Єдиний унікальний номер 219/109/18
Номер провадження 11-кп/775/480/2018

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2018 року місто Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення Артемівського міськрайонного суду Донецької області апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05 лютого 2018 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 щодо зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, -

В С Т А Н О В И В:

04 січня 2018 року до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з клопотанням звернувся засуджений ОСОБА_6 та просив відповідно до ч.5 ст. 72 КК України перерахувати його термін покарання день за два, який він відбував під час попереднього ув`язнення, а саме з часу його затримання 28.06.2003 року по день набрання вироком законної сили 15.12.2005 року, посилаючись на те, що 26.10.2017 року Судовою палатою у кримінальних справах Верховного Суду України прийнято постанову, згідно якої суд прийшов до висновку про те, що положення ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VІІІ слід тлумачити таким чином, що в ній фактично використане родове поняття позбавлення волі, яке складає зміст відразу двох покарань: позбавлення волі на певний строк і довічного позбавлення волі. Відповідно, норма про зарахування попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі підлягає застосуванню як до осіб, які засуджені до позбавлення волі на певний строк, так і до тих, які засуджені до довічного позбавлення волі.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 5 лютого 2018 року ОСОБА_6 , засудженому вироком Апеляційного суду Донецької області від 13.04.2005 року за ст. ст. 115 ч. 2 п. п. 1, 6, 12, 187 ч. 4, 185 ч. 3, 186 ч. 3, 70 ч. 2, 70 ч. 4 КК України до довічного позбавлення волі у задоволенні його клопотання щодо зарахування у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня 2016 року ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженому вироком Апеляційного суду Донецької області від 13.04.2005 року за ст. ст. 115 ч. 2 п. п. 1, 6, 12, 187 ч. 4, 185 ч. 3, 186 ч. 3, 70 ч. 2, 70 ч. 4 КК України до довічного позбавлення волі у задоволенні його клопотання щодо зарахування у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення відмовлено. Вказана ухвала не оскаржена та набрала законної сили 26 серпня 2016 року. Отже, ОСОБА_6 раніше вже звертався до суду з аналогічною заявою та з цього приводу наявне судове рішення, яке набрало законної сили.

Не погоджуючись з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для розгляду клопотання по суті. Ухвалу вважає не законною та необґрунтованою, посилаючись на ухвалу Верховного Суду №219/10066/16-к від 02 січня 2018 р., в якій вказано, що за наявності підстав, засуджений має можливість та право повторно звернутись до суду першої інстанції з аналогічною заявою, а суд повинен розглянути таку заяву по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з огляду на таке.

На підставі ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував та прийшов до хибного висновку про необхідність відмовити у клопотанні, оскільки воно подане вдруге. Натомість, за змістом оскаржуване рішення не може залишатись в силі та підлягає скасуванню, оскільки порушує такі основні принципи кримінального провадження, як верховенство права, законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та суперечить гарантованим ст. 24 Конституції України принципам рівності конституційних прав і свобод та рівності перед законом.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того ж кримінального провадження, тобто в межах якого до особи застосовано попереднє ув`язнення проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження (в редакції ув`язнення).

Статтею 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» передбачено, що, попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили, тобто в розумінні положень вищевказаної норми законодавства, попереднє ув`язнення закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Отже, враховуючи вимоги вищезазначених норм закону, перебіг строку попереднього ув`язнення розпочинається з моменту фактичного затримання особи та закінчується з моменту набрання вироком законної сили стосовно цієї особи.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону України від 26.11.2015 року № 838-VIII він застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.

Згідно з ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України від 26.11.2015року № 838-VIII передбачені в ній правила зарахування строку попереднього ув`язнення мають застосовуватися у період дії цієї норми при засудженні осіб до позбавлення волі.

Застосування до осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, Закону України від 26.11.2015 року № 838-VIII не може бути обмежено, оскільки передбачені ч.5 ст.72 КК України правила зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення мають істотне значення для обчислення засудженому строку фактичного відбування покарання, що прямо впливає на реалізацію ним прав щодо зміни умов тримання, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, у тому числі права на звернення з клопотанням про помилування.

З матеріалів судового провадження вбачається, що як встановлено в ухвалі Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня 2016 року вироком Апеляційного суду Донецької області від 13.04.2005 року ОСОБА_6 засуджено за ст. ст.115 ч.2 п. п. 1, 6, 12, 187 ч.4, 185 ч.3, 186 ч.3, 70 ч.2, 70 ч.4 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією усього майна, яке є індивідуальною власністю засудженого, строк відбування покарання рахується з часу його затримання, а саме з 28 червня 2003 року. Ухвалою Верховного Суду України від 15 грудня 2005 року касаційна скарга засудженого залишена без задоволення, а вирок Апеляційного суду Донецької області від 13 квітня 2005 року залишений без змін. Вирок набрав законної сили 15.12.2005 року.

Враховуючи вищевикладені обставини, вимоги закону, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність зарахування ОСОБА_6 на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання») у строк відбування покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі саме зазначений строк тримання під вартою з 28 червня 2003 року по 15 грудня 2005 року включно.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05 лютого 2018 року, якою ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні його заяви щодо зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання скасувати.

Заяву засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання задовольнити.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі строк тримання під вартою з 28 червня 2003 року по 15 грудня 2005 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: