Гребінківський районний суд Полтавської області
_______________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року м. Гребінка

Слідчий суддя Гребінківського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , розглянувши винесене у кримінальному провадженні № 0000061 клопотання слідчого СВ Гребінківського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2 , погоджене начальником Гребінківського відділу Лубенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

в с т а н о в и в:

21.03.2018 року слідчий СВ Гребінківського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2 , за погодженням із начальником Гребінківського відділу Лубенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання щодо ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, у кримінальному провадженні № 0000061, внесеного до ЄРДР 13.02.2018 року.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає поверненню, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 184 КПК України клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться (зареєстрований) орган досудового розслідування як юридична особа.

Однак Гребінківське ВП ГУНП в Полтавській області не зареєстроване як юридична особа, а є лише територіальним підрозділом ГУНП в Полтавській області, яке є юридичною особою. Однак останнє не знаходиться в межах територіальної юрисдикції Гребінківського районного суду Полтавської області.

При цьому, п. 4 Прикінцевих положень Розділу 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, яким внесені зміни до ч. 1 ст. 184 КПК України, що набрали законної сили 16.03.2018 року, встановлює, що такі зміни вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не мають зворотньої дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін.

Однак норми вищенаведених Прикінцевих положень стосуються виключно питання порядку введення в дію відповідних змін та їх застосування по кримінальних правопорушеннях, що внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін. При цьому, вони не скасовують та не заперечують прямої дії процесуального Закону, що встановлюється у ст. 5 КПК України, відповідно до якої процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Станом на 21.03.2018 року чинними є положення КПК України (ч. 1 ст. 184), згідно яких клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться (зареєстрований) орган досудового розслідування як юридична особа.

Водночас, КПК України не визначає порядок дій слідчого судді у випадку подання клопотання про застосування запобіжного заходу до місцевого суду, не уповноваженого на розгляд такого клопотання.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу. А це зокрема, знову ж засада законності, що передбачає можливість застосування міжнародних договорів, а також практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до якої термін «закон» має відповідати вимогам доступності та передбачуваності (рішення ЄСПЛ у справі «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom), заява №18139/91, рішення від 23 червня 1995 року, п. 37). А у рішенні у справі «Санді Таймс» проти Сполученого Королівства» від 26 квітня 1979 року, п. 49, ЄСПЛ зазначив, що «закон» повинен бути належним чином доступним: громадянин повинен мати змогу отримати адекватну інформацію за обставин застосування правових норм у конкретному випадку. Крім того, норма не може розглядатися як «закон», якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку. Однак наслідки дій особи не повинні бути «передбачуваними» з абсолютною точністю. Не можна уникнути ситуації, коли багато законів викладені термінами, які є, тією чи іншою мірою, неясними і тлумачення та застосування яких є питанням практики. Наскільки чітко не були б сформульовані правові положення, завжди існує елемент судового тлумачення, оскільки завжди існує потреба у роз`ясненні спірних питань та в пристосуванні до зміни обставин (ухвала щодо прийнятності заяви № 65518/01 «Салов проти України» (Salov v. Ukraine) від 27 квітня 2004 р.).

А тому, у контексті вищезазначеного, при судовому тлумаченні, слідчий суддя повинен дотримуватись вимог доступності та передбачуваності закону, що може бути дотримано при застосуванні аналогії закону, тобто, норми закону, що регулює подібні відносини у випадку, якщо певні відносини не врегульовані.

Слідчий суддя бере також до уваги таку засаду кримінального провадження як диспозитивність, відповідно до якої слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (ч. 3 ст. 26 КПК України).

Зважаючи на те, що згідно КПК України до повноважень слідчого судді Гребінківського районного суду Полтавської області не віднесено розгляд клопотань про застосування запобіжного заходу, оскільки в межах територіальної юрисдикції зазначеного місцевого суду не знаходиться (зареєстрований) орган досудового розслідування як юридична особа. А тому слідчий суддя Гребінківського районного суду Полтавської області не вправі розглядати таке клопотання та, застосовуючи за аналогією положення ч. 3 ст. 151, ч. 2 ст. 156, ч. 3 ст. 172 КПК України, приходить до висновку, що клопотання слідчого, що надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності, підлягає поверненню слідчому для подання до належного суду.

Керуючись ч. 1 ст. 5, ч. 6 ст. 9, ч. 3 ст. 26, ч. 1 ст. 184 КПК України, п. 4 Прикінцевих положень Розділу 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII,

п о с т а н о в и в:

клопотання слідчого СВ Гребінківського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2 , погоджене начальником Гребінківського відділу Лубенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000061, внесеного 13 лютого 2018 року до ЄДРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, повернути слідчому Гребінківського ВП ГУНП в Полтавській області для подання до належного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1