Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 09 листопада 2017 року матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009896 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 09 грудня 2016 року.

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 травня 2016 року

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Борзна Чернігівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ст. 128 КК України на 2 роки обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених положеннями ст. 76 КК України.
Задоволено частково цивільний позов ОСОБА_8 та стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої в рахунок відшкодування: матеріальної шкоди 3069 грн. 76 коп.; моральної шкоди 2000 грн., а всього 5069 грн. 76 коп.

Задоволено частково позов ОСОБА_9 та стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди 6000 грн..
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат у справі.
Вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 09 грудня 2016 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасовано та ухвалено новий, яким призначено ОСОБА_7 покарання за ст. 128 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців. В іншій частині вирок суду залишено без зміни.
За обставин, встановлених судом та детально описаних у вироку суду першої інстанції Тоцького визнано винуватим та засуджено за заподіяння необережного тяжкого тілесного ушкодження.
08 грудня 2015 року, близько 22 год., ОСОБА_7 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля магазину «Гастроном «Забарівка», що по вул. Нафтовиків, 3-А м. Чернігова, в ході конфлікту із ОСОБА_9 , внаслідок злочинної недбалості, не розрахувавши своєї сили та стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_9 , наніс йому один удар кулаком правої руки в обличчя та один удар кулаком лівої руки в область грудей, від чого останній впав на асфальтову поверхню та вдарився об неї потиличною ділянкою голови, отримавши тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1226 від 21.01.2016 року, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

У касаційній скарзі захисник, не погоджуючись з призначеним ОСОБА_7 покаранням, просить змінити вирок апеляційного суду і призначити засудженому ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України. Вважає, що з огляду на наявні у справі дані про особу засудженого, призначене судом апеляційної інстанції покарання є таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок суворості.

В запереченнях на касаційну скаргу, представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 просила її залишити без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про відсутність підстав для задоволення касаційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги і заперечень на неї, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння за ст. 128 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції, постановляючи вирок щодо ОСОБА_7 та приймаючи рішення про звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням, ці вимоги закону врахував не в повній мірі, на що звернув увагу суд апеляційної інстанції.
Переглядаючи кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого, представника потерпілих адвоката ОСОБА_10 і прокурора, апеляційний суд частково погодився з доводами апеляційних скарг потерпілих адвоката ОСОБА_10 та прокурора. Апеляційний суд вказав, що призначаючи ОСОБА_7 покарання місцевий суд урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, визнав обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, виклик обвинуваченим швидкої допомоги безпосередньо після вчинення злочину, а також обставину, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення у станіалкогольного сп`яніння. Зваживши на всі наведені обставини у їх сукупності, суд обґрунтовано призначив покарання у виді обмеження волі в межах санкції ст. 128 КК України.
Водночас, апеляційний суд констатував, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про необхідність звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі положень ст. 75 КК України не врахував наслідків, які настали для здоров`я потерпілого від завданого кримінального правопорушення, факт лише частково відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілому, а також не врахування думки потерпілих та їх представників, які наполягали на призначенні обвинуваченому покарання, яке необхідно відбувати реально.
З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання не сприятиме його виправленню та попередженню вчиненню нових злочинів.
З висновками суду апеляційної інстанції щодо призначеного ОСОБА_7 покарання погоджується і суд касаційної інстанції, в зв`язку з чим, твердження в касаційній скарзі про наявність достатніх підстав для звільнення засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням, які до того ж були враховані судом при обранні виду та розміру передбаченого ст. 128 КК України заходу примусу і постановленні свого вироку в цій частині, колегія суддів вважає непереконливими.
Покарання, призначене ОСОБА_7 судом апеляційної інстанції у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців, відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України та є справедливим, необхідним й достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у справі колегією суддів не встановлено, а тому підстав, передбачених ст. 438 КПК України для скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення касаційних вимог немає.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIIІ від 02 червня 2016 року, колегія суддів

у х в а л и л а:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 09 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2