Справа № 487/3861/17
Провадження № 1-кп/487/402/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2017 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого судді -ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2
з участю прокурора -ОСОБА_3 ,
потерпілого -ОСОБА_4
в присутності обвинувачених -ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва підготовче судове засідання кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002371 від 19.06.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
25.07.2017 року з Миколаївської місцевої прокуратури №1 надійшли матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Ухвалою суду від 26.07.2017 року призначено підготовче судове засідання.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою посилаючись на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою посилаючись на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_7 посилаючись на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні потерпілий підтримав клопотання прокурора, інші учасники заперечували щодо задоволення клопотань.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно ст. 177 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З огляду на викладене та беручи до уваги особу ОСОБА_6 який обвинувачується в скоєнні тяжкого злочину, а також з врахуванням того, що обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу не змінилися, а ризики передбачені ст. 177 КПК України не зменшились та не перестали існувати, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, суд приходить до висновку про наявність підстав для продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою на 60 днів.

Згідно з вимогами ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного.

Відповідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Таким чином, на підставі вимог ст.ст.181, 331 КПК України, враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, ризики, які послужили обранню такого запобіжного заходу продовжують існувати, з дня надходження до суду обвинувального акту судове провадження не завершене, суд вважає за доцільне продовжити ОСОБА_7 домашній арешт на два місяці.

Суд вважає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, а ризик переховування від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

При вирішенні питання щодо зміни чи обрання дії запобіжного заходу, суд враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх вини у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вони обвинувачуються, наявність у останніх постійного місця проживання та реєстрації, їх стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність судимостей.

З урахуванням того, що відсутні дані про те, що обвинувачений ОСОБА_5 може ухилятись від суду, чи іншим чином перешкоджати правосуддю, а ризик впливу на свідків може бути мінімізований за рахунок інших запобіжних заходів.

Обираючи відносно обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, було враховано наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимог Конвенції заарештована особа має право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов затримання, а, рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватись на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання заявника під вартою; і суд має з`ясувати можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою (рішення ЄСПЛ у справі "Третьяков проти України").

Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_5 має постійне місце проживання, має стійкі соціальні зв`язки.

З урахуванням викладеного суд вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не є доцільним з тих підстав, що на теперішній час, заявлені ризики, що враховані при застосуванні запобіжного заходу - тримання під вартою, передбачені ст. 177 ч.1 КПК України, зменшилися та не виправдовує тримання особи під вартою.

Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, та їх належну поведінку.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 із триманням під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою - домашній арешт.

Керуючись ст.ст. 75-79, 80-81, 110, 369, 372 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 обраний відносно нього запобіжний захід - тримання під вартою на домашній арешт строком на два місяці до 02 грудня 2017 року (включно).
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду, в робочі, вихідні та святкові дні цілодобово.

Вважати ОСОБА_5 таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою з утримання в СІЗО м. Миколаєва на 60 днів - до 02 грудня 2017 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 21 год. 00 хв. вечора до 06 год. 00 хв. ранкуза адресою: АДРЕСА_1 , на 60 днів - до 02 грудня 2017 року включно.
Заборонити виїзд за межі Миколаївської області без дозволу слідчого, прокурора, суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язок: прибувати до Заводського районного суду м. Миколаєва за першою вимогою.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченим.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя: ОСОБА_1