Дата документу Справа № 1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/778/1057/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/5901/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

законного представника ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, дистанційно в режимі відеоконференції, матеріали провадження за апеляційною скаргою процесуального прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04 вересня 2017 року, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянська Запорізької області, громадянина України, з неповною загально-середньою освітою, який навчається на 3 курсі ДНЗ «Бердянський машинобудівний професійний ліцей», не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, наразі обвинувальний акт щодо якого за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України знаходиться на розгляді у Бердянському міськрайонному суді Запорізької області, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189 КК України,
відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк 60 діб, із забороною підозрюваному залишати місце постійного проживання: АДРЕСА_1 в період часу з 19.00 години до 07.00 години без дозволу слідчого, прокурора або суду, з покладенням на підозрюваного обов`язків, строком до 02.11.2017 року, передбачених п. 1, п. 2, п. 3 ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; не залишати місце постійного мешкання АДРЕСА_1 в період часу з 19.00 години до 07.00 години без дозволу слідчого, прокурора або суду; не відвідувати місця продажу та вживання алкогольних напоїв; ОСОБА_7 звільнений з-під варти в залі суду,

в с т а н о в и л а:
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04.09.2017 року, постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний засіб у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави, у зв`язку із застосуванням насильства та погрози його застосування до неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 , вважаючи, що слідчий суддя під час ухвалення рішення не додержався вимог ст. 178 КПК України та не застосував закон, який підлягав застосуванню.

Апелянт вважає, що судом не взято до уваги те, що неповнолітній ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, перебуваючи під домашнім арештом на підставі ухвали суду по іншій справі до 09.09.2017 року, знову вчинив два тяжких злочини, які мають незворотній характер та передбачають покарання до шести років позбавлення волі, тому ОСОБА_7 , усвідомлюючи провину та тяжкість покарання, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, що є ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, на думку прокурора, судом взагалі проігноровано викладений у клопотанні третій ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_11 та свідків у справі, виходячи з того, що під час скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, підозрюваний, використовуючи свою фізичну перевагу, застосував до неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 фізичне насилля, характер якого вказує на ОСОБА_7 , як на особу, яка схильна до застосування насильства у разі виникнення такої необхідності у своїх інтересах.

Крім того, як зазначив апелянт, під час допиту в якості підозрюваного 02.09.2017 року ОСОБА_7 відмовився надавати анкетні дані особи, яка була поряд з ним та є можливим свідком неправомірних дій 01.09.2017 року щодо ОСОБА_11 , що також свідчить про те, що у подальшому, маючи такі умови домашнього арешту, ОСОБА_7 зможе безперешкодно впливати як на потерпілого ОСОБА_11 , так і на доти невстановленого у ході досудового розслідування свідка.

Поміж іншого, прокурор звертає увагу на те, що умови домашнього арешту, визначені оскаржуваною ухвалою, аналогічні умовам домашнього арешту, обраного ухвалою Бердянського міськрайонного суду ще 12.07.2017 року, знаходячись під яким, ОСОБА_7 скоїв нові тяжкі злочини.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; підозрюваного, законного представника та захисника, які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно зі змістом судового рішення, 04.09.2017 року до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області надійшло клопотання слідчого СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 , погоджене з прокурором Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_12 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_13 .

У клопотанні зазначено, що 01 вересня 2017 року, приблизно об 11 годині, знаходячись на території ДНЗ «Бердянський машинобудівний професійний ліцей», розташованого за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Володимира Довганюка (Орджонікідзе), буд. 76, ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою відкритого викрадення чужого майна, під приводом здійснити телефонний дзвінок, взяв у неповнолітнього ОСОБА_11 мобільний телефон «Samsung Galaxy J7», вартістю 4 500 гривень, в чохлі чорного кольору вартістю 150 гривень, з сім-картою мобільного оператора «LifeCell» вартістю 20 гривень, на рахунку якої грошові кошті були відсутні. Відразу після цього, утримуючи при собі мобільний телефон «Samsung Galaxy J7» та ігноруючи вимоги неповнолітнього ОСОБА_11 повернути його майно, застосував до останнього насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, тим самим, відкрито викрав належний ОСОБА_11 мобільний телефон «Samsung Galaxy J7», яким розпорядився на свій власний розсуд, чим завдав потерпілому майнову шкоду на загальну суму 4 670 гривень.

Крім того, 01 вересня 2017 року, приблизно об 11 годині, ОСОБА_7 , продовжуючи знаходитись на території ДНЗ «Бердянський машинобудівний професійний ліцей», розташованого за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Володимира Довганюка (Орджонікідзе), буд. 76, переслідуючи мету незаконного збагачення шляхом вимагання, діючи умисно, повторно, під приводом розрахунку за повернення раніше відкрито викраденого у неповнолітнього ОСОБА_11 мобільного телефону «Samsung Galaxy J7», став пред`являти потерпілому незаконні вимоги передачі йому грошових коштів в сумі 1 000 гривень, висловлюючи, в разі його відмови, погрозу позбавлення права власності потерпілого на мобільний телефон. ОСОБА_11 , сприйнявши погрозу позбавлення права власності на мобільний телефон «Samsung Galaxy J7» як реальну та дійсну, погодився в майбутньому передати йому вказану суму грошових коштів.

У подальшому, 01 вересня 2017 року, приблизно о 16 годині 50 хвилин, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , неповнолітній ОСОБА_11 , усвідомлюючи реальність доведення ОСОБА_7 погрози позбавлення права власності на мобільний телефон «Samsung Galaxy J7», через термінал переказав грошові кошти в сумі 1 000 гривень на банківський рахунок банку «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , який йому раніше вказав ОСОБА_7 .

02.09.2017 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189 КК України.

ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 7 років.

Обґрунтованість підозри підтверджується доданими до клопотання доказами: протоколом огляду від 01.09.2017 року; протоколом огляду від 01.09.2017 року; заявою представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_14 від 02.09.2017 року; протоколом огляду від 01.09.2017 року; показаннями неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 ; показаннями свідка ОСОБА_15 ; показаннями свідка ОСОБА_16 .

У ході досудового розслідування встановлено наявність обґрунтованих ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, з боку підозрюваного ОСОБА_7 , а саме:

- може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки наразі на розгляді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, по якому йому обирався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, проте він знов вчинив кримінальне правопорушення, яке є тяжким та за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі до шести років, незворотність якого підозрюваний усвідомлює;

- може продовжити свою злочинну діяльність, так як не має постійного джерела доходів та стійких соціальних зв`язків, а саме, не одружений, дітей на утриманні не має;

- може незаконно впливати на неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 , оскільки під час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 застосовував до потерпілого фізичне насильство, що свідчить про схильність підозрюваного до застосування фізичного насильства до потерпілих та свідків в разі виникнення такої необхідності в його особистих інтересах.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, за наступних підстав:

- при обранні особистого зобов`язання та домашнього арешту підозрюваний

зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, житла, в

якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, проте, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, відсутність постійного джерела доходу та стійких соціальних зв`язків, є ризик того, що підозрюваний ОСОБА_7 буде переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та продовжувати свою злочинну діяльність;

- враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований та не

має постійного джерела доходів, застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді

застави, не можливе.

З урахуванням зазначених обставин слідчий просив слідчого суддю застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходив з положень ст. 183 КПК України, відповідно до якої тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.

Зазначена правова позиція викладена й у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1346/0/4-17 від 18.07.2017 року «Про практику обрання неповнолітнім запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та забезпечення першочергового судового розгляду кримінальних проваджень стосовно цієї категорії осіб», згідно з якою, слідчий суддя, суд повинен враховувати, що тримання під вартою має застосовуватись до неповнолітнього лише як винятковий захід.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, встановив, що відсутній заявлений слідчим та прокурором ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також, що виключних обставин для тримання ОСОБА_7 під вартою немає, оскільки даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні слідчого не вказано та прокурором в судовому засіданні не доведено. Заявлені ризики в сукупності з тяжкістю кримінальних правопорушень, як зазначив суд, не можуть служити виключними підставами для запобіжного ув`язнення підозрюваного.

З такими висновками слідчого судді, колегія суддів погоджується.

Так, відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Крім того, слід зазначити, що ст. 184 КПК України вимагає від сторони обвинувачення в клопотанні про застосування запобіжного заходу зазначити не лише наявні ризики, а також вказати обставини, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про їх наявність з посиланням на матеріали, що підтверджують ці обставини.

Чинний Кримінальний процесуальний кодекс України покладає на сторону обвинувачення обов`язок довести наявність заявлених ризиків.

Разом з тим, ані слідчим в клопотанні, ані прокурором в апеляційній скарзі не наведено виняткових обставин, які б давали підстави вважати, що забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 і запобігти існуючим ризикам в змозі лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, відповідно до вище наведеного, колегія суддів враховує в сукупності тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється, розмір покарання, який загрожує останньому у разі доведення його винуватості, дані про особу підозрюваного, відсутність відомостей щодо спроб останнього ухилятися від органів досудового розслідування та суду, та вважає, що такий вид запобіжного заходу, як домашній арешт, в змозі запобігти існуючим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 . Такий запобіжний захід відповідає особі підозрюваного, та є співмірним з існуючими ризиками.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання слідчого у клопотанні та прокурора в апеляційній скарзі, як на одну з обставин для обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на знаходження на розгляді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки наразі остаточне рішення по цьому провадженню не прийнято, а, виходячи з положень ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді та вважає, що ані слідчий в поданому клопотанні, ані прокурор в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанцій, не змогли довести суду виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, такого, як домашній арешт.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04 вересня 2017 року, якою щодо ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк 60 діб, із забороною підозрюваному залишати місце постійного проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду, з покладенням на підозрюваного обов`язків, строком до 02.11.2017 року, передбачених п. 1, п. 2, п. 3 ч. 5 ст. 194 КПК України, залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: