Справа № 183/5262/15
№ 1-кп/183/52/17
В И Р О К
іменем України
07 грудня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження № 000225 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Пустовари, Решетилівського району Полтавської області, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, охоронника ТОВ "Хлібороб", який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в:
19 вересня 2013 року наказом № 192 командира (по стройовій частині) військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду розвідника - кулеметника розвідувального десантного взводу 1 парашутно-десантного батальйону.
Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9,11,12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.
Однак, 18 серпня 2014 року солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби у військовій частини НОМЕР_1 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв до 07 серпня 2015 року, коли працівниками Решетилівського РВ ГУМВС України у Полтавській області було встановлено місце знаходження солдата ОСОБА_3 .
Таким чином у період з 18 серпня 2014 року по 07 серпня 2015 року, солдат ОСОБА_3 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину та показав, що дійсно 19 вересня 2013 року він підписав контракт з військовою частиною та його було зараховано до особового складу військової частини НОМЕР_1 і призначено на посаду розвідника - кулеметника розвідувального десантного взводу 1 парашутно-десантного батальйону. В період часу з березня 2014 року до початку серпня 2014 року він знаходився в зоні проведення бойових дій, на передовій, під обстрілами, впродовж кордону с. Амбросівка до Донецької області. В кінці липня 2014 року його частина повернулась на ротацію до військової частини в АДРЕСА_2 . Після повернення з АТО йому пообіцяли відпустку строком на 10 діб, але відпустили неофіційно строком на 5діб. Після повернення з відпустки до військової частини, у нього виник конфлікт з командуванням, оскільки він не хотів повертатися до зони проведення антитерористичної операції, де під час бойових дій в с. Амбросівка, він втратив своїх військовослужбовців та товаришів по службі, які знаходились у літаку, який був збитий, в результаті чого, він отримав психічну травму, а тому він 18 серпня 2014 року зібрав свої речі та самовільно поїхав додому. А 07 серпня 2015 року його було доставлено працівниками Решетилівського ВП ГУНП до військової прокуратури м. Дніпро. У скоєному щиро кається.

В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що за місцем служби він характеризується з негативної сторони (а.п.210).

Однак, обставин, що обтяжують його покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Крім того, обвинувачений є особою, що раніше не судима, скоєний ним злочин відноситься до категорії середньої тяжкості, вину він визнав повністю, займається суспільно-корисною працею, працюючи сторожем в СТОВ "Хлібороб", де характеризується позитивно (а.п.213), на обліках у лікарів не перебуває (а.п.207), має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.п.206), приймав участь в антитерористичній операції та нагороджений пам`ятним знаком "За воїнську доблесть" (а.п.211).

Щире каяття ОСОБА_3 та активне сприяння розкриттю злочину визнаються обставинами, що пом`якшують його покарання.

Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_3 без ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Копію вироку ОСОБА_3 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1