Справа № 214/3228/17
1-кп/214/195/18
У Х В А Л А

17 січня 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
провівши відкрите судове засідання в м. Кривому Розі по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001010 від 10.04.2017 року відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Головуючим суддею на обговорення учасників судового засідання поставлено питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 .
Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив суд продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_5 ще на два місяці, оскільки продовжують існувати ризики визначені ст.177 КПК України.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 заперечувала з приводу клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу її підзахисному, посилаючись на правові позиції Європейського суду з прав людини, викладені в його рішеннях, та визнання останнім вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, що позбавляє сенсу здійснення ним впливу на свідків та потерпілого. До того ж, зазначила про можливість проживання ОСОБА_5 в м. Кривому Розі у його хрещеної матері, яка не заперечує проти цього, у зв`язку з чим, просила змінити останньому запобіжний захід на домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав позицію свого захисника та просив задовольнити її клопотання. При цьому останній пояснив, що свідок ОСОБА_8 є його хрещеною матір`ю, якою остання стала для нього приблизно в 2016 році, точного часу він не пам`ятає, яка може надати йому в безоплатне користування житло.
В судовому засіданні, в межах розгляду питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, допитана свідок ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка пояснила, що вона раніше була знайома з обвинуваченим, родинних зв`язків з останнім не має. Оскільки вона залишилась одна, її діти проживають окремо, їй потрібна допомога по господарству, а отже не заперечувала з приводу проживання обвинуваченого ОСОБА_5 у її будинку, за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому точних обставин при яких вона стала хрещеною матір`ю останнього, вона пояснити не змогла.
Вислухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора та відмову в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.
Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, доданого до обвинувального акту під час досудового розслідування відносно ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Відповідно до положень ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Ухвалою суду від 12 грудня 2017 року продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного ОСОБА_5 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, строком на два місяці, тобто до 09 лютого 2018 року.
Однак, враховуючи стадію судового розгляду даного кримінального провадження, суд приходить до висновку, що воно не буде завершено до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, визначеного ухвалою суду від 12 грудня 2017 року.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 8 років.
Суд вважає, що існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, оскільки злочин, у вчиненні якого останні обвинувачуються, відноситься до категорії тяжких злочинів. Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 , раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не має постійного місця роботи, у останнього відсутні міцні соціальні зв`язки, не має постійного місця мешкання в м. Кривому Розі, що дає підстави вважати про можливість ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від суду, незаконно впливати на свідків, а також можливість вчинення ним інших кримінальних правопорушень.
Продовжуючи тримання обвинуваченого під вартою, суд вважає, що суддя своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Беручи до уваги правові позиції Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях "Харченко проти України" від 10.02.2011 року та "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року, в яких неодноразово підкреслювалось, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи, а також, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу.
З урахуванням вищевикладеного, особи обвинуваченого ОСОБА_5 є всі підстави вважати, що більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та вчиняти інші кримінальні правопорушення.
За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав та доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою на два місяці.
Приймаючи вказане вище рішення, суд хоча і враховує посилання захисника ОСОБА_4 на правові позиції Європейського суду з прав людини, викладені в його рішеннях, та визнання її підзахисним вини у вчиненому злочині, однак вони не спростовують доведених прокурором та встановлених судом зазначених вище ризиків.
При цьому суд не бере до уваги покази свідка ОСОБА_8 , змістом яких не підтверджуються наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, як і можливості постійного проживання в м. Кривому Розі в помешканні, що належить останній, враховуючи, що покази цього свідка викликають сумнів в їх достовірності, а саме наявності між обвинуваченим ОСОБА_5 та свідком ОСОБА_8 спільних інтересів та соціальних зв`язків, враховуючи вік останньої.
Керуючись ст.ст. 176, 178, 183, 184, 315-317, 331, 369, 371 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу - задовольнити.
Відмовити в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України строком на два місяці, тобто до 17 березня 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1