Постанова

Іменем України
15 лютого 2018 р.

м. Київ
справа № 663/63/16-к
провадження № 51-921км18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
потерпілої ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги представника потерпілої ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 02 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 22 лютого 2017 року щодо ОСОБА_8 , а також прокурора на ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 22 лютого 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001661, за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Херсона, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 11.10.2012 року за ч. 2 ст. 185 КК України та на підставі ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільненого 01.07.2014 року на підставі ст. 2 Закону України «Про Амністію» від 08.04.2014 року,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 02 листопада 2016 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 119 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 10 жовтня 2015 року о 19.00 год., будучи в стані алкогольного сп`яніння, на подвір`ї будинку АДРЕСА_3 , не передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій у вигляді смерті, хоча повинен був і міг їх передбачити, після вживання спиртних напоїв із ОСОБА_9 , підняв її із дерев`яної лавки, на якій вона сиділа, та штовхнув її у бік будинку, від чого потерпіла впала спиною на підлогу та вдарилася тильною частиною голови об бетонну плитку. У наслідок цього потерпілій були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя та які спричинили закриту черепно-мозкову травму, набряк головного мозку, що призвели до настання її смерті.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 22 лютого 2017 року вирок щодо ОСОБА_8 змінено, виключено з мотивувальної частини вироку посилання суду на обтяжуючу покарання обставину рецидив злочину. В решті вирок щодо засудженого залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор не погоджується з ухвалою апеляційного суду та просить її скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону й призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. На обґрунтування своїх доводів указує, що апеляційний суд докладних та переконливих мотивів на спростування наведених в апеляції засудженого доводів щодо необґрунтованості призначення покарання, що призвело до суворості, всупереч вимог ст. 419 КПК України, у своїй ухвалі не навів.
За змістом касаційної скарги представник потерпілої вважає, що судові рішення щодо ОСОБА_8 є незаконними у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступені тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, а тому вони підлягають скасуванню. Також на його думку дії ОСОБА_8 за ст. 119 КК України кваліфіковано не вірно, оскільки засуджений діяв із умислом на заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень. Окрім того, вважає, що призначене засудженому покарання, за ч. 1 ст. 119 КК України, є явно несправедливим через м`якість.

Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважала, що відсутні підстави для задоволення касаційних скарг.
Потерпіла ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_7 підтримали подану скаргу та заперечували щодо задоволення скарги прокурора.

Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що рішення про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні вбивства потерпілої ОСОБА_9 через необережність, суд дійшов на підставі глибокого та детального аналізу сукупності доказів у справі з точки зору їх належності, допустимості, логічності та взаємозв`язку.
При цьому, як видно з оскаржуваного вироку районного суду, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується показаннями самого засудженого, де він визнавав свою вину і детально розповів про обставини вчинення кримінального правопорушення.
Ці показання узгоджуються із даними, що містяться у протоколі слідчого експерименту від 12.10.2015 року, де ОСОБА_8 , за участю експерта, показав за яких обставин ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження. Крім того, в судовому засіданні експерт підтвердив, що черепно-мозкова травма потерпілої могла бути отримана внаслідок падіння на підлогу, яка вимощена тротуарною плиткою, за обставин вказаних засудженим.
Із висновку експерта від 09.11.2015 року № 9/129 убачається, що частина тілесних ушкоджень, які були виявлені на трупі ОСОБА_9 утворилися внаслідок падіння з висоти власного зросту на тверду площину після наданого тілу прискорення поштовху.
Згідно висновку судово-медичної експертизи, причиною смерті потерпілої є закрита внутрішньочерепна травма, яка супроводжувалася крововиливом під тверду мозкову оболонку зліва, призвела до стискування головного мозку і ускладнилася набряком мозку.
Разом із тим, штовхаючи ОСОБА_9 , яка знаходилася у нетверезому стані на подвір`ї, яке вимощене плиткою, ОСОБА_8 хоча й не передбачав, але повинен був і міг передбачати, що внаслідок падіння на тверде покриття потерпіла може отримати будь-яку травму, зокрема й смертельну.
Тобто, в діях ОСОБА_8 є необережна форма вини.
Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду щодо кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 119 КК України є правильним і належним чином умотивованим.
При призначенні ОСОБА_8 покарання суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, повною мірою врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, який уперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо, а також пом`якшуючу покарання обставину щире каяття. На підставі цього суд призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 років. Це покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а тому колегія суддів не знаходить підстав для скасування вироку у зв`язку з м`якістю призначеного покарання, як про це порушено питання в скарзі представника потерпілої.

Апеляційний суд, переглянувши кримінальне провадження в апеляційному порядку, зокрема, за скаргою представника потерпілої, обґрунтовано погодився із кваліфікацією дій засудженого за ч. 1 ст. 119 КК України, належним чином мотивувавши своє рішення. Також апеляційний суд, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу засудженого та погоджуючись з висновком місцевого суду в частині призначеного йому покарання, надав відповіді на всі доводи його апеляційної скарги, зазначив підстави, через які апеляцію визнано необґрунтованою. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну судових рішень, не встановлено.
Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України та відповідно до п. 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), суд

у х в а л и в:
Вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 02 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 22 лютого 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора та представника потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_10 ОСОБА_2 ОСОБА_3