У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"07" грудня 2017 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого та прокурора у рамках кримінального провадження унесеного до ЄРДР за № 0000716, яка полягає у неповернені тимчасово вилученого майна,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із даною скаргою на бездіяльність слідчого третього СВ СУ прокуратури м. Києва у рамках вказаного кримінального провадження, яка полягає у неповернення тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 Кримінального процесуального Кодексу України.

Скарга умотивована тим, що ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 03.11.2017 накладено арешт шляхом заборони розпорядження на майно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: грошові кошти у сумі 33212 (тридцять три тисячі двісті дванадцять) доларів США, 3430 (три тисячі чотириста тридцять) євро, 31000 ( тридцять одна тисяча) грн., які були вилучені 02.11.2017 під час обшук у будинку що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; транспортний засіб - автомобіль марки «ToyotaCamry», чорного кольору, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова (VIN) НОМЕР_2 ; 2/3 земельної ділянки від 0.0807 га, кадастровий номер :75:143:0019, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , державний акт на право власності на земельну ділянку серія: ЯЖ№011718 від 11.08.2010; земельну ділянка площею 0.060 га, розташованої на території Колонщинської сільської, С/Т Механік-2, державний акт на право власності на земельну ділянку зареєстровано за № 2346, зареєстровану за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (державний акт видано ОСОБА_3 на підставі рішення виконкому Колонщинської сільської ради народних депутатів від 29.12.1997 №12та державний акт підписано головою Колонщинської сільської ради народних депутатів ОСОБА_4 12.05.1999); 2/3 житлового будинку від загальної площі 107.7 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу затримання та обшуку у ОСОБА_3 вилучені та зазначені в протоколі обшуку від 02.11.2017, складеному слідчим в ОВС прокуратури м. Києва ОСОБА_5 , а саме: посвідчення МВС України № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_3 , посвідчення водія серії НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «TOYOTA Camry» д.н.з. НОМЕР_1 , серійний № НОМЕР_5 , перепустка до міжнародного аеропорту «Київ» на ім`я ОСОБА_3 , перепустки до міністерства інфраструктури України на автомобіль «TOYOTA Camry» д.н.з. НОМЕР_1 у кількості 8 шт, мобільний телефон «Meizu» з сім карткою НОМЕР_6 ; та особисті речі та майно, вилучені та зазначені в протоколі про затримання в порядку ст. 208 КПК України від 02.11.2017, а саме: банківська карта Укрексімбанку № НОМЕР_7 , перепустка № НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_3 , мобільний телефон із сім карткою № НОМЕР_9 , паспорт громадянина України ОСОБА_3 серії НОМЕР_10 , посвідчення «Ветеран праці» серії НОМЕР_11 , візитна картка Oleksandr Volosovski, на зворотній стороні якої кульковою ручкою зроблено напис НОМЕР_12 , розпакований конверт із персональним номером, ксерокопія ідентифікаційного № , гаманець із грошовими коштами на загальну суму 1 033 грн та чорновими записами на 3 арк.

Також, заявник акцентує увагу на тому, що ухвалою слідчого судді від 03.11.2017 накладено арешт шляхом заборони виключно розпорядження ТЗ ««TOYOTA Camry» д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно він не позбавлений права вільно та відкрито володіти і користуватися своїм майном, однак станом на 13.11.2017 в порушення ст. ст. 169, 175 КПК України тимчасово вилучені у ОСОБА_3 його особисті речі, майно та автомобіль слідчим не повернуті, а процесуальним керівником - прокурором у провадженні ОСОБА_6 не вжито заходів щодо припинення такої протиправної бездіяльності, а тому він просить цю скаргу задовольнити та повернути йому належне майно.

У судових засіданні в ході судового розгляду особа, що подала скаргу та її представник ОСОБА_7 скаргу підтримали, просили задовольнити з вказаних в ній підстав.

У судове засідання інші учасники процесу, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду скарги, не з`явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили, тож враховуючи думку учасників процесу та того, що сторони є вільними у використанні своїх прав, вважає за можливе, з урахуванням норм ст..ст. 22, 26, 174 КПК України, розглянути справу у їх відсутність.

Тож, слідчий суддя, вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження за скаргою, приходить до наступного.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ч. 2 ст. 1 КПК України).
За змістом положень ст. 3 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до вимог КПК арешт майна може передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Окрім того, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Зокрема, питання застосування інституту тимчасового вилучення майна врегульоване Главами 16 та 17 Кримінального процесуального Кодексу України, зокрема статтями 167-175 цього Кодексу, а саме даними правовими нормами законодавцем визначено конкретне визначення можливої наступної долі вилученого майна, зокрема до вирішення питання про арешт такого майна або до його повернення.

Також, згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

При цьому, гідно положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Однак, у ході судового розгляду слідчим суддею встановлено, що у ОСОБА_3 вилучено: посвідчення МВС України № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_3 , посвідчення водія серії НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «TOYOTA Camry» д.н.з. НОМЕР_1 , серійний № НОМЕР_5 , перепустка до міжнародного аеропорту «Київ» на ім`я ОСОБА_3 , перепустки до міністерства інфраструктури України на автомобіль «TOYOTA Camry» д.н.з. НОМЕР_1 у кількості 8 шт, мобільний телефон «Meizu» з сім карткою НОМЕР_6 ; та особисті речі та майно, вилучені та зазначені в протоколі про затримання в порядку ст. 208 КПК України від 02.11.2017, а саме: банківська карта Укрексімбанку № НОМЕР_7 , перепустка № НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_3 , мобільний телефон із сім карткою № НОМЕР_9 , паспорт громадянина України ОСОБА_3 серії НОМЕР_10 , посвідчення «Ветеран праці» серії НОМЕР_11 , візитна картка Oleksandr Volosovski, на зворотній стороні якої кульковою ручкою зроблено напис НОМЕР_12 , розпакований конверт із персональним номером, ксерокопія ідентифікаційного № , гаманець із грошовими коштами на загальну суму 1 033 грн та чорновими записами на 3 арк., але станом на момент розгляду скарги у суді, арешт на це майно не накладався.

Таким чином, в ході судового розгляду даної скарги суб`єктами оскарження, на думку слідчого судді, не було б надано жодного доказу, який би підвереджував законність їх дій та випливав зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а у відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II), а саме така вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року), адже будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу, бо необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52), тобто іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98), оскільки у справі Бакланов проти Росії (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі Фрізен проти Росії (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним, а у справі Ізмайлов проти Росії (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи.

За таких обставини, викладені у скарзі доводи в цій частині є обґрунтованими, у зв`язку з чим слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга з даного питання підлягає задоволенню, а вказане майно поверненню власнику, оскільки, у даному випадку, втручання державного органу у право на мирне володіння майном порушує "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав власника майна, тобто становить особистий і надмірний тягар для особи враховуючи відсутність клопотання про арешт такого майна, не визнання речовим доказом та його перебування у невизначеному стані, адже лише у даний спосіб, на цей час, є можливим усунути усі наслідки незаконної дії та відновити стан, який найімовірніше існував би, якби не було вчинено цю дію, а саме шляхом застосування єдино можливого шляху виправлення наслідків у такий спосіб, щоб відновити, наскільки це можливо, ситуацію, яка існувала до проведення такої дії, враховуючи, що ЄСПЛ у справі «П`єрсак проти Бельгії» (Piersack v. Belgium) (Article 50), Series A № 85, C. 16, зазначив, що він «виходитиме з того принципу, що заявник має бути, по можливості, повернений у становище, в якому він перебував», якби не було порушено його права, адже таким чином підкреслюється верховенство обов`язку відновлення status quo ante, а в рішенні від 31 жовтня 1995 року у справі «Папамічалопулос та інші проти Греції» (Papamichalopoulos and Others v. Greece) (стаття 50), Series A № 330-B, суд застосував принцип restitutio in integrum та вказав, що виправлення здійсненого порушення повинне, по можливості, усунути усі наслідки незаконної дії та відновити стан, який найімовірніше існував би, якби не було вчинено цю дію та застосувати в цих цілях всі можливі шляхи такого виправлення наслідків у такий спосіб, щоб відновити, наскільки це можливо, ситуацію, яка існувала до порушення (див. рішення у справах «Маестрі проти Італії» [ВП] (Maestri v. Italy [ВП]), заява № 39748/98, п. 47, ECHR 2004-І; «Ассанідзе проти Грузії» [ВПl] (Assanidze v. Georgia [ВП]), заява № 71503/01, п. 198, ECHR 2004-ІІ; «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» [ВП] (), заява № 48787/99, п. 487, ECHR 2004-VII).
Щодо ТЗ, то з огляду на відсутність обставин визначених п. 4 ч. 1 ст. 169 КПК України, говорити про можливість його повернення не можна.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-29, 131-132, 167-169, 171, 303-307, 309, 310, 369-372, 376, 395 КПК України слідчий суддя

п о с т а н о в и в :
Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва ОСОБА_8 повернути ОСОБА_3 особисті речі та майно, вилучені та зазначені в протоколі обшуку від 02.11.2017, складеному слідчим в ОВС прокуратури м. Києва ОСОБА_5 , а саме: посвідчення МВС України № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_3 , посвідчення водія серії НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «TOYOTA Camry» д.н.з. НОМЕР_1 , серійний № НОМЕР_5 , перепустка до міжнародного аеропорту «Київ» на ім`я ОСОБА_3 , перепустки до міністерства інфраструктури України на автомобіль «TOYOTA Camry» д.н.з. НОМЕР_1 у кількості 8 шт, мобільний телефон «Meizu» з сім карткою НОМЕР_6 ; та особисті речі та майно, вилучені та зазначені в протоколі про затримання в порядку ст. 208 КПК України від 02.11.2017, а саме: банківська карта Укрексімбанку № НОМЕР_7 , перепустка № НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_3 , мобільний телефон із сім карткою № НОМЕР_9 , паспорт громадянина України ОСОБА_3 серії НОМЕР_10 , посвідчення «Ветеран праці» серії НОМЕР_11 , візитна картка Oleksandr Volosovski, на зворотній стороні якої кульковою ручкою зроблено напис НОМЕР_12 , розпакований конверт із персональним номером, ксерокопія ідентифікаційного № , гаманець із грошовими коштами на загальну суму 1 033 грн та чорновими записами на 3 арк.

В іншій частині у задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.
Визначити час проголошення повного тексту - 17:55 год. 12.12.2017.

Слідчий суддя: ОСОБА_1