Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
279/4143/17
1-кс/279/1310/17

У Х В А Л А
іменем України
23 листопада 2017 року

В С Т А Н О В И В:
Заявник як власник арештованого майна звернувся з клопотанням про скасування арешту майна, який було накладено ухвалою слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18.10.2017 року. В подальшому вимоги змінив та просив зобов`язати слідчого повернути арештоване майно на відповідальне зберігання.
Вказав, що являється власником автомобіля марки «Mercedes Vito» д.н.з. НОМЕР_1 , який було вилучено під час огляду 14.10.2017 року та ухвалою слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18.10.2017 року на транспортний засіб було накладено арешт.
Він позбавлений можливості користуватись транспортним засобом, тому просив зобов`язати слідчого передати йому транспортний засіб .
В судовому засіданні представник заявника доводи скарги підтримав.
Вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали скарги, судового провадження, встановлено наступне:
Заявник являється власником транспортного засобу автомобіля «Mercedes Vito» д.н.з. НОМЕР_1 , на який ухвалою слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18.10.2017 року накладено арешт з забороною його відчуження.
Такі обтяження, як заборона володіння та користування, накладеним арештом не застосувались.
Згідно ст.168, ч.2 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку і огляду.
Відповідно до положень ст.100,ч.1 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166 (Тимчасовий доступ до речей і документів), 170-174 (Арешт майна) КПК України.
Автомобіль заявника було вилучено в зв`язку із вчиненням злочину, передбаченого ст.240 ч.2 КК України, його визнано речовим доказом, на час розгляду клопотання досудове розслідування не завершено, рішення про долю речових доказів не приймалось.
Згідно ст.174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю або частково, якщо учасник провадження доведе, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.
Суд прийшов до висновку, що у органу досудового слідства існує потреба у застосуванні арешту вказаного в клопотанні майна в частині заборони на його відчуження, так як кінцеве рішення по справі не прийнято і його відчуження, яке є однією з форм розпорядження власником належним йому майном, може зашкодити інтересам слідства.
Арешт в частині заборони на володіння та користування майном судом не накладався, тому підстави для скасування арешту відсутні. В той же час, відсутні і перешкоди для передання арештованого майна у володіння та користування власника, оскільки такі права накладеним арештом не обмежувались.
Згідно ст.100 ч.6 п.1 КПК України, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів, повертаються власнику (законному володільцю), або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Судова практика Європейського суду з прав людини орієнтує на те, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v.Sweden), пп.69 і 73, Series A №52, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" (James and Others v. the United Kingdom), п.50, Series A № 98.)
За таких обставин суд приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню
Таке рішення виходить з позиції розумності та співмірності обмеження права власності, права користування та наслідків такого арешту.
На підставі викладеного, керуючись ст.174 КПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання задовольнити.
Попередити ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт, за ст.388 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .
Копія згідно оригіналу