Дата документу Справа № 333/2647/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/2647/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/581/18 Доповідач в 2 інст. - ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2018 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2017 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Запоріжжі, громадянин України, має повну середню освіту, не одружений, не працюючий, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та йому призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі;
визнаний невинуватим та виправданий у зв`язку із не доведенням вчиненням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання з 01.04.2016 року.
Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 1 квітня 2016 року по 20 червня 2017 року у співвідношенні 1 день утримання в слідчому ізоляторі за 2 днів покарання.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Запоріжжі, громадянин України, з повною середньою освітою, не одружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та йому призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі;
визнаний невинуватим та виправданий у зв`язку із не доведенням вчиненням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання з 01.04.2016 року.
Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 1 квітня 2016 року по 20 червня 2017 року у співвідношенні 1 день утримання в слідчому ізоляторі за 2 днів покарання.
Цивільний позов задоволено частково та постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 завдану злочином моральну шкоду у розмірі 500000 (п`ятсот тисяч) гривень, в решті позову - відмовлено.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України за наступних обставин.
31 березня 2016 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою згодою між собою, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні будинку АДРЕСА_4 , користуючись надуманими мотивами, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків із ОСОБА_13 , хаотично наносили йому численні удари руками та ногами по різним частинам тіла переважно в область голови. Від цих ударів потерпілому ОСОБА_13 було спричинено тілесні ушкодження:
- закриту внутрішньочерепну травму з крововиливом під тверду та м`які мозкові оболонки головного мозку, що призвело у своєму розвитку до повнокровну з порушенням гемодинаміки та набряку в головному мозку та розвитком травматичного шоку та є тяжким тілесним ушкодженням, небезпечним для життя, що перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті;
- синці в лівій щічно-виличній області, садна в лобно-щічно-виличній області зліва, в області носа, забійні рани на слизовій оболонці верхньої та нижньої губи, крововиливи в м`які тканини лівої скроневої області, крововиливи під тверду мозкову оболонку в праву велику півкулю головного мозку об`ємом 150 куб. см, крововиливи під м`які мозкові оболонки правій скроневій та лобній областях утворились від травматичних впливів тупих твердих предметів, особливості яких не відобразились у характері ушкоджень у вищезазначені області голови;
- синці по задній поверхні лівого ліктьового суглоба, по задній поверхні в нижній треті правого передпліччя, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень та в прямому причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають.
Після нанесення тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 , взявши за руки та ноги потерпілого ОСОБА_13 витягли його з приміщення будинку на вулицю, та протягнувши потерпілого спиною по землі, поклали на землю біля будинку № 4 вказаної бази відпочинку без свідомості, після чого повернулись до свого помешкання та лягли спати.
01.04.2016 року приблизно о 06 год. 20 хв. в ході обходу території свідок ОСОБА_14 виявив потерпілого ОСОБА_13 , викликав швидку медичну допомогу, яка доставила ОСОБА_15 до п`ятої міської клінічної лікарні, де останній о 07-40 год. помер, не приходячи у свідомість.
Також цим вироком суду було виправдано ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у пред`явленому їм обвинуваченні за недоведеністю вчинення ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України за наступних обставин.
31.03.2016 року в період часу з 14-00 год. до 22-00 год. ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння у громадському місці, а саме на базі відпочинку «Скіф», за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чубанова, буд. 2-з, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, а саме: не зважаючи на присутність дітей, ігноруючи численні зауваження відпочиваючих на базі «Скіф» людей, гучно висловлювались нецензурною лайкою, здійснювали постріли з пістолету, який не є вогнепальною зброєю, тим самим заважали нормальному відпочинку людей.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить вирок скасувати, провадження по справі закрити.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_14 , потерпілої ОСОБА_22 не підтверджують винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а лише узгоджуються з показаннями обвинувачених про те, що останні не мали умислу на завдання тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.
Висновки експертів не є доказами винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті з огляду на наступне.
У висновку експерта № 736-д від 10.05.2016 року зазначено, що вилучені сліди пальців рук в ході огляду місця події залишені, в тому числі, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , однак це прямо не вказує на винуватість обвинувачених, оскільки останні були в будинку разом з іншими особами та надавали потерпілому допомогу.
З висновку експерта-цитолога № 229 від 24.06.2016 року вбачається, що з піднігтьового вмісту рук ОСОБА_8 виявлена кров людини, походження якої можливе від потерпілого ОСОБА_13 , проте ОСОБА_8 надавалась допомога потерпілому, а тому це не виключає наявності крові потерпілого на руках обвинуваченого.
До того ж, під час розгляду справи не встановлено механізм нанесення ударів, їх кількість і локалізацію, час завдання вказаних ударів, а також не підтверджено те, що саме обвинувачені наносили удари потерпілому. Також під час досудового розслідування не було допитано та не вирішено питання про притягнення до відповідальності ОСОБА_23 , який привіз потерпілого на базу.
Адвокат ОСОБА_10 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , в апеляційній скарзі вказує, що оскаржуваний вирок є незаконним у зв`язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим просить вирок суду скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що огляд території бази "Скіф" та огляд будинку на вищезазначеній території були проведені з порушенням норм КПК України. Огляди проводились у різних місцях в один і той же час, проте в обох випадках понятими були ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , які фізично брати участь у двох оглядах одночасно не могли. До того ж, огляд території та будинку бази "Скіф" проводився без дозволу слідчого судді. Вважає, що з огляду на вказані порушення речові докази та інші докази, отримані на їх підставі є недопустимими.
Під час судового розгляду суд першої інстанції не оцінив кожен доказ з точки зору належності та допустимості, проігнорував доводи захисника щодо недопустимості доказів, поклавши деякі з них в основу обвинувачення. Крім того, в оскаржуваному вироку суд не навів мотиви, з яких відхилив доводи щодо недопустимості доказів.
Відповідно до рапорту чергового поліції, повідомлення від охоронця бази "Скіф" надійшло о 6 год. 12 хв., а при дослідженні відеозапису з камер спостереження було встановлено, що автомобіль слідчо-оперативної групи прибув на територію бази о 5 год. 29 хв. Тому незрозумілими є підстави перебування автомобілю слідчо-оперативної групи на території бази до того, як надійшло повідомлення від охоронця.
Вважає, що затримання ОСОБА_7 відбувалось з порушенням Конституції України та КПК України, а всі докази, отримані в момент затримання та після нього є недопустимими, оскільки були отримані із застосуванням насильства. Суду першої інстанції не надавались для дослідження постанови про призначення експертиз, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, а тому перевірити ці докази на предмет допустимості не виявилось можливим.
Крім того вважає, що суд необґрунтовано взяв до уваги показання свідків для спростування показань обвинувачених. Фактично суд першої інстанції надав перевагу показанням свідків, які жодним чином не підтверджують факт нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому. Зазначає, що свідки не бачили, як обвинувачені наносили удари потерпілому, і навпаки, повідомили суду про безпосереднє відношення ОСОБА_23 до побиття потерпілого. Це підтверджується плямами бурого кольору, що були знайдені під час огляду автомобіля ОСОБА_17 , однак дана обставина судом першої інстанції врахована не була.
Вважає, що обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, ґрунтується на припущеннях, докази є недопустимими, а тому не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 та ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 296 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання у вигляді 9 років позбавлення волі кожному.
Не оскаржуючи вирок суду в частині доведеності вини обвинувачених та кваліфікації їх дій за ч. 2 ст. 121 КК України, вважає оскаржуваний вирок незаконним у зв`язку із неповнотою судового розгляду та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
В обґрунтування своїх вимог вказує, що судом першої інстанції не було досліджено докази сторони обвинувачення у вигляді показань свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , які могли б підтвердити вину обвинувачених, однак судом не були застосовані заходи, передбачені кримінальним процесуальним законодавством, для забезпечення явки вищезазначених свідків. Останні не змогли надати показання в судовому засіданні щодо відомих їм обставин, що свідчить про неповноту судового розгляду.
Просить суд допитати вищезазначених осіб, заявлених стороною обвинувачення у якості свідків відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування.
Адвокат ОСОБА_11 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , просить вирок суду змінити в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та визнати його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.136 КК України, цивільний позов задовольнити частково в межах сплаченої суми на стадії досудового розслідування та призначити обвинуваченому покарання із застосування ст. ст. 69, 72 КК України.
В своїй апеляційній скарзі зазначає, що висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України ґрунтується виключно на припущеннях, що є порушенням Конституції України, КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В мотивувальній частині оскаржуваного вироку, суд першої інстанції зазначив, що обвинувачені та свідки прямо не вказують на нанесення ударів потерпілому ОСОБА_13 будь-якими особами. Також при ухваленні вироку суд не надав належної оцінки висновкам експерта, відповідно до яких на речах та змиві з лівої руки ОСОБА_7 встановлена наявність крові, походження якої від потерпілого ОСОБА_13 виключається.
Вважає, що стороною обвинувачення та судом не доведено вчинення кримінального правопорушення саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Проте, вказані фактичні обставини та дії обвинувачених не виключають в їх діях кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 136 КК України, а саме ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, при можливості надати таку допомогу, якщо воно спричинило смерть потерпілого.
До того ж, судом першої інстанції не встановлено жодної обставини, що пом`якшує покарання, на які вказувала сторона захисту. У свою чергу, незважаючи на пояснення обвинувачених, стан алкогольного сп`яніння було необґрунтовано визнано обставиною, що обтяжує покарання.
У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він не був ознайомлений з матеріалами кримінального провадження в повному обсязі, оскаржуваний вирок не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки будь-яких тілесних ушкоджень потерпілому не наносив. Під час підготовчого судового засідання, суд першої інстанції не роз`яснив йому суть пред`явленого обвинувачення, не з`ясував, чи ознайомлений він з матеріалами кримінального провадження та не проаналізував постанову про закриття кримінального провадження стосовно співробітників Комунарського відділення поліції, оскільки останні застосовували до нього насильство.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу частково, вирок суду просив скасувати та призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції з підстав неповноти судового розгляду та невідповідності висновків, викладених в судовому рішенні фактичним обставинам справи, зокрема суд не надав оцінники всім висновками судово-медичних експертиз, в том числі і висновкам, згідно яких у потерпілого було виявлено опіки ІІІ ступеню, вислухавши обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які подані апеляційні скарги підтримали, також просили вирок суду скасувати та призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції, але на відміну від прокурора з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, яка полягає в тому, що висновки суду не підтверджуються дослідженими в суді доказами, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинувачених, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_11 задоволенню не підлягає, апеляційні скарги інших апелянтів підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, тобто, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого КПК України.

Згідно вимог ст. 103 КПК України процесуальні дії під час кримінального провадження фіксуються на носії інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовані процесуальні дії та журнал судового засідання.

Фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження відповідно до вимог ст. 107 КПК України є обов`язковим.

При перевірці доводів апеляційних скарг, встановлено, що під час судового провадження було порушено вимоги ст.ст. 107, 108 КПК України щодо повного фіксування судового провадження.

Так, при дослідженні матеріалів кримінального провадження було встановлено, що відсутній технічний запис судового засідання від 25 серпня 2016 року.

Відсутність технічного запису вказаного судового засідання, в якому згідно з журналом судового засідання проводився допит свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_20 , а також відмовлено в допиті свідка ОСОБА_32 , відсутність в журналі судового засідання змісту більшості показань свідків, неприйняття судом першої інстанції до уваги пояснень свідка ОСОБА_20 в тій частині, що останній заходив до будинку та не бачив пістолет, позбавляє суд апеляційної інстанції можливості перевірити дотримання районним судом процедури судового розгляду і, відповідно, надати оцінку доводам апеляційних скарг.

Відповідно до вимог п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо в матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Крім того, відповідно до вимог ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, окрім іншого, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні мають істотні суперечності.
Згідно з ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити, окрім іншого, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Всупереч вищевказаним нормам закону, суд першої інстанції фактично скопіював формулювання обвинувачення з обвинувального акту, зазначив покази сторін і перелічив докази, зібрані стороною обвинувачення під час досудового розслідування без надання їм належної оцінки і аналізу.
Визнаючи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, суд взяв до уваги пояснення потерпілої ОСОБА_13 , експерта ОСОБА_33 та свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_34 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_14 , та не взяв до уваги пояснення обвинувачених і не зазначив, чому взяв до уваги лише докази обвинувачення, а докази захисту відкинув.
У вироку формально зазначено, що показання обвинувачених є неправдивими, такими що надані з метою уникнути відповідальності, їх показання спростовуються дослідженими в судовому засідання поясненнями свідків, письмовими матеріалами кримінального провадження.
Однак аналіз, оцінку і співвідношення доводів сторони захисту із доказами, наявними у матеріалах провадження суд не зробив, не усунув суперечностей, що в свою чергу викликає вірогідність наявності ряду припущень у вказаному провадженні, які є неприпустимими при ухваленні вироку.
До того ж, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, наведене у мотивувальній частині вироку, містить посилання на фактичні обставини, які не підтверджені дослідженими доказами, зокрема з приводу нанесення тілесних ушкоджень саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
У своїх поясненнях жоден зі свідків не вказує на обвинувачених як на осіб, які наносили удари потерпілому будь-яким способом, що також було визнано судом першої інстанції в оскаржуваному вироку.
При цьому, беручи до уваги пояснення свідків, суд не врахував пояснення свідка ОСОБА_21 , який бачив потерпілого побитим, з розсіченою бровою та синяками ще до приїзду останнього на базу "Скіф", що свідчить про те, що їх пояснення є суперечливими.
Аналогічним чином місцевий суд допустив неповноту та однобічність судового слідства, не допитавши в судовому засіданні безпосередньо свідків обвинувачення, зокрема, ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_35 .
Суд також не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме відомості з протоколу огляду автомобіля ЗАЗ 110308 «Славута» (т. 1 а.п. 159), відповідно до якого, на задній поверхні правого переднього сидіння виявлено три локалізації речовини бурого кольору у вигляді плям неправильної форми, що не виключає можливості отримання тілесних ушкоджень потерпілим до його приїзду на базу відпочинку. До того ж, згідно відеозапису "4_07_R_0000" (т. 1, а.п. 164) о 2 год. 06 хв. обвинувачені під руки виводять потерпілого з території бази відпочинку, що не узгоджується з формулюванням обвинувачення про те, що взявши за руки та ноги потерпілого ОСОБА_13 , обвинувачені витягли його з приміщення будинку на вулицю, та протягнувши спиною по землі, поклали на землю без свідомості. Вирок взагалі не містить посилання на зазначені докази і аналізу їх доказового значення.
Відсутність ретельного дослідження місцевим судом вищевказаних обставин та неналежна оцінка досліджених судом доказів, не дає можливості апеляційному суду перевірити правильність кваліфікації дій обвинувачених.

Зазначені порушення є підставами для скасування судового рішення і оскільки вони не можуть бути усунуті під час апеляційного розгляду в межах ст. 404 КПК України, є підставою призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно, всебічно з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, ретельно перевірити усі докази кримінального провадження, з належною їх мотивацією, в тому числі, взяти до уваги інші доводи, які зазначалися в апеляційних скаргах, та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення у відповідності до приписів, передбачених ст. 370, 374 КПК України.

Виходячи з вимог ст.ст. 407, 409, 415 КПК України, при скасуванні судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, перевагу одних доказів над іншими, застосування судом того чи іншого закону та покарання.

Вирішуючи у відповідності до ч. 1 ст. 197, ст. 331, п. 3 ч. 1 ст. 419 КПК України питання щодо запобіжного заходу, колегія суддів виходить із наступного.

Оскільки обвинувачені тримаються під вартою до набрання вироком законної сили, у зв`язку з тим, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, і під час апеляційного розгляду не встановлені підстави для зміни зазначеного запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів вважає необхідним строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продовжити на 60 днів до 24 травня 2018 року включно.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 411, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И ЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2017 року у відношенні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , скасувати.
Призначити новий розгляд провадження в тому ж суді в іншому складі суду.
Продовжити у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів до 24 травня 2018 року включно.
Продовжити у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів до 24 травня 2018 року включно.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4