У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.09.2017 Справа №607/11639/17

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого Тернопільського ВП ГУНП у Тернопільській області ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду, в місті Тернополі клопотання слідчого Тернопільського ВП ГУНП у Тернопільській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИВ:
Слідчий Тернопільського ВП ГУНП у Тернопільській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 звернувся до суду в рамках кримінального провадження №0003054 від 15.09.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.190 КК України, із клопотанням про накладення арешту на майно, шляхом заборони на його відчуження, а саме: житловий будинок, з надвірними будівлями і спорудами площею 244,5, за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер: 52), що належить на праві власності ОСОБА_5 , на підставі договору дарування №3212 від 13.09.2017 посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського районного нотаріального округу ОСОБА_6 ; земельну ділянку кадастровий номер :02:002:0411 площею 0,112 га., що належить на праві власності ОСОБА_5 , на підставі договору дарування №3217 від 13.09.2017 посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського районного нотаріального округу ОСОБА_6 .

У судовому засіданні слідчий Тернопільського ВП ГУНП у Тернопільській області ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Заслухавши пояснення слідчого, вивчивши клопотання та додані до нього копії документів, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Як вбачається із клопотання, СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003054 щодо вчинення шахрайських дій стосовно ОСОБА_7 , за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Здійснення досудового розслідування доручено слідчому ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 .

Встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_5 діючи спільно шляхом зловживання довірою заволоділи майном ОСОБА_7 , а саме магазином за адресою АДРЕСА_2 , площею 1515.8, (реєстраційний номер: 101), житловим будиноком, з надвірними будівлями і спорудами площею 244,5, за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер: 52).

ОСОБА_7 визнано потерпілою у рамках даного кримінального провадження.

Крім того, потерпіла набула статусу цивільного позивача в порядку передбаченого ст. 61 КПК України.

Згідно із допитом потерпілої ОСОБА_7 з`ясовано, що остання володіла та розпоряджалась вищевказаною нерухомістю до травня 2017 року. В подальшому, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 (особи що діяли за попередньою змовою), використовуючи її довіру та шляхом обману переконали останню укласти договір дарування про передання права власності на майно житловий будинок з надвірними будівлями, за адресою АДРЕСА_1 моїй дочці ОСОБА_8 . Крім того, систематично вчиняли дії, щодо заволодіння даним майном, а саме дискредитували її сина, переконували у необхідності укладення договору дарування стверджуючи, що у разі нездійснення такої дії сином буде втрачене майна, адже у нього у майбутньому будуть проблеми матеріального становища. Аргументували необхідність укладення договору дарування можливою втратою майна. В наслідок цього, я під час укладання договору дарування була впевнена, що всі наслідки такого правочину підуть на користь сім`ї.

Крім того, дочкою потерпілої та ОСОБА_5 були скоєні схожі дії стосовно нежитлового приміщення (магазину) за адресою АДРЕСА_2 . Власницею зазначеного майна ОСОБА_7 стала в результаті договору дарування, укладеного із сином ОСОБА_9 , у грудні 2014 року. Увесь час даним приміщенням і землею користувався мій син для здійснення господарської діяльності, а саме використовував для продажу товарів, як власник мережі магазинів « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Тобто, де-факто власником був син потерпілої. Внаслідок зловживання довірою ОСОБА_7 її дочка та ОСОБА_10 переконали укласти довір дарування приміщення за вищезазначеною адресою, а вирішальним аргументом стала неправдива заява дочки про отримання дозволу від ОСОБА_9 про передачу майна.

Згідно із вимоги, що надіслана потерпілій від ОСОБА_8 в разі подальшого використання будівлі магазину АДРЕСА_2 всупереч волі його власника ОСОБА_11 остання буде ініціювати притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 за вчинення злочину передбаченого статтею 356 Кримінального кодексу України, тобто самоправство. За таких обставин, вводячи в оману ОСОБА_7 остання заволоділа даним приміщенням для власної вигоди, без будь-якої згоди на це та вчиняє спроби фізичного заволодінням даним майном (його розпорядженням).

Відповідно до довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - житловий будинок, з надвірними будівлями і спорудами площею 244,5 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер: 52), належить на праві власності ОСОБА_5 , на підставі договору дарування №3212 від 13.09.2017 посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського районного нотаріального округу ОСОБА_6 .

Земельна ділянка під вказаним будинком кадастровий номер :02:002:0411 площею 0,112 га., належить на праві власності ОСОБА_5 , на підставі договору дарування №3217 від 13.09.2017 посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського районного нотаріального округу ОСОБА_6 .

Окрім того, в порядку ст. 61,63 КПК України у кримінальному провадженні бло заявлено цивільний позов про стягнення із ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 суму матеріального збитку у розмірі 10 500 000 грн., а також стягнути із ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000 000 грн.

При встановлених обставин, досудове розслідування вважає, що здобутими доказами в їх сукупності та підтверджено, що причетність ОСОБА_8 та ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення за ст. 190 КК України є вірогідною та достатньою щодо застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, а саме накладення арешту на майно, а саме житловий будинок, з надвірними будівлями і спорудами площею 244,5, за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер: 52), що належить на праві власності ОСОБА_5 , на підставі договору дарування №3212 від 13.09.2017 посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського районного нотаріального округу ОСОБА_6 ; земельну ділянку кадастровий номер :02:002:0411 площею 0,112 га., що належить на праві власності ОСОБА_5 , на підставі договору дарування №3217 від 13.09.2017 посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського районного нотаріального округу ОСОБА_6 .

В ході досудового розслідування з метою досягнення дієвості тобто застосування заходів кримінального провадження, що передбачені ст. 131 КПК України, виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказані речі, у вказаному кримінальному провадженні.

Вилучені речі містять відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, дані речі є речовими доказами у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст. ст. 160-166, 170-174 КПК України.

Згідно ст. ст. 167, 170 КПК України, арешт майна проводиться на підставі ухвали слідчого судді з метою тимчасового позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно, крім того арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України.

Крім того як вбачається з ч. 3 ст. 170 КК України арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

За таких обставин, враховуючи те, що арешт нерухомого майна у даному випадку є виправданим, а право власності тимчасово обмежене на підставі виключно Закону, будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб немає, оскільки фактично даним майном розпоряджається потерпіла - ОСОБА_7 , що підтверджено матеріалами кримінального провадження, з метою забезпечення повноти та всебічності його розслідування, приходжу до переконання, що клопотання слідчого підлягає до задоволення.

Одночасно роз`яснюю, що згідно ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково, якщо буде доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 167, 170, 172, 173, 174 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого Тернопільського ВП ГУНП у Тернопільській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на майно, шляхом заборони на його відчуження, а саме:

- житловий будинок, з надвірними будівлями і спорудами площею 244,5, за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер: 52), що належить на праві власності ОСОБА_5 , на підставі договору дарування №3212 від 13.09.2017 посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського районного нотаріального округу ОСОБА_6 ;
- земельну ділянку кадастровий номер :02:002:0411 площею 0,112 га., що належить на праві власності ОСОБА_5 , на підставі договору дарування №3217 від 13.09.2017 посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського районного нотаріального округу ОСОБА_6 .
Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим Тернопільського ВП ГУНП у Тернопільській області ОСОБА_3 .

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на слідчого Тернопільського ВП ГУНП у Тернопільській області ОСОБА_3 .

Копію ухвали надіслати слідчому, прокурору та ОСОБА_5 .
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою при оголошенні ухвали протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя Тернопільського
міськрайонного суду ОСОБА_1