Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________08.12.2017
Справа № 490/9614/16-к
н/п 1-кп/490/881/2017
У Х В А Л А
08 грудня 2017 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 та обвинуваченого,

під час судового розгляду на підставі обвинувального акту, складеного за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0003715, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Тбілісі Грузинської РСР, є громадянином Республіки Грузія, неодруженим, з його слів має на утриманні малолітню дитину, має повну загальну середню освіту, не працює, не має певного місця проживання, до затримання проживав у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , який на той час винаймав, є раніше судимим:

- 23 лютого 2010 року Центральним районним судом м. Миколаєва за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України до арешту строком на п`ять місяців;

- 20 квітня 2010 року Жовтневим районним судом Миколаївської області за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до одного року позбавлення волі;

- 10 червня 2010 року Заводським районним судом м. Миколаєва за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до чотирьох років позбавлення волі із штрафом у розмірі 1200 грн. (25 жовтня 2013 року повністю відбув покарання у виді позбавлення волі);

13 червня 2014 року Бабушкинським районним судом м. Дніпропетровська за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, від відбування якого звільнений на підставі ст. 75 КК України з випробуванням строком на два роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, зокрема у тому, що будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, 11 серпня 2016 року, близько 13 год. 00 хв., заходячись біля будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно з корисливих мотивів, шляхом ривку відкрито викрав майно ОСОБА_5 , а саме золотий ланцюжок плетіння "Людовик" довжиною 60 сантиметрів із золотим хрестиком у вигляді розп`яття ОСОБА_6 , загальною вартістю 8 660 грн..

До обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою обвинуваченого спливає 16 грудня 2017 року.

Як випливає зі змісту ст. 331 КПК України, до спливу строку тримання під вартою обвинуваченого не залежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження цього строку, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурор під час вирішення вказаного питання вважав за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 діб, обґрунтовуючи свою позицію тим, що ризики, задля запобігання яким було застосовано запобіжний захід не перестали існувати та не зменшилися.
Обвинувачений ОСОБА_4 проти продовження строку його тримання під вартою заперечував, посилаючись на тривалість свого перебування під вартою та просив змінити застосований до нього запобіжний захід на менш суворий.
Вислухавши думки учасників процесу, суд приходить до наступного.
Зі змісту ст. 199 КПК України слідує, що суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою, якщо на момент розгляду клопотання про продовження цього строку ризики, враховані при застосуванні такого запобіжного заходу, не зменшилися.
Застосовуючи до ОСОБА_4 запобіжний захід і продовжуючи строк його тримання під вартою слідчий суддя та суд врахували те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого корисливого злочину, є раніше неодноразово судимим на вчинення корисливих злочинів, офіційно не працює, не має певного місця проживання на території України, а також міцних соціальних зв`язків.

Враховуючи ці обставини, а також суворість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості в інкримінованому йому злочині, слідчий суддя та суд прийшли до висновків про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме щодо високого ступеню ймовірності того, що перебуваючи на волі ОСОБА_4 вчинить нові корисливі кримінальні правопорушення і буде переховуватися від суду.

Станом на теперішній час вказані вище обставини не зникли. Відповідно, ризики, враховані при застосуванні до ОСОБА_4 запобіжного заходу і продовження строків його тримання під вартою, не зменшилися.

При цьому, жоден з інших запобіжних заходів, менш суворих ніж тримання під вартою, до ОСОБА_4 не можливо застосувати, оскільки він не має певного місця проживання на території України.

Таким чином, прокурором під час розгляду клопотання доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість їх запобігання шляхом застосування до обвинуваченого запобіжних заходів, менш суворих ніж тримання під вартою, що відповідно до ст.ст. 183, 194, 199 КПК України є підставою для продовження строку його тримання під вартою.

Відповідно, клопотання обвинуваченого про зміну застосованого запобіжного заходу задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 183, 194, 199, 331 КПК України, -

У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 продовжити до 05 лютого 2018 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками кримінального провадження.

Головуючий: