Справа № 164/1293/17
п/с 1-кп/164/11/2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 лютого 2018 року Маневицький районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_5 про визнання доказів недопустимими у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000040 від 15.02.2017 року, про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Маневицького районного суду Волинської області перебуває кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000040 від 15.02.2017 року, про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про визнання доказів по кримінальному провадженню недопустимими, в якому просив визнати недопустимими доказами наступні документи: протокол огляду від 21.02.2017 року, постанову про витребування документів від 21.02.2017 року, акт прийому-передачі документів від 21.02.2017 року, матеріали особової справи ОСОБА_6 , його посадову інструкцію, заяву ОСОБА_7 щодо виділення в оренду земельної ділянки від 17.01.2017 року, рішення Великоосницької сільської ради № 15/2 від 20.02.2017 року, протокол сесії Великоосницької сільської ради № 15 від 20.02.2017 року, список депутатів Великоосницької сільської ради, оскільки вважає, що вказані документи були отримані з порушенням визначеного КПК України порядку, а тому, на його думку, їх подальше дослідження в судовому засіданні слід припинити.

Захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні вимоги клопотання про визнання доказів по кримінальному провадженню недопустимими підтримали у повному обсязі з підстав, наведених в ньому, просили його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні проти вимог клопотання про визнання доказів по кримінальному провадженню недопустимими заперечив, вважає його необґрунтованим, оскільки вказані документи були зібрані в ході проведення досудового розслідування в порядку, визначеному ст. 93 КПК України, дані докази були відкриті стороні захисту у відповідності до ст. 290 КПК України, а тому в суду є всі визначені законом підстави допустити відомості, що містяться в цих документах, як докази. З цих підстав, в задоволенні клопотання просив відмовити.

Заслухавши думку учасників судового провадження, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що в задоволені клопотання про визнання доказів по кримінальному провадженню недопустимими слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ч. 1-2 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 12 ст. 290 КПК України якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Згідно ч. 1-2 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Згідно ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

В судовому засіданні встановлено, що 21.02.2017 року слідчим СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 було винесено постанову про витребування з Великоосницької сільської ради Маневицького району Волинської області наступних документів: матеріалів особової справи ОСОБА_6 , його посадової інструкції, заяви ОСОБА_7 щодо виділення в оренду земельної ділянки від 17.01.2017 року, рішення Великоосницької сільської ради № 15/2 від 20.02.2017 року, протоколу сесії Великоосницької сільської ради № 15 від 20.02.2017 року, списку депутатів Великоосницької сільської ради. Вказані документи 21.02.2017 року згідно акту прийому-передачі документів від 21.02.2017 року були в добровільному порядку передані секретарем сільської ради ОСОБА_9 21.02.2017 року зазначені документи були оглянуті слідчим.

Виходячи із вищевикладеного, очевидної недопустимості вказаних у клопотанні захисника ОСОБА_5 доказів протоколу огляду від 21.02.2017 року, постанови про витребування документів від 21.02.2017 року, акту прийому-передачі документів від 21.02.2017 року, матеріалів особової справи ОСОБА_6 , його посадової інструкції, заяви ОСОБА_7 щодо виділення в оренду земельної ділянки від 17.01.2017 року, рішення Великоосницької сільської ради № 15/2 від 20.02.2017 року, протоколу сесії Великоосницької сільської ради № 15 від 20.02.2017 року, списку депутатів Великоосницької сільської ради, на думку суду, на даній стадії судового розгляду не встановлено, а тому визначених законом підстав для припинення їх подальшого дослідження в судовому засіданні, яке було розпочате судом, немає, вирішення даного питання є передчасним. Суд вважає, що питання допустимості вказаних доказів має бути вирішено судом під час їх оцінки у взаємозв?язку з іншими доказами в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що клопотання захисника ОСОБА_5 про визнання доказів по кримінальному провадженню недопустимими є передчасним та з вказаних вище підстав до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 86-87, 89, 93, 110, 257-258, 263, 290, 369, 372 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про визнання доказів недопустимими у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000040 від 15.02.2017 року, про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, відмовити.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя районного суду ОСОБА_1