Справа №573/2020/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/16/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 16 лютого 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Золочів Харківської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

учасників кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 16 лютого 2017 року, в якій обвинувачений просить скасувати вирок суду, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд.

Як вбачається з вироку, 24 серпня 2016 року у вечірній час доби, ОСОБА_7 , разом із ОСОБА_10 , перебували за місцем мешкання останнього, за адресою: АДРЕСА_3 , де розпивали спиртні напої.

Після вживання спиртного, між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виникла словесна сварка на побутовому ґрунті, в ході якої ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, наніс останньому 3-4 удари стопою правої ноги в область грудної клітини та живота, в результаті чого ОСОБА_10 двічі падав на спину на дерев`яну підлогу та самостійно вставав. Після цього ОСОБА_7 наніс ОСОБА_10 один удар нижньою частиною долоні правої руки в потиличну частину голови.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 заподіяв потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості, у тому числі закриту тупу травму живота, що супроводжувалася розривами брижейки тонкої кишки, розривом тонкої кишки і ускладнилася перитонітом та інтоксикацією, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого ОСОБА_10 29 серпня 2016 року за місцем свого мешкання.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишено до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 відраховувати з 02 вересня 2016 року.

Строк попереднього ув`язнення з 02 вересня 2016 року до дати набрання вироком законної сили зараховано у строк відбуття покарання із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що висновки суду побудовані на доказах, які були отримані з істотним порушенням його прав, оскільки з часу затримання та протягом досудового розслідування у нього не було захисника, чим порушено його право на захист. Суд допустив неповноту судового розгляду, оскільки в судовому засіданні не були оголошені показання дружини потерпілого, яка перебувала в приміщенні під час конфлікту між ним та ОСОБА_10 , які співпадають з його показаннями. Суд не перевірив можливість нанесення побоїв потерпілому іншими особами, а не ним в період з 24 по 29 серпня 2016 року, оскільки ОСОБА_10 виходив за межі місця проживання і міг отримати травми, які стали причиною його смерті. Вказує, що підстав убивати потерпілого не було, а навпаки, він за проханням дружини ОСОБА_10 приходив додому, доглядав за нею. Через 4 дні після конфлікту, коли ОСОБА_10 поскаржився на болі у животі, давав пігулку та викликав швидку, а коли ОСОБА_10 помер, то викликав і поліцію. В основу вироку покладено висновок експертизи №165 від 26 вересня 2016 року, відповідно до якого механізм ушкоджень на тілі потерпілого міг співпадати з продемонстрованим під час відтворення 31 серпня 2016 року, який носить ймовірний характер і не може бути підставою для обвинувачення, а висновок експертизи №98 від 26 вересня 2016 року, де зазначено, що травми могли утворитись від нанесення як руками, так і ногами, і під час їх нанесення, потерпілий міг знаходитись як у горизонтальному, так і у вертикальному положенні, що лише підтверджує ймовірний характер експертизи №165. Вважає призначене судом покарання таким, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Заслухавши доповідь головуючого судді про зміст оскарженого судового рішення, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, який просив залишити вирок суду без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну і об`єктивну оцінку.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що висновки суду щодо його винуватості побудовані на доказах, які були отримані з істотним порушенням його прав, оскільки з часу затримання та протягом досудового розслідування у нього не було захисника, чим порушено його право на захист, на думку колегії суддів, є безпідставними і такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 52 КПК України, участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.

У ч. 2 ст. 52 КПК України міститься перелік осіб, щодо яких у кримінальному провадженні забезпечується обов`язкова участь захисника.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, а особа обвинуваченого не підпадає під категорію осіб, зазначених у ч. 2 ст. 52 КПК України.

Разом з тим, як вбачається з протоколу роз`яснення права на захист від 31 серпня 2016 року та 23 вересня 2016 року (а.п.143, 216), при повідомленні ОСОБА_7 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, останньому було роз`яснено право на кваліфіковану правову допомогу, яке він може реалізувати, обравши собі захисника або шляхом призначення йому захисника безоплатно за рахунок держави.

При цьому, ОСОБА_7 заявив, що бажає захищати себе самостійно і таке рішення не пов`язане з відсутністю у нього коштів на адвоката чи впливом інших осіб.

Крім того, з відеозапису слідчого експерименту, який було враховано судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного вироку (а.п.149), вбачається, що ОСОБА_7 , на запитання слідчого відповів, що захисник йому не потрібен.

Поряд з цим, як вбачається з ухвали суду першої інстанції від 18 жовтня 2016 року (а.п.21), під час проведення підготовчого судового засідання, ОСОБА_7 заявив клопотання про залучення захисника, яке судом було задоволено.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про те, що право обвинуваченого на захист було порушено.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд допустив неповноту судового розгляду, не оголосивши показання дружини потерпілого, яка перебувала в приміщенні під час конфлікту між ним та ОСОБА_10 , оскільки, в матеріалах кримінального провадження показання вказаного свідка відсутні. Крім того, сам ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту пояснив, що факт нанесення ударів могла бачити дружина ОСОБА_10 . В той же час повідомив, що остання події не бачила.

Крім того, не заслуговують на увагу посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що суд не перевірив можливість нанесення побоїв потерпілому іншими особами, а не ним в період з 24 по 29 серпня 2016 року.

Сам обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував факт нанесення ударів ногами потерпілому в кількості, зазначеному у вироку.

Допитаний в судовому засіданні експерт показав, що причиною смерті потерпілого ОСОБА_10 є закрита тупа травма живота, яка супроводжувалася розривами брижейки тонкої кишки, розривом тонкої кишки і ускладнилася перитонітом та інтоксикацією. Супутніми тілесними ушкодженнями є переломи VІІІ та ІХ ребер зліва та крововиливи на тілі, які відносяться до категорії середньої тяжкості і легких тілесних ушкоджень. Вказані травми могла утворитися від спричинення з достатньою силою трьох-чотирьох різких ударів, зокрема, ногою, строк виникнення травми відповідає 24 серпня 2016 року. При цьому, експерт зазначив, що залежно від характеру особи, індивідуальних властивостей організму та його чутливості, ОСОБА_10 , до настання смерті 29 серпня 2016 року, міг і не скаржитися на біль, міг пересуватися і, навіть, виконувати певну роботу.

Крім того, з висновку експерта № 98 від 26 вересня 2016 року, покладеного судом в основу вироку, вбачається, що пошкодження, виявлені під час дослідження трупу ОСОБА_10 у вигляді травми живота мають ознаки тяжких і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого, могли утворитись як від ударів кулаками, так і ногами, більш характерним є нанесення ударів ногами. Всього в ділянку живота було нанесено близько чотирьох ударів, удари потерпілому було нанесено спереду по відношенню до нього, при цьому потерпілий міг знаходитись як у вертикальному, так і в горизонтальному положеннях. З моменту травми до настання смерті потерпілого пройшов час - близько 3-4 діб і вказані пошкодження не характерні для утворення їх власноручно та при падінні з висоти власного зросту. Після отримання травми, ОСОБА_10 міг самостійно рухатись та здійснювати інші цілеспрямовані дії. При своєчасному наданні потерпілому кваліфікованої медичної допомоги в умовах стаціонару, він міг залишитися живим.

При цьому, з висновку додаткової судово-медичної експертизи №165 від 31 серпня 2016 року (а.п.159) вбачається, що механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_10 може відповідати механізму утворення тілесних ушкоджень, продемонстрованих ОСОБА_7 , під час проведення слідчого експерименту за його участю 31 серпня 2016 року. Тілесні ушкодження у ОСОБА_10 могли утворитись 24 серпня 2016 року.

З врахуванням вищезазначеного, посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що висновки експерта носять ймовірний характер і не можуть бути підставою для обвинувачення, а також на надання необхідної медичної допомоги потерпілому, колегія суддів вважає такими, що не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо нанесення саме обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 ттяжких ілесних ушкоджень, від яких настала смерть останнього.

Крім того, колегія суддів враховує і те, що під час проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_7 , пояснюючи обставини вчиненого ним злочину, останній вказував на те, що дружина ОСОБА_10 , яка через хворобу була прикута до ліжка, поскаржилася на неналежний догляд з боку свого чоловіка, через що він розлютився, і шляхом застосування фізичної сили вирішив провчити ОСОБА_10 .

Всім вказаним обставинам, суд першої інстанції надав повну та всебічну оцінку у вироку.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, судом першої інстанції, відповідно до ст.ст. 50,65 КК України, було враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, задовільно характеризується за місцем проживання, не працевлаштований, власної сім`ї та утриманців не має, думку потерпілого, який претензій до обвинуваченого не має і при призначенні покарання покладався на розсуд суду. При цьому судом було враховано наявність обставини, що пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю злочину, та обставини, що обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Саме з врахуванням вищезазначених обставин, суд дійшов правильного висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 , лише в умовах ізоляції від суспільства, з чим погоджується й колегія суддів, оскільки, таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів не знаходить підстав для зміни чи скасування судового рішення і задоволення апеляційних вимог обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Білопільського районного суду Сумської області від 16 лютого 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5