Справа №718/2264/17
Провадження №1-кп/718/184/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.11.2017 року м. Кіцмань
Кіцманський районний суд Чернівецької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
законного представника неповнолітніх потерпілих ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
цивільного позивача ОСОБА_7
представника цивільного позивача ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кіцмань кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000040 від 18.02.2017 року, про обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Даньківці, Хотинського району, Чернівецької області, не працюючого, раніше не судимого, з професійно-технічною освітою, інваліда 3 групи загального захворювання, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, мешканця АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
В С Т А Н О В И В:
18 лютого 2017 року близько 08 год. ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом марки ВАЗ-2107, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався автодорогою сполученням Васловівці-Чернівці в напрямку м.Чернівці. Під час руху водій ОСОБА_5 не врахував дорожню обстановку, проявив самовпевненість в своїх діях, не переконавшись, що це буде безпечним, не обрав безпечну швидкість руху, не правильно застосував прийоми керування, в результаті чого втратив контроль над автомобілем марки ВАЗ-2107, д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок чого стався занос керованого автомобіля, виїзд на смугу зустрічного руху та зіткнення із автомобілем Мітсубісі Педжеро СП, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався в зустрічному напрямку.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля марки ВАЗ-2107, державний номерний знак НОМЕР_1 отримали наступні тілесні ушкодження:
- малолітня ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми важкого ступеня. Вдавлений багато уламковий перелом лобно-тім`яної кістки з переходом на основу зліва. Множинні переломи кісток лицевого черепа зліва. Скалковий перелом верхньої щелепи зліва зі зміщенням в ділянці горба. Перелом в ділянці вилицево-лобного відростку верхньої щелепи з переходом на клиноподібну кістку. Забій головного мозку важкого ступеня. Набряк головного мозку. Дієнцефальна-стовбуровий синдром. Кома 1. Забій лівого ока. Енофтальм. Забій м`яких тканин обличчя, тулуба та кінцівок. Забій грудної клітки. Аспіраціна пневмонія. Симптоматична після травматична епілепсія, які у відповідності до висновку експерта №58-Мд від 16.05.2017 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння.
- малолітня ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми. Забій головного мозку важкого ступеня. Перелом основи черепа, які відповідно до висновку експерта №57-Мд від 18.05.2017 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння.
Дії водія марки ВАЗ 2107, д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_5 в даній дорожньо-транспортній ситуації не відповідають вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, які вимагають від водія перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Дорожньо-транспортна пригода настала в результаті грубого порушення водієм ОСОБА_5 та невиконання ним вимог п.10.1 ПДР. Вказане порушення знаходиться прямому причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та є її наслідками.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому та пояснив, що дійсно 18.02.2017 року на автодорозі Васловівці-Чернівці в напрямку м.Чернівці він, керуючи автомобілем марки ВАЗ-2107, н.з. НОМЕР_1 , не впорався з керуванням автомобіля, внаслідок його заносу, в результаті чого допустив зіткнення із автомобілем Міцубісі Педжеро. В результаті дорожньо-транспортної пригоди його діти ОСОБА_9 , 2012 р.н. та ОСОБА_10 , 2007 р.н., які перебували в автомобілі на задньому сидінні, отримали тяжкі тілесні ушкодження та тривалий час перебували на стаціонарному лікуванні. Діти перебувають на його утриманні і він постійно бере активну участь у їх лікуванні та догляді. В результаті даної аварії він також отримав тілесні ушкодження, які призвели до отримання ним 3 групи інвалідності загального захворювання. Зобов`язувався в добровільному порядку відшкодувати заподіяну ОСОБА_7 шкоду, завдану внаслідок ДТП.
Цивільний позивач ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_8 в судовому засіданні просили цивільний позов заявлений до ОСОБА_5 , ТДВ «СТДВ» «Глобус» про відшкодування заподіяної шкоди внаслідок ДТП залишити без розгляду, оскільки обвинувачений зобов`язався добровільно відшкодувати спричинену ним шкоду, внаслідок ДТП.
Розглянувши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю.
Оскільки обвинуваченим, іншими учасниками судового розгляду не оспорювалися фактичні обставини справи, обвинувачений правильно зрозумів зміст скоєного, в учасників процесу відсутні сумніви у добровільності та істинності його позицій, суд, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та матеріалів справи, які характеризують обвинуваченого як особу. При цьому, судом з`ясовано чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого, які він дав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України по кваліфікуючій ознаці - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілим тяжкі тілесні ушкодження.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного, який є молодим за віком, має на утриманні двох малолітніх дітей, які являються потерпілими в даній дорожньо-транспортній пригоді, бере активну участі у їх лікуванні та реабілітації, на спеціальних обліках не перебуває, раніше не судимий, визнаний інвалідом 3 групи загального захворювання.
Обставинами, визначеними ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд визнає - визнання своєї вини, щире каяття, вчинення злочину вперше та сприяння у розкритті злочину.
Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.
На підставі викладеного та враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, а також характер допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та їх наслідки, зокрема, те, що склад злочину за ч. 2 ст. 286 КК України передбачає необережну форму вини щодо наслідків, які настали, у вигляді спричинення малолітнім потерпілим тяжких тілесних ушкоджень, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують покарання, з урахуванням позиції законного представника малолітніх потерпілих, суд вважає, що відносно обвинуваченого ОСОБА_5 необхідно і доцільно призначити покарання в межах, визначених санкцією ч. 2ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі на певний строк без позбавлення права керувати транспортними засобами, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.75 КК України та з покладенням на нього обов`язків відповідно до ст.76 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 за його захисник ОСОБА_6 заявили клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року №1810-V111, так як на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей, а також на підставі п. «г» вказаного закону, так як він являється інвалідом 3 групи загального захворювання. Провадження по справі просили закрити.
Законний представника неповнолітніх потерпілих ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі акту амністії підтримала, просила таке задоволити.
Прокурор не заперечив проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році». При цьому вважає, що ОСОБА_5 не підлягає звільненню по амністії на підставі п.»в» ст.1 вказаного Закону, оскільки обвинувачений вчинив злочин, що посягає на життя, здоров`я та інші охоронювані законом права та інтереси цих дітей.
Цивільний позивач та його представник в судовому засіданні також не заперечували проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію в 2016 році».
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Особи, на яких поширюється дія закону про амністію, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності законом про амністію (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про застосування амністії в Україні»).
За приписами ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
07.09.2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» № 1810-VІІІ від 22.12.2016 року.
Згідно з п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» передбачено можливість звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчинені необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 вчинив до набрання чинності актом амністії, тобто до 07.09.2017 року, необережний злочин, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, на день набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» в установленому Законом порядку визнаний інвалідом 3 групи загального захворювання, згідно Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА № 800526 від 22.06.2017 року, інвалідність встановлена на строк до липня 2018 року (а.с. 249), дав згоду на застосування до нього амністії, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році».
Разом з тим, суд вбачає застереження щодо застосування амністії та звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році», яке передбачене в ст. 9 вказаного Закону про те, що амністія не застосовується до осіб , які мають дітей, яким не виповнилось 18 років і вчинили злочин, що посягає на життя, здоров`я, честь, гідність чи інші охоронювані законом права та інтереси цих дітей.
Судом встановлено, що малолітні діти обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_9 , 2012 р.н. та ОСОБА_10 , 2007 р.н. являються потерпілими в даній дорожньо-транспортній пригоді, яка сталась через порушення правил безпеки дорожнього руху їхнім батьком ОСОБА_5 , який керував транспортним засобом, що заподіяло малолітнім його дітям тяжкі тілесні ушкодження.
У зв`язку із викладеним, суд не вбачає підставі для звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році».
Заявлений цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 ( ОСОБА_11 ), ТДВ «СТДВ» «Глобус» про відшкодування заподіяної шкоди внаслідок ДТП , суд рахує правильним залишити без розгляду за клопотанням цивільного позивача та його представника.

Процесуальні витрати за проведення у даному кримінальному провадженні експертиз (автотехнічної та технічного стану автомобіля), що документально підтверджені, слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Питання щодо речових доказів вирішується в порядку ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 100, 349, 368-370, 373, 374, 394, 395 КПК України, ст. 86 КК України, ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», ст.ст. 1,9 Закону України «Про амністію у 2016 році» № 1810-VІІІ від 22.12.2016 року, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного йому основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного йому покарання на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» № 1810-VІІІ від 22.12.2016 року.
Судові витрати по справі за проведення судової авто технічної експертизи №155-А від 28.02.2017 року в сумі 791, 64 гривні, №156-А від 09.03.2017 року в сумі 879,60 гривень, №157-А від 15.03.2017 року в сумі 1055, 52 гривні, за проведення судової-автотоварознавчої експертизи №218-А від 25.04.2017 року в сумі 1319, 40 гривень, судової авто технічної експертизи №367-А від 17.05.2017 року в сумі 790, 96 гривень, № 787-А від 28.09.2017 року в сумі 790,96 гривень, а всього на загальну суму 5628 (п`ять тисяч шістсот двадцять вісім) гривень 08 копійок стягнути з ОСОБА_5 на користь держави. (а.с.98, 108, 121, 133, 185, 219).

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 ( ОСОБА_11 ), ТДВ «СТДВ» «Глобус» про відшкодування заподіяної шкоди внаслідок ДТП залишити без розгляду.

Речовий доказ: автомобіль марки «Mitsubishi Pajero SP», д.н.з НОМЕР_3 , належний ОСОБА_7 та переданий останньому під відповідальне зберігання до вирішення справи по суті, - залишити власнику за належністю. (а.с.50)
Речовий доказ: автомобіль марки ВАЗ2107, д.н.з НОМЕР_1 , належний на праві власності ОСОБА_12 , яким керував ОСОБА_11 , згідно доручення, та переданий ОСОБА_5 під відповідальне зберігання до вирішення справи по суті, - залишити ОСОБА_5 за належністю. (а.с.59)
Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя: ОСОБА_1