АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/8360/17 Номер провадження 11-сс/786/101/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ухвала слідчого судді
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарями: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_7 ,

адвоката - ОСОБА_8 ,

заінтересованої особи - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 15 грудня 2017 року про арешт майна,-

в с т а н о в и л а :

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Цією ухвалою клопотання слідчого ВП №1 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_11 задоволено; накладено арешт із забороною розпорядження на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_10 .

Задовольняючи клопотання слідчий суддя послався на те , що вказана квартира є об`єктом кримінально протиправних дій і внаслідок її подальшого відчуження можуть бути нанесені збитки власнику майна, а також з метою встановлення осіб, що вчинили даний злочин та відшкодування шкоди , завданої злочином шляхом повернення нерухомого майна чи відшкодування збитків іншим шляхом є необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подала
У принесеній апеляції власник нерухомого майна ОСОБА_10 просить оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання порушив його конституційне право на користування приватною власністю. Під час розгляду клопотання він не був присутній і взагалі не викликався до суду, чим був позбавлений права участі в судовому засіданні , надання пояснень та користування правовою допомогою.

Також , на переконання незаконності оскарженої ухвали наголошує на тому, що слідчий суддя залишив поза увагою той факт, що кримінальне провадження, в межах якого було накладено арешт, розпочато за заявою особи ОСОБА_12 , яка не має відношення до квартири, на яку накладено арешт.

Вказує про те, що ОСОБА_12 мала намір незаконним шляхом заволодіти вказаною квартирою, що і спонукало її звернутися до правоохоронних органів.

Квартира повністю належить йому на праві власності , а тому слідчий суддя , накладаючи арешт на квартиру грубо порушив його права.

Позиції інших учасників судового провадження
Адвокат ОСОБА_8 , діючи в інтересах власника майна ОСОБА_10 підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

Прокурор , просив відмовити в задоволенні апеляції , зазначивши про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді.

ОСОБА_9 , яка є колишньою дружиною попереднього власника майна - ОСОБА_13 та була залучена апеляційним судом з метою забезпечення участі в справі всіх зацікавлених осіб, також прохала відмовити в задоволені апеляції та залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Попередній власник майна ОСОБА_13 в судове засідання не з`явився, будучи неодноразово належним чином повідомленим про час, день та місце розгляду справи, тому колегія суддів апеляційного суду, розцінюючи його численні заяви про відкладення судових засідань як зловживання процесуальними правами, з метою забезпечення оперативності розгляду справи, керуючись ч. 4 ст. 405 КПК України вважає за можливе розглянути апеляцію на ухвалу слідчого судді за його відсутності.

Мотиви суду
Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове , до скасування у встановленому цим Кодексом порядку , позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження , розпорядження та/або користування майном , щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати , що воно є доказом злочину , підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного , обвинуваченого , засудженого , третіх осіб , конфіскації у юридичної особи , для забезпечення цивільного позову , стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди , можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження , псування , зникнення , втрати , знищення , використання , перетворення , пересування , передачі , відчуження.

Згідно положень частини другої цієї статті арешт майна допускається з метою забезпечення:1. збереження речових доказів; 2.спеціальної конфіскації; 3. конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4. відшкодування шкоди , завданої внаслідок кримінального правопорушення ( цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Розглядаючи клопотання про арешт майна , в порядку статей 170-173 КПК України , для прийняття законного та обґрунтованого рішення , слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини , які передбачають підстави для такого арешту або відмови у задоволенні клопотання.

В ході апеляційного розгляду колегією суддів встановлено , що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні відділення №1 Полтавського відділу поліції ГУ НП в Полтавській області перебувають матеріали кримінального провадження , розпочатого за заявою гр. ОСОБА_12 про те, що невідома особа шахрайськими діями намагається заволодіти квартирою , яка належить ОСОБА_13 , попередня правова кваліфікація якого - ч. 3 ст. 15; ч. 1 ст. 190 КК України.

Також, в ході апеляційного розгляду встановлено та достовірно підтверджується наявними в клопотанні матеріалами, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11 грудня 2017 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_14 .

Також встановлено, що до 15 вересня 2017 року право власності на вказану квартиру в повному обсязі було зареєстровано за ОСОБА_13 .

15 вересня 2017 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_15 посвідчено договір купівлі-продажу на 1/2 частини вказаної квартири, за яким право власності на 1/2 частину квартири було зареєстровано за ОСОБА_16 .

17 листопада 2017 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_17 посвідчено договір дарування 1/2 частини даної квартири , за яким право на цю частку також набув ОСОБА_16

11 грудня 2017 року наведена квартира ОСОБА_16 відчужена, право власності на неї в повному обсязі зареєстровано за ОСОБА_10 .

При цьому ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Полтави від 22 листопад 2017 року у справі №552/7504/17 на вказану квартиру було накладено арешт.

В ст. 98 КПК України зазначено, що предмети, які були об`єктом протиправних дій, є речовими доказами у кримінальному провадженні.

В положеннях ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України.

Встановивши зазначені обставини, перевіривши обґрунтованість висновків органу досудового розслідування з приводу обставин вчинення кримінального правопорушення та врахувавши положення ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для арешту майна та наклав арешт на квартиру, яка в даному кримінальному провадженні є предметом злочину та відповідає критерію речового доказу, визначеного в статті 98 КПК України.

На підтвердження цього вказує і та обставина, що попереднім власником майна ОСОБА_16 дана квартира була відчужена в той час, коли в апеляційному суді на розгляді перебувала його апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 22.11.17 року про арешт цієї квартири.

Колегія суддів погоджується з вказаними вище висновками слідчого судді, виходячи з того, що з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно яке може мати ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає.

При цьому , колегія суддів звертає увагу на те, що обмеження майнових прав відповідно до ч.1 ст.170 КПК має тимчасовий характер і повинно бути негайно припинено, якщо в ході подальшого досудового розслідування або за результатами судового розгляду не підтвердиться, що це майно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину.

Крім того, слідчим суддею застосовано найменш обтяжливий спосіб арешту майна шляхом заборони тільки розпорядження квартирою , чим власника лише частково обмежено у праві власності, при цьому не було обмежено його право користування та володіння майном.

Всі інші доводи, на які посилається апелянт, зокрема: правильність кваліфікації, причетність інших осіб до даного злочину, підлягають з`ясуванню під час наступних стадій досудового розслідування та не є предметом розгляду в контексті даного питання.

Посилання апелянта на допущення порушень прав власника майна в суді першої інстанції та розгляд клопотання слідчим суддею без його участі колегія суддів також відхиляє, оскільки таке право надано слідчому судді ч. 2 статті 172 КПК України.

Інші доводи , наведені в апеляції , на думку колегії суддів є непереконливими і не спростовують висновків слідчого судді суду першої інстанції та колегії суддів апеляційного суду.

Істотних порушень норм КПК України , які могли б поставити під сумнів висновки слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим і підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.420,422 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 15 грудня 2017 року про арешт майна без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ ___________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3