Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/5622/16-к
У Х В А Л А

28 квітня 2016 року слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 про арешт майна,

В С Т А Н О В И В :

Прокурор Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 вніс до суду клопотання про арешт майна. Клопотання обґрунтовує тим, що в провадженні слідчого відділу Подільського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження, яке зареєстроване 12.12.2013 у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000729 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356, ч. 4 ст. 190 КК України.

На даний час досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , зловживаючи довірою ОСОБА_5 , заволоділа його нерухомим майном, шляхом обману, а саме умовила останнього переоформити на неї та членів її родини нерухоме майно, що належало ОСОБА_5 та в подальшому розпорядилась ним на власний розсуд, чим спричинила останньому матеріальної шкоди в особливо великих розмірах.

Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_5 пояснив, що приблизно в 2000 року він працевлаштував ОСОБА_4 на підприємства, власником яких являвся. Коло обов`язків ОСОБА_4 включало в себе юридичне супроводження справ підприємств до яких мав відношення ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 здійснювала для ОСОБА_5 аналіз та вивчення стану його справ, готувала та укладала угоди, а також здійснювала його поточне консультування.?

В той час, між останніми виникли близькі стосунки, в результаті яких у 2003 році у них народилась спільна дитина - ОСОБА_6 .

Розуміючи повну довіру ОСОБА_5 до себе, ОСОБА_4 , запропонувала останньому переоформити на неї та членів її родини особисте майно останнього, з метою на її думку недопущення посягань на нерухоме майно з боку сторонніх осіб. ОСОБА_5 , повністю довіряючи ОСОБА_4 та не підозрюючи справжніх намірів останньої, погодився на пропозицію ОСОБА_4 . Такі пропозиції з боку ОСОБА_4 , щодо оформлення певного нерухомого майна на неї та членів її родини виглядали, окрім зазначеного вище, для ОСОБА_5 логічними, оскільки були обумовлені тим, що він був та продовжує залишатися публічною людиною, приймає активну участь у суспільному та діловому житті в Україні та за її межами, а тому міг стати об`єктом недобросовісних дій з боку окремих осіб.

Так, ОСОБА_5 переоформив на ОСОБА_4 та на членів її родини, саме матір - ОСОБА_7 та батька - ОСОБА_8 деяке нерухоме майно, яке було придбано за кошти останнього, а саме:

-нежиле приміщення № НОМЕР_1 (в літ. «А»), загальною площею 433,60 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке було оформлено на ОСОБА_4 ;

-нежитлове приміщення (склад, магазин) 57-32-57-33 в житловому будинку літ. А, загальною площею 11,60 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що було оформлено на ОСОБА_4 ;

-нежилі приміщення № 11, № 14, № 16, АДРЕСА_3 , які були оформлені на ОСОБА_4 , але 22.04.2015 року, відповідно до договору купівлі- продажу нежилих приміщень № 848 були переоформлені в рівних частках на ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ;

-квартиру АДРЕСА_4 , яка була оформлена на ОСОБА_7 ;

-квартиру АДРЕСА_5 , яка була оформлена на ОСОБА_4 , але 06.03.2015 відповідно до договору дарування квартири АДРЕСА_6 була переоформлена на ОСОБА_7 ;

-будинок, який розташований в АДРЕСА_7 , який був оформлений на ОСОБА_8 .

В подальшому, у січні 2013 року ОСОБА_11 самостійно без відома ОСОБА_5 виїхала разом з їх спільною дитиною, без згоди на те останнього, до США та припинила підтримувати з ОСОБА_5 будь-які відносини.

Також, ОСОБА_5 дізнався, що ОСОБА_4 не ставлячи його до відома, переоформила квартиру АДРЕСА_8 на ОСОБА_7 , а нежилі приміщення № 11, № 14, № 16, АДРЕСА_9 переоформила на ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Фактична належність майна на праві власності ОСОБА_5 підтверджуються показаннями свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Крім того, ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 11.02.2016 накладено арешт на нерухоме майно, а саме:

-нежиле приміщення № 45 (в літ. «А»), загальною площею 433,60 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке було оформлено на ОСОБА_4 ;

-нежитлове приміщення (склад, магазин) 57-32-57-33 в житловому будинку літ. А, загальною площею 11,60 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що було оформлено на ОСОБА_4 ;

-нежилі приміщення № 11, № 14, № 16, № 17 (в літ. А), загальною площею 102,90 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_10 , які були оформлені на ОСОБА_4 , але 22.04.2015 року, відповідно до договору купівлі- продажу нежилих приміщень № 848 були переоформлені в рівних частках на ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ;

-квартиру АДРЕСА_4 , яка була оформлена на ОСОБА_7 ;

-квартиру АДРЕСА_5 , яка була оформлена на ОСОБА_4 , але 06.03.2015 відповідно до договору дарування квартири АДРЕСА_6 була переоформлена на ОСОБА_7 .

Відповідно до Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно садовий будинок який розташований в АДРЕСА_7 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0, належить ОСОБА_8 .

Відповідно до ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є захист особи від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Відповідно до п. 1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження являється арешт майна.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Також, відповідно до ст. 170 КПК України (в редакції 10.11.2015 року): «Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.»

Під час досудового розслідування встановлено, що існують усі підстави вважати зазначене нерухоме майно як таке, що є доказом злочину та набуте злочинним шляхом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України.

Крім того, на даний момент є достатні підстави вважати, що майно, власником якого є ОСОБА_5 буде реалізоване ОСОБА_8 , а виручені від продажу грошові кошти не будуть повернуті фактичному власнику. Беручи до уваги викладене, з метою унеможливлення реалізації вказаного майна, яке безпосередньо є предметом злочинного посягання, виникла необхідність застосувати захід забезпечення кримінального провадження - арешт майна.

На даний час у слідства виникла необхідність в накладені арешту на зазначене майно з метою подальшого його збереження та недопущення зміни власника, так як майно має суттєве значення по кримінальному провадженню.

Прокурор просить накласти арешт на нерухоме майно, а саме: на садовий будинок який розташований в АДРЕСА_7 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0, яке належить ОСОБА_8 .

Заслухавши пояснення прокурора, вивчивши матеріали справи, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частина 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна , 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Статтею 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:1) правову підставу для арешту майна; 2)достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним павопорушенням, та цивільного позову;4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Враховуючи те, що в судовому засіданні слідчим не обґрунтовано та не доведено, що не застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на майно може призвести до відчуження майна та до зміни його власника, та що це майно придбано ОСОБА_8 злочинним шляхом, тому є достатні підстави для відмови в задоволенні клопотання.

З урахуванням наведеного слідчий суддя прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання..

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 167, ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. КиєваОСОБА_1