червня 2017 року до моменту постановлення вироку судом першої інстанції враховувати що день попереднього ув`язнення відповідає дню позбавлення волі і з чим погоджується колегія суддів. Вироком Петропвлівського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2017 року, зміненого Ухвалою Апеляційного судуДніпропетровської області від 19 липня 2017 року, ОСОБА_6 було зараховано відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з 06 лютого 2017 року по 20 червня 2017 року з розрахунку день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Відповідно до апеляційної скарги обвинуваченого, який просить змінити вирок та зарахувати йому строк попереднього ув`язнення відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, колегія суддів не встановила підстав для задоволення доводів обвинувачення.

Як зазначалося, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції досить обґрунтовано визначив покарання обвинуваченому, правильно зарахував строк попереднього ув,язнення відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України.
З урахуванням викладеного, відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 .
Порушень судом першої інстанції кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для скасування вироку суду, колегія суддів не встановила.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2017 року залишити без задоволення.
Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2017 року щодо ОСОБА_6 , засудженого за ч. 1 ст. 187 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судові рішення може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дні проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:
______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4