1-кс/522/3649/18
У Х В А Л А
12 березня 2018 року
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого СВ Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , представника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого СВ Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , по кримінальному провадженню за № 0000859 від 01.04.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України про арешт майна, -
В С Т А Н О В И В:
10 січня 2018 року слідчий СВ Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням, погодженим з прокурором Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_3 про накладення арешту на майно.
Як вбачається з клопотання слідчого,
28 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Порто-Франко»(далі АБ «Порто-Франко») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеський Торговий Дім» (далі «Іпотекодавець») був укладений іпотечний договір, посвідчений ОСОБА_6 , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, за реєстровим № 4081 (далі Договір).

ОСОБА_7 займаючи посаду Голови Наглядової ради Банку, будучі службовою особою Банку та маючи відповідно до посади та наданих повноважень адміністративний вплив на членів Наглядової ради Банку та Правління Банку, повністю усвідомлюючи протиправність своїх дій відповідно до положень Статуту та Положення про Наглядову раду Банку щодо обмежень на прийняття рішення про вчинення значного правочину на суму що не перевищує 25 відсотків від активів Банку, використовуючи свої владні повноваження всупереч інтересам Банку та з метою отримання неправомірної вигоди для Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеський Торговий Дім» у вигляді відмови Банку від власних майнових прав на заставне майно вартістю 330 596 175 гривень, що передбачені іпотечним договором, посвідченого ОСОБА_6 , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 28.12.2012 року за реєстровим № 4081, провів засідання наглядової ради ПАТ АБ «Порто-Франко» про що складено протокол засідання Наглядової ради від 17 грудня 2013 року №120, та в результаті голосування по питаннях порядку денного було прийнято рішення щодо розірвання іпотечного договору № 4081 від 28.12.2012 року укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеський Торговий Дім» у забезпечення зобов`язань більш ніж на 142 707 744 гривні, а також підробив підпис на протоколі від імені Секретаря Наглядової ради Банку ОСОБА_8 .

На підставі вищевказаного протоколу від 17.12.2013 року № 120 засідання Наглядової ради, 18 грудня 2013р. між Публічним Акціонерним Товариством Акціонерний банк «ПОРТО-ФРАНКО» та ТОВ «Одеський Торговий Дім» був укладений додатковий договір про внесення змін до Іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_6 28.12.2012 за реєстровим № 4081.

На підставі цієї додаткової угоди було припинено запис про іпотеку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо Боржника ТОВ «НОТЛЕКСІНВЕСТ» з місцезнаходженням: 65045, Одеська обл. м. Одеса вул. Жуковського, 33, офіс 501, код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України 37680407. На момент здійснення правочину заборгованість складала - 494 985,00 дол. США.

Також, 19 грудня 2013р. між Публічним Акціонерним Товариством Акціонерний банк «ПОРТО-ФРАНКО» та ТОВ «Одеський Торговий Дім» був укладений додатковий договір про внесення змін до Іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_6 28.12.2012 за реєстровим № 4081.

Станом на 01.12.2017 року, грошові кошти від продажу права вимоги за вищевказаними договорами не надходили від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» та договір про купівлі продажу активів з переможцем торгів не укладено.

Враховуючи те, що відчуження права вимоги за вищевказаними кредитними угодами позбавляє можливості АБ «ПОРТО ФРАНКО» відновити в порядку цивільно правового судочинства первісного забезпечення за договором Іпотеки та в подальшому звернути стягнення на нерухоме майно нежилі приміщення підвалу та 3-го поверху, площею 16625,3 кв.метрів, розташовані по вул. Новощіпний ряд будинок під №2 (два) в м. Одесі в рахунок погашення заборгованості за вищевказаними кредитними договорами на загальну суму 216 695 890,54 грн.

Посилаючись на вищевикладене, слідчий просив накласти арешт на права вимоги АБ «ПОРТО ФРАНКО» () за зазначеними в клопотанні кредитними договорами.

У судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання про накладення арешту на вищезазначене майно та просили його задовольнити в повному обсязі з наведених підстав.
Представник власника майна в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого, посилаючись на:

-відсутність визначених статтею 170 КПК України і доведених слідством підстав для арешту права вимог;
-відсутність процесуального статуту Товариства та Банку, як підозрюваних осіб, у тому числі відсутність взагалі будь-якого процесуального статусу Товариства, як сторони у цьому кримінальному провадженні;
-вирішення питання про арешт та безпосередньо накладення арешту без участі Товариства, як власника права вимог;
-відсутність у кримінальному провадженні встановлених осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння;
-право вимог, на які накладено арешт не може бути предметом конфіскації, спеціальної конфіскації та забезпеченням цивільного позову. В межах кримінального провадження не заявлено цивільний позов.
В даному випадку, накладення арешту є необґрунтованим.
Розглянувши клопотання слідчого, заслухавши сторони кримінального провадження, вивчивши надані до клопотання матеріали суд приходить до висновку про необхідність відмови слідчому у задоволенні клопотання з наступних підстав:

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Згідно із ч.ч.6, 7, 10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів;2) спеціальної конфіскації;3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ст. 13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).
Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).
Як вбачається із клопотання слідчого і пояснень представника володільця майна, на даний час, жодну особу не повідомлено про підозру. Арешт накладено на права вимоги з метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження, збереження їх від втрати, та відшкодування завданої шкоди. Однак, під час судового розгляду безспірно доведено, що ТОВ "Фінансова компанія "ДНІПРОЛФІНАНСГРУП" є добросовісним набувачем, права вимоги, що є предметом розгляду клопотання були придбані 07.12.2017 року, слідчий суддя вважає, що підстав для накладення арешту на даний час не вбачається.
З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що підстав для накладання арешту саме на право вимоги немає, а обмеження особи володіння своїм майном не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про яку йдеться в клопотанні слідчого.
Крім того, органом досудового розслідування не було встановлено осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Разом з тим, право вимоги, на які слідчий просить накласти арешт не може бути предметом конфіскації, спеціальної конфіскації та забезпеченням цивільного позову.
Крім того, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні органу досудового розслідування в особі слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 173 КПК України не допускається арешт майна/коштів банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, а також майна/коштів Фонду гарантування,вкладів фізичних осіб.
Однак, в клопотанні слідчий, взагалі не обґрунтував, яким саме права вимоги АБ «ПОРТО- ФРАНКО» () можуть бути предметом злочину та стосовно них існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що вони є доказом злочину, підлягають спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
За таких обставин, в результаті аналізу клопотання та наданих суду матеріалів, суд змушений прийти до висновку, що клопотання слідчого є не обґрунтованим, слідчим та прокурором не доведені достатні підстави у зв`язку з якими потрібно накласти арешт, відтак зазначене клопотання задоволенню не підлягає.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 22, 132, 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, -
У Х В А Л И В:
Слідчому СВ Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 в задоволенні клопотання про арешт майна - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Приморського
районного суду м. Одеси ОСОБА_1