Справа №647/1771/16-к 02.04.2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2 квітня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Бериславської місцевої прокуратури Херсонської області ОСОБА_5 на ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 8 грудня 2017 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному проваджені, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000407, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новокаїри Бериславського району Херсонської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України, раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Прокурор просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та направити обвинувальний акт з додатками у суд першої інстанції на новий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 8 грудня 2017 року обвинувальний акт по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, повернуто прокурору.
Крім того, обвинуваченому ОСОБА_6 змінено запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який цілодобовий домашній арешт строком на два місяці із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду;
- не спілкуватися із обвинуваченими, потерпілими та свідками у кримінальному провадженні;
- носити електронний засіб контролю.
Ухвалено звільнити ОСОБА_6 з-під варти в залі суду негайно, заборонити ОСОБА_6 цілодобово залишати житло в АДРЕСА_1 .
Узагальнені доводи апелянта.
В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу незаконною і необґрунтованою у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.
Зазначає, що висновки суду про відсутність викладення у змісті обвинувального акта ознак об`єктивної сторони складу злочину, тобто конкретизації дій кожного з обвинувачених, у тому числі ОСОБА_6 , не ґрунтуються на законі та суперечать фактичним обставинам провадження.
Звертає увагу на те, що в обвинувальному акті відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України є формулювання обвинувачення, дослівно « ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що».
Стверджує, що судом не враховано правову позицію, викладену у Постанові Верховного Суду України від 24.11.2016 р. № 5-328кс16, оскільки з обвинувального акта щодо ОСОБА_6 вбачається, що наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
З огляду на це, конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні, а отже, і обвинувачення ОСОБА_6 не викликає сумнівів.
Не враховано судом першої інстанції і положення ч. 1 ст. 28 КК України, п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 р. «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», оскільки в обвинувальному акті зазначено, що злочин вчинено ОСОБА_6 спільно і узгоджено з особами, матеріали стосовно яких виділено в окреме провадження, тобто, наведено всі ознаки злочину групою осіб.
Вважає, що судом першої інстанції проігноровано висновки, викладені в ухвалі Апеляційного суду Херсонської області від 01.12.2017 р., якою скасовано ухвалу Бериславського районного суду про повернення обвинувального акта прокурору, де зазначено, що прокурором дотримано вимоги ст. 291 КПК України, тобто обвинувальний акт містить як виклад фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, так і їх правову кваліфікацію з посиланням на положення статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, яке сформульовано достатньо детально із зазначенням часу, місця, способу вчинення злочинів, суті вчинених суспільно-небезпечних діянь, суспільно-небезпечних наслідків, причинного зв`язку між діяннями, інкримінованими обвинуваченим і наслідками, що настали.
Таким чином, висновок суду про те, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зазначеним у ст. 291 КПК України, суперечить фактичним обставинам кримінального провадження.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
До Новокаховського міського суду Херсонської області із апеляційного суду Херсонської області 06.12.2017 р. надійшов обвинувальний акт у кримінальному проваджені, зареєстрованому в ЄРДР за № 0000407 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Суд, дослідивши обвинувальний акт, дійшов висновку про повернення його на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України прокурору, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Так, в обвинувальному акті, складеному відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України, містяться відомості про фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, однак відсутнє формулювання обвинувачення. Крім того, у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , зазначено, що кримінальне правопорушення вчинене також іншими особами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , проте їх дії та дії ОСОБА_6 взагалі не розмежовані слідством, не викладено об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, стосовно всіх обвинувачених, а лише зазначено, що останні діяли узгоджено та спільно, та матеріали відносно вказаних осіб виділені в окреме провадження. Також дії ОСОБА_6 досудовим розслідуванням кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, вчинене групою осіб, але під час викладення фактичних обставин та у викладеному обвинуваченні не зазначено, що обвинувачені діяли групою осіб.
Зазначені обставини, на думку суду, свідчать про відсутність викладення у змісті обвинувального акту об`єктивної сторони складу злочину, тобто конкретизації дій кожного з обвинувачених, в тому числі ОСОБА_6 , а тому обвинувальний акт з вказаними недоліками унеможливлює призначення судового розгляду, а тому останній був повернутий прокурору.
Вирішуючи питання продовження тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд врахував недоведеність стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від слідства та суду, впливу на свідків та потерпілого, відсутність сформульованого конкретного обвинувачення ОСОБА_6 у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, наявність постійного місця проживання обвинуваченого, тривале перебування його під вартою понад 1 рік 9 місяців, відсутність непогашених судимостей, недоведеність прокурором неможливості застосування до обвинуваченого менш сурового запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, та дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для тримання обвинуваченого під вартою, відсутність доказів щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення належної поведінки обвинуваченого .
Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника про залишення рішення суду без змін, думку потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до вимог п.1 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 викладені фактичні обставини та правова кваліфікація злочину. Зокрема, зазначено, що 30.03.2016 р. у період близько з 12.00 год. до 15.00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у ході сварки, що виникла під час спільного вживання спиртних напоїв на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи спільно і узгоджено з ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , матеріали стосовно яких виділено в окреме провадження, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , не передбачаючи настання смерті останнього, хоча враховуючи свій життєвий досвід, повинен був і міг без жодних перешкод це передбачити, на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , у той час, коли ОСОБА_8 у словесній формі закликав його до нанесення ударів руками і ногами в різні частини тіла ОСОБА_10 наніс численні удари кулаками обох рук в голову та грудну клітину ОСОБА_10 , а також кинув цеглину йому в голову, а коли останній зміг вирватись і втекти, ОСОБА_8 , реалізуючи спільний умисел, діючи з ними спільно і узгоджено, наздогнав його на території присадибної ділянки, розташованої за вказаною адресою, звалив на землю, підняв і повернув на подвір`я будинку АДРЕСА_2 , де ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію спільного умислу, діючи спільно і узгоджено з ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , наніс ОСОБА_10 не менше 20 ударів кулаками обох рук, та зваливши на землю, взутими ногами в голову та ребра, і спільно із ОСОБА_9 , продовжуючи реалізацію спільного умислу, затягли останнього до веранди вказаного будинку, де ОСОБА_6 і ОСОБА_9 , діючи спільно і узгоджено з ОСОБА_8 , звалили його на підлогу та нанесли удари кулаками рук і взутими ногами в область грудної клітини і тулубу, а ОСОБА_6 , крім того, задер одяг ОСОБА_10 і наніс йому близько 7 ударів гумовим шлангом по голому тілу в область тулубу.
Суд першої інстанції вважав, що відсутність формулювання обвинувачення, не викладення об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, стосовно всіх обвинувачених, не зазначення, що обвинувачені діяли групою осіб, є порушенням вимог ст. 291 КПК України, що дало суду підстави для повернення обвинувального акту прокурору, згідно до ст. 314 КПК України.
Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16, аналіз ст. 291 КПК України свідчить про те, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); 3) формулювання обвинувачення.
При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Тобто, формулювання обвинувачення і викладення фактичних обставин кримінального правопорушення не є тотожними, а тому викладені в обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 фактичні обставини не можна розцінювати як ідентичні з формулюванням обвинувачення.
Крім того, за обвинувальним актом, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, а саме, умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, вчинене групою осіб. Проте, дії співучасників не розмежовані.
Відповідно до ч. 3 ст. 29 КК України, ознаки, що характеризують особу окремого співучасника злочину, ставляться в вину лише цьому співучасникові. Інші обставини, що обтяжують відповідальність і передбачені в статтях Особливої частини цього Кодексу, як ознаки злочину, що впливають на кваліфікацію дій виконавця, ставляться в вину лише співучаснику, який усвідомлював ці обставини.
Таким чином, наголошується на необхідності взяття до уваги при призначенні покарання ступеня та характеру участі кожного зі співучасників у скоєнні злочину. Для цього необхідно встановити форму співучасті, вид співучасника та міру його активності в процесі спільної злочинної діяльності. Кожен зі співучасників відповідає за особисто скоєне діяння й тільки в межах його вини.
Отже, наявність в обвинувальному акті таких недоліків, як відсутність формулювання обвинувачення та розмежування дій співучасників злочину, перешкоджає суду призначити судовий розгляд.
Зазначене вказує на істотну неконкретність обвинувачення та позбавляє суд можливості визначити межі судового розгляду стосовно обвинуваченого та прийняти об`єктивне рішення по справі.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції вірно вказав на недоліки обвинувального акту, як на обставини, що перешкоджають вирішенню всіх питань, пов`язаних з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду та проведення судового розгляду, і обґрунтовано виніс ухвалу про повернення обвинувального акта прокурору.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції про повернення прокурору обвинувального акта по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_6 є законною, обґрунтованою та вмотивованою, правових підстав для її скасування в ході апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 376, 291, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 8 грудня 2017 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному проваджені, зареєстрованому в ЄРДР за № 0000407, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді
_____________________ _____________ ____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3