Справа № 748/1290/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/11/2018
Категорія - ч.1 ст.187 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 січня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 листопада 2016 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт М.-Коцюбинське Чернігівського району Чернігівської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, має на утриманні малолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 08.02.2011 Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70, ст.104 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік;

2) 22.08.2011 Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць;

3) 19.08.2015 Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

законного представника ОСОБА_11 ,

представника потерпілого ОСОБА_12 ,

педагога ОСОБА_13 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 листопада 2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України і призначено йому покарання у виді 4 (чотири) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19.08.2015, остаточно призначивши ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_7 обчислювати з моменту його фактичного затримання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1540 грн. 46 коп. витрат за проведення експертизи.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 , 09 квітня 2016 року, близько «17» год. «10» хв., перебуваючи у будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, з метою заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я, вчинив напад на малолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , приставивши кухонний ніж до горла потерпілого ОСОБА_10 , після чого відкрито заволодів майном, а саме: грошовими коштами в сумі 53 долари США, що становить 1375 грн. 06 коп., відповідно до курсу Національного Банку України, грошовими коштами в сумі 7 грн., дитячими ковзанами «GОSОМЕ GХ», вартістю 301 грн. 80 коп., однією пляшкою горілки вартістю 57 грн., паспортом громадянина України виданим на ім`я ОСОБА_11 , що належить потерпілій ОСОБА_11 , чим заподіяв останній матеріальну шкоду на загальну суму 1740 грн 86 коп.

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що всупереч показанням потерпілого ОСОБА_10 результати експертизи №1315, 078(б) від 28.04.2016 року вказували на відсутність на ножі відбитків пальців рук ОСОБА_7 . Вказує, що жодного відбитку пальців ОСОБА_7 у будинку не знайдено, що підтверджує, що його там не було. Зазначає, що потерпіла ОСОБА_11 обвинуваченого в будинку не бачила, не була безпосереднім учасником подій. Далі вказує, що не можливо пакет з під вина вважати доказом причетності обвинуваченого ОСОБА_7 до скоєння кримінального правопорушення. Вважає, що висновок експертизи №1315, 078(б) від 28.04.2016 року має бути прийнятий до уваги, оскільки він підтверджує показання його підзахисного про те, що він не причетний до скоєння вказаного правопорушення та взагалі не заходив до будинку потерпілих. Ставить під сумнів достовірність показань потерпілого ОСОБА_10 , оскільки на думку захисту вони не підтверджуються жодними доказами. Отже сторона обвинувачення не надала переконливих доказів вини ОСОБА_7 і в судовому засіданні також не встановлені достатні докази для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 .

Прокурор також звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним щодо особи обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.1 ст.187 КК України у виді 6 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання призначеного за новим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Чернігівського районного суду від 19.08.2015 року та остаточно ОСОБА_7 призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі. В решті даний вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним щодо особи обвинуваченого. Вказує, що судом недостатньо оцінено ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, наслідки, що настали для потерпілого від злочинних дій обвинуваченого, зухвалість дій обвинуваченого оскільки, вчинив кримінальне правопорушення поєднане з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я малолітнього потерпілого. Також не враховано в повній мірі особу обвинуваченого, який тричі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, що відносяться до категорії середньої тяжкості та тяжких та вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку. Що свідчить про небажання ставати на шлях виправлення. Не враховано судом і стан малолітнього потерпілого, який зазначав, що сильно злякався та весь час боявся, що ОСОБА_7 здійснить свої погрози.

Заслухавши доповідача, захисника та обвинуваченого ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу захисника, прокурора, законного представника потерпілого та представника потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу прокурора та заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрити.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив, що 09.04.2016 року він знаходився вдома, дивився телевізор, періодично підкидав дров у баню. Стверджував, що в той день до господарства потерпілої не заходив, гроші чи будь-яке інше майно у малолітнього потерпілого не вимагав та не погрожував останньому. Вважає, що малолітній потерпілий його обмовляє.

Аналогічні пояснення обвинувачений надав в суді апеляційної інстанції.

Однак вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується іншими доказами.

Як вбачається з пояснень малолітнього потерпілого ОСОБА_10 , 09.04.2016 року близько 17-00 години, його опікун - ОСОБА_14 пішла у своїх справах. Хвилин через 5-10 зайшов обвинувачений ОСОБА_7 та спитав, де ОСОБА_11 . Дізнавшись, що потерпілої ОСОБА_11 немає вдома, він пішов. Через деякий час обвинувачений повернувся. В руках у нього була картонна коробка з-під вина. Обвинувачений деякий час сидів на стільці, потім пішов на кухню. А коли повернувся, приставив до його шиї ніж, та спитав де лежать гроші. Він вирішив його обманути і повів обвинуваченого у хлів. Не знайшовши там грошей обвинувачений сказав, що він його обманює і вони пішли в будинок. Зайшовши в будинок, обвинувачений закрив двері так, щоб він не міг відкрити і вийти. 50 чи 53 долари США обвинувачений знайшов у гаманці, який знаходився у спальній кімнаті, в коробці, яка лежала в шухляді. Потім обвинувачений заліз на горище, де знайшов ковзани, які забрав з собою. Після цього взяв пляшку горілки. Ніж, яким обвинувачений погрожував, залишив у них на столі, на кухні. Аналогічні пояснення надані потерпілим у суді апеляційної інстанції. Покази малолітнього потерпілого суд апеляційної інстанції вважає за достовірні, оскільки вони узгоджуються з іншими доказами.

Так, допитана в судовому засіданні законний представник потерпілого ОСОБА_11 показала, що 09.04.2016 о 17-00 годині вона пішла до ОСОБА_15 . Додому вона повернулася хвилин через 20-30. З нею була ОСОБА_15 . На зустріч їй вибіг син і сказав, що хоче щось сказати, але щоб не чула тьотя ОСОБА_16 . Дитина була перелякана, збуджена. Коли вона зайшла в будинок, то побачила безлад, шкафчики були відкритті, і в будинку відчувався запах алкоголю. На запитання, що сталося, син сказав, що йому погрожували і він боїться говорити. Вона спитала у нього, що то був їх сусід ОСОБА_17 , він сказав, що так. Після цього вона пішла до обвинуваченого до додому, але той говорив, що нічого в неї не забирав. Пізніше ввечері, коли син заспокоївся, тоді він більш детально розповів, як обвинувачений йому погрожував та, що він забрав. В цей же вечір, батько обвинуваченого - ОСОБА_18 віддав їй ковзани, а наступного дня - паспорт, який був пошкоджений. Також вона бачила, як обвинувачений ходив по двору з пляшкою горілки, яку забрав у неї. З етикетки на пляшці, яка була старого зразку, вона визначила, що в руках обвинуваченого була її пляшка горілки.

Свідок ОСОБА_18 , показав, що 09.04.2016 року до них додому прийшла потерпіла ОСОБА_11 та почала сваритися з його сином, просила віддати те, що він забрав. Але син все заперечував і вона пішла. Після цього він намагався поговорити із сином, але вони посварилися і син пішов з дому. В цей же день, ковзани, які він знайшов на огороді, на межі, одразу віддав потерпілій. Паспорт знайшов наступного дня також на огороді за 3-4 метра від місця, де знайшов ковзани.

В ході слідчого експерименту від 22.04.2016 року (а.п.67-71) за участю малолітнього потерпілого ОСОБА_19 , останній у присутності двох понятих, законного представника та педагога, розповів та показав як обвинувачений ОСОБА_7 із застосуванням щодо нього погрози насильства відкрито викрав гроші, дитячі ковзани, паспорт потерпілої ОСОБА_11 .

Під час проведення слідчого експерименту від 06.05.2016 (а.п.72-74) за участю свідка ОСОБА_18 , останній у присутності двох понятих, показав місце, де знайшов ковзани та місце, де знайшов паспорт ОСОБА_11 .

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Дії ОСОБА_7 судом вірно кваліфіковані за ч.1 ст.187 КК України, як напад на малолітнього потерпілого ОСОБА_10 , з метою заволодіння чужим майном, що належить ОСОБА_11 з погрозою застосування насильства, небезпечного для здоров`я малолітнього ОСОБА_10 .

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника з приводу неврахування висновку експертизи №1315, 078(б) від 28.04.2016 року, адже зазначений доказ висвітлений у вироку суду і йому, як і показанням обвинуваченого ОСОБА_7 була надана відповідна оцінка разом з іншими доказами по справі, які були викладені у вироку суду першої інстанції.

Також, є необґрунтованими доводи захисника з приводу безпідставності відмови у призначенні судово-психологічної експертизи, оскільки відповідно до ст..332 КПК України призначенні експертизи є правом, а не обов`язком суду. Крім того, ухвалою апеляційного суду у даному кримінальному провадженні призначалась судово-психологічна експертиза, однак дана ухвала повернута без виконання.

За таких обставин апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.

Разом з тим, не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги прокурора з приводу невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Так, при призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст. ст. 65,66,67 КК України, врахував характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, який є тяжким, його ставлення до цього, фактичні обставини справи, особу винного, який раніше був судимий і вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, відсутність даних про притягнення до адміністративної відповідальності протягом останнього року, його вік, сімейний стан та стан здоров`я, наявність на утримання малолітньої дитини, негативну характеристику за місцем проживання, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, наявність обставини, що обтяжує покарання, а саме вчинення злочину щодо малолітнього, думку потерпілих, які погодилися з прокурором щодо призначення покарання у виді позбавлення волі, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 шляхом призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті інкримінованого йому кримінального правопорушення.

З огляду на вимоги ст.65 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що обрана судом першої інстанції міра покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено істотних порушень кримінально-процесуального закону та порушень прав обвинуваченого ОСОБА_7 які б потягли за собою скасування чи зміну вироку суду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора залишити без задоволення.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4