АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/2119/2017 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 314 КПК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року у кримінальному провадженні № 0009481 щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,

ОСОБА_8 , громадянина Узбекистану, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Андіжон Республіки Узбекистан, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року під час підготовчого судового засідання у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0009481 від

10 серпня 2017 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, повернуто прокурору.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що в обвинувальному акті є суттєві протиріччя, які не дають повне та чітке уявлення стосовного кожного з елементів складу кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_8 , що, у свою чергу, не дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Зокрема, як указав суд, правова кваліфікація дій ОСОБА_8 визначена в обвинувальному акті за ч. 1 ст. 187 КК України, проте у формулюванні обвинувачення зазначено мотив і мету спрямування ОСОБА_8 предмету, схожого на пістолет, на потерпілого як відчуття раптово виниклої неприязні, бажання продовження конфлікту, при цьому викладення формулювання обвинувачення за кваліфікуючою ознакою щодо спеціальної мети нападу - мети заволодіння чужим майном, в обвинувальному акті відсутнє, а тому обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги прокурор стверджує, що в обвинувальному акті зазначені всі обов`язкові відомості, передбачені ст. 291 КПК України, а суд при ухваленні рішення про його повернення допустив неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, а також вийшов за межі предмету підготовчого судового засідання, оскільки вдався до оцінки правильності кваліфікації діяння, викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, що не входить до переліку питань, які суд з`ясовує в ході підготовчого судового засідання і не може бути підставою для повернення прокурору обвинувального акта.
Крім того, зазначає, що дії обвинуваченого могли розпочатися без мети заволодіння чужим майном, а в процесі конфлікту, коли напад фактично тривав, його дії переросли в розбій, про що і зазначено в обвинувальному акті, а тому обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 не містить положень, що явно суперечать одне одному, бо посилання на мету дій обвинуваченого наявне у формулюванні обвинувачення, отже висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження.

До того ж, як указує апелянт, суд в ухвалі взагалі не зобов`язав прокурора проводити будь-які процесуальні дії, а тому є незрозумілим які процесуальні дії мають бути вчинені для усунення недоліків обвинувального акта.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, пояснення обвинуваченого та захисника, які не визначилися з позицією щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Обвинувальний акт, як це передбачено ст. 291 КПК України, складається і підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Обов`язкові відомості, які повинен містити в собі обвинувальний акт, визначені в ч. 2 ст. 291 КПК України.

Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Враховуючи, що зміст фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, відповідно до вимог ст. 91 КК України, визначається тими обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, і є необхідними та достатніми для його вирішення по суті, то обвинувальний акт в цій частині не повинен містити положення, які суперечать одне одному, тобто фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення повинні узгоджуватися з положеннями тієї частини статті закону України про кримінальну відповідальність, посилання на які наведені в обвинувальному акті, бо в протилежному випадку не буде дотримана одна з основних засад кримінального провадження - забезпечення права на захист.

Зокрема, обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього, як це передбачено пунктом 3 (а) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України.

Проте, зі змісту обвинувального акта щодо ОСОБА_8 , який надійшов на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва, вбачаються явні суперечності між викладеними фактичними обставинами кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, формулюванням обвинувачення і змістом правової кваліфікації кримінального правопорушення, що свідчить про неконкретність обвинувачення і може зашкодити праву обвинуваченого на захист.

Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що в обвинувальному акті зазначено мотив та мету спрямування ОСОБА_8 предмету, схожого на пістолет, на потерпілого як відчуття раптово виниклої неприязні, бажання продовження конфлікту, проте викладення фактичних обставин, з огляду на спеціальну мету ч. 1 ст. 187 КК України, тобто правової норми, порушення якої інкримінується особі, відсутнє. Отже наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності, як вважав суд, не дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення і з таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки обставини, які, відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, викладені в обвинувальному акті нечітко і неконкретно.

За вказаних обставин, на переконання колегії суддів, недотримання в даному випадку саме вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України може вплинути на право ОСОБА_8 на захист та, у свою чергу, позбавляє суд можливості виконати вимоги ч. 1 ст. 348 КПК України, тобто роз`яснити обвинуваченому під час судового розгляду суть обвинувачення, що є обов`язком саме суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 відповідає вимогам ст. 291 КПК України є непереконливими, висновки суду щодо виявлених недоліків відповідають фактичним обставинам провадження, з огляду на зміст обвинувального акта, а невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України є законною підставою повернення цього процесуального документа прокурору.

При цьому, твердження прокурора про те, що суд вдався до оцінки фактичних обставин провадження, формулювання обвинувачення та правової кваліфікації діяння не заслуговують на увагу, оскільки за змістом ухвали суд перевірив обвинувальний акт виключно на предмет наявності в ньому необхідних відомостей, передбачених ч. 2 ст. 291 КПК України, зокрема щодо повноти і узгодженості між собою даних, які згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України повинен містить обвинувальний акт.

Посилання прокурора на те, що суд в ухвалі не зобов`язав прокурора проводити будь-які процесуальні дії, до уваги не приймається, оскільки в даному випадку не узгоджується зі змістом п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Враховуючи, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час прийняття судом 25 жовтня 2017 року рішення про повернення обвинувального акта стосовно ОСОБА_8 прокурору, які б були підставами для його безумовного скасування, колегією суддів не встановлено, відсутні й підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року, якою обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0009481 від 10 серпня

2017 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, повернуто прокурору без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ________________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4