Справа № 573/1986/17
Номер провадження 1-кп/573/191/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2017 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця міста Ворожба Білопільського району Сумської області, зі спеціальною середньою освітою, неодруженого, працюючого бригадиром МТФ ДП «Укрліктрави», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- за ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:
31 травня 2017 року близько 12.00 год. ОСОБА_4 , керуючи мопедом марки «VIPER ACTIVE 7550», державний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині автодороги в м. Білопілля по вул. Соборній від початку вулиці у напрямку центра м. Білопілля зі швидкістю 50 км/год.

ОСОБА_4 під час керування мопедом, який мав справні гальмівну систему, систему рульового керування, ходову частину та працездатну систему головного освітлення, маючи можливість виявити пішохода, проявив неуважність, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 навпроти будинку АДРЕСА_3 .

В результаті наїзду потерпіла ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого компресійного перелому тіла ХІ грудного хребця ІІ ступеню, яке відноситься до категорії середніх по ознаці тривалості розладу здоров`я більше ніж 21 день.

В діях ОСОБА_4 є невідповідність Правилам дорожнього руху України, а саме:

п. 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Невідповідність вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, щиро розкаявся і дав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті. Зокрема показав, що 31 травня 2017 року близько 12 години їхав на мопеді по вул. Соборній в м. Білопілля. Потім під час керування відволікся від дороги і наїхав на пішохода ОСОБА_5 .

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Також судом їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

Суд вважає, що зазначеними умисними діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, не інвалід.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, оскільки він критично оцінив вчинений ним злочин та попросив вибачення у потерпілої; активне сприяння розкриттю злочинів, оскільки він правдиво повідомив про обставини вчинення злочину; має на утриманні неповнолітню дитину; вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлені.

При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_4 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

На підставі викладеного, з урахуванням особи обвинуваченого та обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд вважає, що справедливим, законним, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки таких прав він не має.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заявив клопотання про звільнення ОСОБА_4 від покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він має неповнолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти застосування до нього амністії.

Заслухавши учасників процесу, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону України "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, звільненню від покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, підлягають особи, які не позбавлені батьківських прав та які на день набрання чинності цим законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення з необережності, яке не є особливо тяжким, до дня набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», має на утриманні неповнолітню доньку, відносно якої не позбавлений батьківських прав. Проти застосування до нього амністії не заперечує.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась, йому роз`яснено наслідки застосування амністії, а саме що у разі застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до нього не може бути застосована.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне ОСОБА_4 звільнити від покарання у виді штрафу на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

Потерпіла ОСОБА_5 до обвинуваченого заявила позов про відшкодування 4312 грн. 26 коп. майнової шкоди і 15000 грн. моральної шкоди.

Обвинувачений ОСОБА_4 позов визнав повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Оскільки у зв`язку із злочинними діями обвинуваченого потерпілій завдано майнової шкоди на суму 4281 грн. 26 коп., які витрачені на придбання ліків, тому суд вважає, що позов у вказаній частині необхідно задовольнити повністю та стягнути з обвинуваченого на користь ОСОБА_5 зазначену суму.

Потерпіла просила стягнути майнову шкоду в сумі 4312 грн., а суд прийшов до висновку про стягнення 4281 грн. 26 коп., оскільки потерпілою при підрахунку сум допущена арифметична помилка в сторону збільшення на 31 грн.

Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2, абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями, бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом встановлено, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_4 . ОСОБА_5 завдана моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях, що вона зазнала внаслідок отримання травми, оскільки тривалий час переносила фізичний біль та була прикута до ліжка, не могла ходити, в у зв`язку з чим була змушена вживати додаткових зусиль для організації свого життя.

На підставі викладеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер і обсяг душевних страждань потерпілої, суд вважає за необхідне позовну вимогу задовольнити повністю та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 15000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

Крім того, прокурором у кримінальному провадженні в інтересах держави в особі управління державного казначейства в Сумській області, одержувач районний бюджет Білопільського району, заявлено позов до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_5 в ортопедо-травматологічному відділенні КЗ БРР «Білопільська центральна районна лікарня» у сумі 7111 грн. 36 коп., у зв`язку із чим суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. При цьому особа, вчиняючи злочинне діяння, яким завдає шкоду каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, не тільки порушує сферу особистого інтересу потерпілого, а й заподіює збитки закладу охорони здоров`я, чим змушує його здійснювати відповідні непередбачені витрати на лікування особи, що постраждала від злочину, яких можна було б уникнути.

Згідно з п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року №545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарі та обладнання .

Так, у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду №11 від 17 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» зазначено, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні.

Як встановлено судом, потерпіла ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні в ортопедо-травматологічному відділенні КЗ БРР «Білопільська центральна районна лікарня» саме з приводу спричинення їй тілесних ушкоджень, які мали місце з вини ОСОБА_4 , в зв`язку з чим останнього було притягнуто до кримінальної відповідальності.

Тобто перебування потерпілої ОСОБА_5 на лікуванні в даному випадку є наслідком злочинних дій обвинуваченого.

Отже, враховуючи норми діючого законодавства, обвинувачений зобов`язаний відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілої від злочину в дохід відповідного бюджету, оскільки, як вказує прокурор, в даному випадку Комунальний заклад Білопільської районної ради «Білопільська центральна районна лікарня» є закладом комунальної власності та фінансується за рахунок коштів районного бюджету.

З довідки від 11 липня 2017 року №11/1173, виданої Комунальним закладом БРР «Білопільська центральна районна лікарня», вбачається, що вартість лікування ОСОБА_5 , яка перебувала на стаціонарному лікуванні в ортопедо-травматологічному відділенні в період часу з 31 травня 2017 року по 02 липня 2017 року (32 дні х 222,23 грн.) складає 7111 грн. 36 коп.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь держави в особі управління державного казначейства в Сумській області, одержувач районний бюджет Білопільського району, кошти в сумі 7111 грн. 36 коп., витрачені на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_5 .
З обвинуваченого ОСОБА_4 підлягають стягненню в доход держави судові витрати в сумі 2670,84 грн. за залучення експертів.

Запобіжний захід ОСОБА_4 під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувався.

У відповідності до вимог ст. 100 КПК України речовий доказ - мопед марки «VIPER ACTIVE 7550», державний номер НОМЕР_1 , який перебуває на відповідальному збереженні у обвинуваченого ОСОБА_4 , необхідно залишити останньому.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому у виді штрафу в доход держави в розмірі 350 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становлять 5950 грн., та без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання у виді штрафу в розмірі 350 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становлять 5950 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 4281 грн. 26 коп. майнової шкоди та 15000 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 7111 грн. 36 коп. на користь держави в особі управління державного казначейства в Сумській області, одержувач районний бюджет Білопільського району Сумської області.
Стягнути з ОСОБА_4 2670 грн. 84 коп. в доход держави.

Речовий доказ - мопед марки «VIPER ACTIVE 7550», державний номер НОМЕР_1 , який перебуває на відповідальному збереженні у обвинуваченого ОСОБА_4 , залишити останньому.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя