Ухвала Іменем України
04 квітня 2018 р.

м. Київ
Справа № 729/1259/17 Провадження № 51-4519ск18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 22 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 19 лютого 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000270,
встановив:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, посилаючись на незаконність постановлених відносно нього судових рішень.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 22 листопада 2017 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Дмитрівка Сніжнянського району Донецької області, без визначеного місця проживання, громадянин України, раніше неодноразово судимий, останнього разу за вироком цього ж суду від 11 червня 2013 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України, на підставі ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 1 місяць з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; за ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 22 вересня 2016 року звільнений від подальшого відбування покарання умовно достроково на невідбутий строк 1 рік 5 місяців 2 дні,

засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточно ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць.

За вироком суду ОСОБА_4 засуджений за те, що він 16 травня 2017 року, приблизно о 19.30 год на території дитячого майданчика у парку «Матері та дитини», розташованого на перехресті вулиць Незалежності та Лупицької у м. Бобровиці Чернігівської області, шляхом вільного доступу таємно викрав з лавки жіночу сумочку, в якій знаходився гаманець із грошима та інше майно, спричинивши ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 1 141,25 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 19 лютого 2018 року вирок залишений без змін.
Вимоги касаційної скарги
У касаційній скарзі ОСОБА_4 висуває вимогу про зміну судових рішень. Вважає, що обране йому покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості. Просить пом`якшити покарання із застосуванням ст. 69 КК України, обравши його не пов`язаним із позбавленням волі. Вказує, що поза увагою суду залишилося те, що знайдене майно він добровільно відніс у поліцію і воно було повернуто потерпілій, а також щиро розкаявся у вчиненому.
Мотиви Суду
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 185 КК України не оспорюються засудженим.
Доводи у касаційній скарзі про суворість призначеного ОСОБА_4 покарання і необхідність його пом`якшення аналогічні доводам його апеляційної скарги. Вони були перевірені судом апеляційної інстанції, який визнав такі доводи необгрунтованими, мотивувавши свій висновок належним чином.
Погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині призначення покарання, апеляційний суд взяв до уваги, що суд першої інстанції, при обранні ОСОБА_4 виду та міри покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які впливають на покарання. Зокрема, суд урахувавнегативну характеристику за останнім зафіксованим місцем проживання ОСОБА_4 , який веде бродяжницький спосіб життя, не працює, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за корисливі злочини. Також суд взяв до уваги щире каяття засудженого як обставину, яка пом`якшує покарання, та рецидив злочину як обставину, яка його обтяжує. З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку про необхідність призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі у розмірі ближче до мінімальної межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, що, на переконання, колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, підстав для його пом`якшення, в тому числі із застосуванням ст. 69 КК України, немає. Обставини, які б вказували на те, що покарання є явно несправедливим внаслідок суворості, відсутні.
Таким чином, підстав для зміни судових рішень з мотивів, викладених у касаційній скарзі ОСОБА_4 , не виявлено.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Саме такі обставини встановлені судом при перевірці зазначеної касаційної скарги.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 22 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 19 лютого 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3