АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/529/18 Справа № 185/6934/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальних проваджень №0001331, № 0002266 і № 0002308 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Каахка Каахкинського району Ашхабадської області Республіки Туркменістан, без громадянства, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 22 жовтня 2008 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. ч. 2 і 3 ст. 186, ст. 304, ст. 69, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць, 16 листопада 2011 року звільнений умовно-достроково на 8 місяців 29 днів,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 22 жовтня 2008 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. ч. 2 і 3 ст. 186, ст. 69, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць, 20 травня 2011 року звільнений умовно-достроково на 1 рік 3 місяці 1 день,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі із доповненнями обвинувачений ОСОБА_7 , не оскаржуючи доведеності вини та кваліфікації його дій, просить змінити вирок в частині призначеного покарання, призначивши йому більш м`яке покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а також застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році».
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував всіх обставин, що пом`якшують покарання, а саме те, що він вину визнав повністю, активно сприяв досудовому розслідуванню, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Також суд не прийняв до уваги, що він перебуває у цивільному шлюбі, має на утримані чотирьох неповнолітніх дітей, у зв`язку з чим були підстави для призначення йому покарання з урахуванням ст. 69 КК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оскаржуючи доведеності вини та кваліфікації його дій, просить змінити вирок в частині призначеного покарання, призначивши йому більш м`яке покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував всіх обставин, що пом`якшують покарання, а саме те, що він вину визнав повністю, є опікуном.
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.186, ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, за ч. 1 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки; ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, стягнуто солідарно з обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 15 000 гривень, в рахунок моральної шкоди 60 000 гривень; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, 09 травня 2017 року, приблизно о 23 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 перебували біля квіткового ринку по вул.Дніпровська в м. Павлоград Дніпропетровської області, де побачили раніше не відомого їм ОСОБА_9 , на шиї якого був золотий ланцюжок з хрестиком, який також був в стані алкогольного сп`яніння, і у останніх виник злочинний умисел, направлений на відкрите, повторне викрадення майна, що належить ОСОБА_9 . Прослідкувавши за потерпілим, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 дійшли до перехрестя вулиць Новоселівська та Володимира Милосердова в м. Павлоград Дніпропетровської області, де впевнившись, що за ними ніхто не стежить та їх злочинні дії залишаться ніким не помічені, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом незаконного збагачення за рахунок чужого майна, підійшли до ОСОБА_9 та повалили останнього на землю, але потерпілий почав чинити опір останнім, відбиваючись від них. Однак співучасники злочину почали наносити ОСОБА_9 одночасно удари по обличчю з правого та лівого боків, тим самим почергово нанесли потерпілому не менше 4 ударів по обличчю, та в момент спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . ОСОБА_11 , на очах у потерпілого, відкрито, повторно зірвав з шиї останнього золотий ланцюжок 585 проби, вагою 20,5 грамів, вартістю 20 900 гривень та золотий хрестик з розп`яттям 585 проби, вагою 4 грами, вартістю 4180 гривень, після цього зникли з місця скоєння злочину, чим своїми діями заподіяли потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, та матеріальну шкоду в розмірі 25 080 гривень.

Крім того, ОСОБА_7 20 серпня 2017 року, приблизно о 07 годині 00 хвилин, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів, перебуваючи біля магазину «Бонжур» по вул. Тернівська в м. Павлоград Дніпропетровської області, знайшов поліетиленовий пакет з файлом, в якому знаходився особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - "каннабіс" масою 21,427 гр, після чого придбав-підібрав та поклав цей пакет до кишені шорт, та носив при собі для особистого вживання без мети збуту, а 20 серпня 2017 року приблизно о 09 годині 00 хвилин біля вищевказаного магазину був затриманий ОСОБА_7 , який перебував у розшуку, в якого при проведенні особистого огляду речей у присутності понятих було виявлено та вилучено вищезазначений поліетиленовий пакет з особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - "канабіс" масою 21,427 гр, в перерахунку на суху речовину становить - 19, 286 гр, який ОСОБА_7 зберігав для особистого вживання без мети збуту.

Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи увідомленим належним чином про місце та час розгляду апеляційних скарг, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не увідомив, що не перешкоджає розгляду кримінального провадження в його відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, яка заперечувала у задоволенні апеляційних скарг обвинувачених, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 не підлягають задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 за кримінальним законом та доведеність їх вини в апеляційних скаргах обвинувачених не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Доводи обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 про те, що судом не були враховані усі обставини, які пом`якшують покарання, суд вважає необґрунтованими з таких підстав.
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України, то при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість скоєних обвинуваченим злочинів, які відносяться згідно із ст. 12 КК України до категорії середньої тяжкості та тяжкого злочинів; наявність обставини, що пом`якшує покарання, а саме: щире розкаяння; обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також особу винного, який вину визнав у повному обсязі, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, проживає без місця реєстрації, за місцем проживання характеризується задовільно, не працює, раніше судимий, суд вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання з урахуванням ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, оскільки запобігти його злочинній діяльності не можливо без ізоляції від суспільства.
При призначенні судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України, також судом були враховані: тяжкість скоєного обвинуваченим злочину, який відноситься згідно із ст. 12 КК України до категорії тяжкого злочину; наявність обставини, що пом`якшує покарання, а саме: щире розкаяння; обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також особу винного, який вину визнав у повному обсязі, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, не працює, раніше судимий, суд вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, що є мінімальним строком, передбаченим санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.
Враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_7 і ОСОБА_8 не відшкодували шкоду потерпілому, який в судовому засіданні суду першої інстанції просив призначити обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі, тяжкість вчинених злочинів, осіб обвинувачених, які не працюють, раніше судимі, а також вчинили злочин у стані алкогольного сп`яніння, що відноситься до обставини, що обтяжує покарання, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо призначення обвинуваченим покарання в межах санкцій відповідних статей у виді позбавлення волі.

Доводи апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 щодо неврахування судом першої інстанції того, що вони вину визнали повністю та щиро розкаялися, є необґрунтованими, оскільки такі обставини судом враховані при призначенні їм покарання, про що зазначено у вироку суду.
Вимоги апеляційних скарг обвинувачених щодо застосування положень ст. 69 КК України не заслуговують на увагу, оскільки судом не встановлено декількох обставин, які пом`якшують покарання, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 щодо неврахування судом наявності у нього цивільної дружини та неповнолітніх дітей, на думку суду не можуть бути взяті до уваги як підстави для призначення більш м`якого покарання, та не є такими, що можуть істотно знижувати ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів.
Також суд правильно врахував особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, однак за місцем проживання характеризується негативно, не працює, раніше судимий, що не дає підстав для застосування до нього положень ст. 69 КК України.

Крім того, в матеріалах провадження відсутні матеріали щодо призначення ОСОБА_8 опікуном.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченим ОСОБА_7 і ОСОБА_8 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для їх виправлення, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення вимог апеляційних скарг обвинувачених, а тому вирок суду підлягає залишенню без змін.
Згідно із п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку мають дітей, яким не виповнилось 18 років, щодо яких не позбавлені батьківських прав.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 вчинив злочини, передбачені ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України, один з яких, а саме: злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України є тяжким злочином, що виключає можливість звільнення обвинуваченого на підставі ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Крім того, посилання обвинуваченого на наявність неповнолітніх дітей, також не дає підстав для застосування п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки в матеріалах кримінального провадження наявні копії свідоцтв про народження трьох дітей, які не зареєстровані на ОСОБА_7 (а. к. п. 57-59)

Враховуючи зазначене, клопотання ОСОБА_7 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» також не підлягає задоволенню.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.
В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» відмовити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, що тримається під вартою з моменту отримання копії судового рішення.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4