Дата документу Справа № 335/9886/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/113/18 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 334/2332/16-к
Категорія: ст.186 ч.2 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднані кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001774 та № 0003636, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 11.04.2016 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75,76 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.03.2017 року,

встановила:
в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , просить скасувати вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.03.2017 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Апелянт вважає, що в суді всією сукупністю доказів не доведено, що за епізодом відносно потерпілого ОСОБА_11 в діях ОСОБА_6 є склад злочину, передбачений ст. 186 КК України, посилаючись на наступні обставини:

-висновки суду щодо вчинення грабежу відносно потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , не відповідають обставинам справи, показанням потерпілого ОСОБА_11 і обвинуваченого ОСОБА_8 , які пояснили, що грабіж щодо ОСОБА_11 вчинив ОСОБА_8 , та лише наприкінці показань заявили, що вже після всіх подій ОСОБА_6 нібито вдарив ОСОБА_11 по обличчю, при цьому, сам ОСОБА_6 свою вину не визнає;

-суд у вироку не надав оцінки тій обставині, що потерпілий ОСОБА_11 підтвердив в суді, що в той день був в стані сильного алкогольного сп`яніння, перед тим, як ОСОБА_8 забрав барсетку, він міцно спав на лавці, дуже смутно пам`ятає події заволодіння його барсеткою, та, крім того, зовсім не впізнавав ОСОБА_6 та нібито його дії.

Також, на думку захисника, за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_12 : вирок в цій частині побудований виключно на показаннях потерпілого, який має неприязні стосунки з ОСОБА_6 ; судом не взяті до уваги показання ключового свідка ОСОБА_13 з приводу того, що він не впевнений, що особа, яка здійснила злочин це саме ОСОБА_6 , оскільки пройшло дуже багато часу і він погано пам`ятає обличчя і обставини подій, щодо яких є свідком.

Крім того, апелянт зазначив, що впізнання ОСОБА_6 за фотознімками по обом епізодам злочину було проведено з порушенням вимог ст. 228 КПК України, оскільки ОСОБА_6 на знімках мав різку відмінність в одязі був одягнений в одяг білого кольору, а всі інші особи в одяг чорного кольору, проте суд відхилив клопотання захисту про визнання цих доказів недопустимими. Просить скасувати вирок суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Цим самим вироком засуджено й ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на два роки, проте щодо нього вирок не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема в останньому слові, які просили апеляційну скаргу задовольнити; захисника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема в останньому слові, які просили апеляційну скаргу задовольнити частково; прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.03.2017 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено:

- за ч. 2 ст. 186 КК України по епізоду від 10.03.2016 року до чотирьох років трьох місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з урахуванням покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2016 року, до чотирьох років трьох місяців позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 186 КК України по епізоду від 05.08.2016 року до чотирьох років шести місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, остаточно призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишений у виді тримання під вартою; строк відбування покарання постановлено рахувати з 25.08.2016 року, в який на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахований строк попереднього ув`язнення за період з 25.08.2016 року по 29.03.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Вироком відмовлено у задоволенні цивільного позову ОСОБА_11 до ОСОБА_8 про відшкодування збитків, у зв`язку із відшкодуванням збитків у добровільному порядку. Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

Згідно зі змістом оскаржуваного вироку, 10.03.2016 року, приблизно о 16 годині 10 хвилин, ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, знаходячись поблизу магазина «Україночка», розташованого по вул. Кремлівській, 11 в м. Запоріжжі, під приводом здійснення телефонного дзвінка, отримав від свого колишнього однокласника ОСОБА_12 мобільний телефон «GSmartAkuA1» вартістю 1 510 гривень, та штовхнувши його в плече, відкрито викрав мобільний телефон, після чого втік з ним з місця вчинення кримінального правопорушення, спричинивши ОСОБА_12 матеріальний збиток на вказану суму. 10.03.2016 року, приблизно о 17 годині, ОСОБА_6 збув вказаний мобільний телефон у кіоск з ремонту радіотехніки №2305-2306, розташований на території «Критого» ринку по вул. Сталеварів, 47а/2 в м. Запоріжжі, за грошові кошти у розмірі 300 гривень, які в подальшому витратив на власний розсуд.

05.08.2016 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднане із застосуванням насилля, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, діючи повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , знаходячись біля 2-го під`їзду будинку АДРЕСА_2 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, наніс потерпілому ОСОБА_11 , який спав на лавці біля вказаного під`їзду, два удари ногою в область обличчя, після чого, скориставшись тим, що ОСОБА_11 впав на землю, спільно з ОСОБА_8 наніс потерпілому декілька ударів ногами по тілу. Далі, ОСОБА_8 вирвав з рук ОСОБА_11 барсетку, в якій знаходився мобільний телефон «LGG3S», в корпусі чорного кольору, вартістю 5 000 гривень, грошові кошти в сумі 750 гривень, табельна перепустка «Запоріжсталь» № 8196 на ім`я ОСОБА_11 та банківська картка Пумб» на ім`я ОСОБА_11 , яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє, після чого намагались втекти. Однак, потерпілий ОСОБА_11 наздогнав ОСОБА_8 з викраденим майном та намагався затримати останнього, удержуючи руками. В цей час, ОСОБА_6 для утримання викраденого майна та з метою перешкоджання затримання ОСОБА_8 , наніс ногами потерпілому ОСОБА_11 декілька ударів по тілу, від яких останній впав на землю. Далі, ОСОБА_6 , діючи єдиним злочинним умислом з ОСОБА_8 , вихопив у останнього викрадену ними раніше барсетку з майном ОСОБА_11 , з якою зник у невідомому напрямку. Таким чином, своїми злочинними діями, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , застосовуючи відносно потерпілого ОСОБА_11 насильство, з метою відкритого викрадення майна, завдали останньому легкі тілесні ушкодження, відкрито викрали майно ОСОБА_11 , та спричинили останньому матеріальну шкоду на загальну суму 5 750 гривень.

Колегія суддів вважає, що обвинувальний вирок суду першої інстанції відносно обвинуваченого ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 370 КПК України, а тому підстав для скасування або зміни судового рішення, немає.

Доводи захисника про недоведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Висновки районного суду про наявність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема:

- показаннями в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що вони до цього злочину з ОСОБА_6 товаришували та спілкувалися. У серпні 2016 року ОСОБА_6 прийшов до нього та вони вирішили вийти погуляти. Коли вони йшли по проспекту Соборному, біля під`їзду побачили потерпілого. Коли вони до нього підійшли, ОСОБА_6 сказав: «Забирай барсетку, я буду бити». ОСОБА_6 ударив потерпілого, а він забрав барсетку і вони побігли. Потерпілий побіг за ними. Коли потерпілий його наздогнав, він наніс йому 1-2 удари, ОСОБА_6 забрав барсетку та зник. Потім приїхав наряд поліції і його затримали. Додатково пояснив, що коли потерпілий спав на лавці, ОСОБА_6 наніс йому удар коліном по обличчю, від чого ОСОБА_11 впав назад. ОСОБА_6 також наносив удари, коли потерпілий їх наздогнав, а коли потерпілий лежав ще завдавав удари. Потерпілий міг бачити ОСОБА_14 . Також зазначив, що потерпілий був нетверезим. Підтверджує, що він забрав барсетку у потерпілого, потом ОСОБА_6 забрав у нього барсетку та зник. Щодо ОСОБА_6 , то у той день він дійсно був з ним і вчинив цей злочин і каже у суді неправду;

- показаннями у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_11 про те, що обвинувачені йому не знайомі і підстав оговорювати їх немає. Зазначав, що 05 серпня 2016 року він повертався додому по проспекту через бул. Шевченко. Вирішивши скоротити шлях. звернув до дворів та вирішив викликати таксі. Закінчивши розмову по мобільному телефону, поклав його до барсетки та продовжував сидіти на лавці, очікував таксі, можливо задрімав. Через деякий час двоє хлопців ударили його по обличчю, після чого він впав на землю, а хлопці схопили його сумку з телефоном та почали бігти, піднявшись він побіг за ними. Коли наздогнав останнього хлопця, яким виявився ОСОБА_8 , вони разом впали на землю, після чого підбіг другий хлопець - ОСОБА_6 та почав бити його по обличчю. ОСОБА_8 допомагав ОСОБА_6 наносити удари. Після нанесення ударів вони знов побігли. Знову наздогнавши ОСОБА_8 , потерпілий почав кричати та звати на допомогу, прохав викликати поліцію, через деякий час приїхала поліція та швидка допомога. ОСОБА_8 після того, як в другий раз він його схопив, опору не вчиняв та чекав коли приїде поліція;

- показаннями у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_12 , який пояснив, що 10 березня 2016 року він знаходився в приміщенні магазину «Україночка», в цей час до магазину зайшов ОСОБА_6 і попросив телефон зателефонувати. Після того як ОСОБА_6 взяв телефон він підслизнувся та штовхнув його у плече та втік з мобільний телефоном. Після того, як ОСОБА_6 забрав телефон, він кричав йому, щоб той повернувся та віддав йому телефон, однак ОСОБА_6 втік. Також зазначив, що з ОСОБА_6 вони знайомі з дитинства, навчалися в школі в одному класі. Матеріальних претензій до ОСОБА_6 не має, майно йому повернуто, на суворому покаранні не наполягає;

- показаннями у судовому засіданні свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що працює на «Критому ринку» у кіоску з ремонту телефонів. Приблизно рік тому, до нього у кіоск прийшов хлопець і запропонував йому купити мобільний телефон, він його придбав на запчастини за 300 гривень, оскільки телефон був розбитий. Через місяць співробітники поліції прийшли та повідомили, що цей телефон вкрали. Він його повернув, наступного дня йому показали фотокартки і за ними він впізнав особу, тоді він все краще пам`ятав. Хлопець, який присутній в залі ОСОБА_6 , дуже схожий на того, якого він впізнав у поліції. На той час він був у цьому впевнений, підписував документи, однак зараз пройшло дуже багато часу і він не дуже добре усе пам`ятає;

- висновком експерта № 3103 судово-медичної експертизи, призначеної постановою слідчого від 06.08.2016 року, згідно з якою: синці в області лівої вушної раковини, в лівій навколооковій області, в проекції лівої підвздошної кістки, набряки м`яких тканей. садна в лобній частині зліва, в області спинки носа, садна в лобній частині справа, в підлопатковій області справа, в області лівого і правого ліктьового суглоба у ОСОБА_11 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 08.08.2016 року, згідно якого в присутності понятих потерпілому ОСОБА_11 пред`явлено осіб для впізнання в ході, якого ОСОБА_11 вказав на чоловіка, який був розташований другим зліва з табличкою під №2 ( ОСОБА_6 ) та фототаблицею до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 08.08.2016 року;

- протоколом огляду місця події від 10.03.2016 року, згідно з яким оглянуто місце події та прилегла ділянка до магазину «Україночка»;

- копією товарного чеку на мобільний телефон Gigabyte «GSmartAkuA1», що належить ОСОБА_12 , вартість якого становить 1 510 грн. за одиницю, та копіює гарантійної книжки на вказаний телефон та коробки на цей телефон, наданої потерпілим ОСОБА_12 ;

- протоколом огляду речей від 04.04.2016 року, відповідно до якого, у присутності двох понятих було оглянуто мобільний телефон «GSmartAkuA1»(Black), вилучений в ході огляду місця події з торгівельного кіоску №2305-2306, розташованого на території «Критого ринку» з відповідною фототаблицею до протоколу огляду;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 05.04.2016 року за фотознімками, відповідно до якого в присутності понятих свідку ОСОБА_13 пред`явлено осіб для впізнання, в ході якого ОСОБА_13 вказав на чоловіка, який був зображений на фото №3 ( ОСОБА_6 ), як того, що продав йому мобільний телефон «GSmart», та фототаблицею до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 08.08.2016 року.

Колегія суддів вважає, що показання обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_13 , висновки експерта, протоколи слідчих дій, є належними, допустимими та достовірними доказами, а у своїй сукупності достатніми, оскільки співпадають між собою, як в деталях, так і в цілому, щодо обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що доводи захисника про те, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 не вчиняв грабежу відносно потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 95 КПК України, показання це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вищевказані вимоги закону, а також те, що показання обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у судовому засіданні щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, зокрема про те, як обвинувачений ОСОБА_6 незаконно вилучав майно у потерпілих, свідчать про те, що ці фактичні дані є несуперечливими та конкретними, тобто належними, допустимими та достовірними, які прямо підтверджують існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), та які у сукупності з іншими доказами, зокрема: показаннями у судовому засіданні свідка ОСОБА_13 , протоколом пред`явлення особи для впізнання від 05.04.2016 року, висновком експерта № 3103 судово-медичної експертизи, протоколом пред`явлення особи для впізнання від 08.08.2016 року, є достатніми для прийняття процесуального рішення про те, що саме обвинувачений ОСОБА_6 вчинив відкрите викрадання чужого майна у потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , причому по відношенню до останнього, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я.

Приймаючи до уваги вказане вище, колегія суддів вважає безпідставними наступні доводи апелянта про те, що:

- висновки суду щодо вчинення грабежу відносно потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , не відповідають обставинам справи, показанням потерпілого ОСОБА_11 і обвинуваченого ОСОБА_8 , які пояснили, що грабіж щодо ОСОБА_11 вчинив ОСОБА_8 , та лише наприкінці показань заявили, що вже після всіх подій ОСОБА_6 нібито вдарив ОСОБА_11 по обличчю;

- суд у вироку не надав оцінки тій обставині, що потерпілий ОСОБА_11 підтвердив в суді, що в той день був в стані сильного алкогольного сп`яніння, перед тим, як ОСОБА_8 забрав барсетку, він міцно спав на лавці, дуже смутно пам`ятає події заволодіння його барсеткою, та, крім того, зовсім не впізнавав ОСОБА_6 та нібито його дії;

- за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_12 , вирок в цій частині побудований виключно на показаннях потерпілого, який має неприязні стосунки з ОСОБА_6 ;

- судом не взяті до уваги показання свідка ОСОБА_13 з приводу того, що він не впевнений, що особа, яка здійснила злочин це саме ОСОБА_6 , оскільки пройшло дуже багато часу і він погано пам`ятає обличчя і обставини подій, щодо яких є свідком.

Не заслуговують уваги доводи апелянта про те, що впізнання 08.08.2016 року ОСОБА_6 потерпілим ОСОБА_11 за фотознімками було проведено з порушенням вимог ст. 228 КПК України, оскільки ОСОБА_6 на знімках мав різку відмінність в одязі був одягнений в одяг білого кольору, а всі інші особи в одяг чорного кольору, є безпідставними, так як правильно вказав суд першої інстанції, посилання захисника про різкі відмінності в одязі у осіб, є необґрунтованим, оскільки вимоги ч. 7 ст. 228 КПК Українистосуються пред`явлення особи за фотознімками, тоді як у даному випадку проведено впізнання особи безпосередньо (т. 2 а.п. 66-70).

Враховуючи вказане вище, колегія суддів вважає також необґрунтованими доводи апелянта і про порушення ст. 228 КПК під час впізнання ОСОБА_6 свідком ОСОБА_13 , оскільки впізнання особи за фотознімками 05.04.2016 року, свідчить про те, що різких відмінностей за формою зображення, віком, зовнішністю та одягом з вказаного протоколу не вбачається. Особи, серед яких пред`являвся обвинувачений, були однієї статі, схожі з ним за зовнішністю. Наявність у них ознак, що різко відрізняють їх від решти осіб, не було (т. 2 а.п. 125-127).

Таким чином, доводи захисника про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, є необґрунтованими, а дії обвинуваченого правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 2 ст. 186 КК України.

Колегія суддів вважає, що покарання призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону № 838-VІІІ від 26.11.2015 року) , зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, по якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Враховуючи вказані вище вимоги законів, а також те, що ОСОБА_6 тримався під вартою після проголошення вироку до набрання ним законної сили, колегія суддів, приймаючи до уваги, що ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VІІІ від 26.11.2015 року діяла по 20.06.2017 року включно, зараховує строк тримання під вартою з 30.03.2017 року по 20.06.2017 року включно з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 щодо необхідності здійснення зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, не до 20.06.2017 року включно, а до дня фактичного набрання вироком законної сили, не можуть бути визнані обґрунтованими, з огляду на таке.

Положення ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України від 26.11.2015 № 838-VІІІ, яке передбачає зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, втратило свою чинність у зв`язку з прийняттям Закону України від 18.05.2017 року № 2046-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», який набрав законної сили з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 21 червня 2017 року, а тому після вказаної дати, зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, застосовуватись не може.
Посилання обвинуваченого у клопотанні на вимоги ст. 58 Конституції України та ст. ст. 4, 5 КК України, є помилковим, оскільки ч. 5 ст. 72 КК України, не є нормою, яка має відношення до встановлення злочинності діяння або посилення кримінальної відповідальності, а тому зміни, що внесені до цієї норми, не можуть розцінюватись як такі, що погіршують становище обвинуваченого ОСОБА_6 .

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2017 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 у строк покарання, строк його попереднього ув`язнення з 30.03.2017 року по 20.06.2017 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: