АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 представника ДП «Киівмашсервіс» ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу директора ДП «Киівмашсервіс» ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2017 року про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000231 від 16.09.2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Зазначеною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Голосіївського УП ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_7 погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_8 та накладено арешт на нерухоме майно державного підприємства «Київмашсервіс» (цілісний майновий комплекс), який розташований за адресою: м. Київ, вул.. Пухівська, буд.4 загальною площею 4га(остання оціночна вартість 11 млн. грн.) яке перебуває на балансі органу управління Фонду державного майна України.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність тієї обставини, що майно відповідає критеріям, визначеним ст.. 98 КПК України, є предметом вчинення кримінального правопорушення, та є речовим доказом у кримінальному провадженні №0000231 від 16.09.2016 року, а тому наявні достатні підстави для арешту, відповідно до вимог ч.1,2,3 ст.170 та ч.3 ст. 171 КПК України..

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді директор ДП «Киівмашсервіс» ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що присутнім під час розгляду клопотання про накладення арешту не був, ухвалу слідчого судді отримав 03.11.2017 року. Крім цього апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити органу досудового розслідування в задоволенні клопотання про накладення арешту.

Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, апелянтвказує на порушення слідчим суддею вимог ст. 170 КПК України, з огляду на те, що матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази причетності директора ДП «Киівмашсервіс» ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення за ч.5 ст.191 КК України.Зокрема, апелянт зазначає, що в оскаржуваній ухвалі відсутні відомості та докази того, що нерухоме майно належне ДП «Киівмашсервіс» на праві господарського управління може бути речовим доказом у кримінальному провадженні та мають відношення до кримінального провадження №0000231. Крім того,апелянт вказує на порушення вимог ст. 172 КПК України, оскільки клопотання органу досудового розслідування про арешт майна було розглянуто слідчим суддею без виклику директора ДП «Киівмашсервіс» та його представника. На думку апелянта слідчим суддею в цілому не було дотримано принципу судового контролю за дотриманням прав та свобод учасників кримінального провадження на стадії досудового розслідування.

Колегія суддів приймає до уваги доводи клопотання ДП «Киівмашсервіс» ОСОБА_6 про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді та вважає за необхідне поновити його, з огляду на те, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, ні директор підприємства, ні його представник . присутніми не були, ухвалу слідчого судді згідно наявної в матеріалах судового провадження інформації отримали лише 03 листопада 2017 року.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте причину неявки суду не повідомив. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за його відсутності, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ДП «Київмашсервіс» ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів провадження в Голосіївському УП ГУ НП в м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0000231 від 16.09.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.191 КК України.

В межах зазначеного кримінального провадження слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на нерухоме майно державного підприємства «Київмашсервіс» (цілісний майновий комплекс), який розташований за адресою: м. Київ, вул.. Пухівська, буд.4 загальною площею 4га(остання оціночна вартість 11 млн. грн.) яка перебуває на балансі органу управління Фонду державного майна України. В обґрунтування клопотання слідчий послався на те, що було встановлено факт розтрати службовими особами ДП «Київмашсервіс» (0,28 млн.грн.) шляхом укладання удаваних угод про надання послуг з ТОВ «Торговий дім «Діал» (далі ТОВ «ТД`Діал»), що спричинило тяжкі наслідки. Також слідчий вказав, що нерухоме майно державного підприємства «Київмашсервіс» (цілісний майновий комплекс) загальною площею 4 га, який розташований за адресою: м. Київ, вул.. Пухівська, буд.4 є предметом та доказом розслідування злочину передбаченого ч. 5 ст.191 КК України, та є речовим доказом і є належним доказом, яке підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2017 року було задоволено клопотання органу досудового розслідування та накладено арешт на нерухоме майно державного підприємства «Київмашсервіс» з метою збереження речового доказу.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати мету, правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції

Разом з тим на переконання колегії суддів зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий не дотрималися.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з наведеної норми права, матеріальні об`єкти, які на переконання органу досудового розслідування, мають одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України можуть набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Аналізуючи наведені вимоги закону, колегія суддів переконана, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності матеріального об`єкту тим чи іншим ознакам ст. 98 КПК України може бути зроблений лише в тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.

Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу.

Звертаючись до суду з клопотанням про арешт майна на нерухоме майно державного підприємства «Київмашсервіс» (цілісний майновий комплекс) загальною площею 4 га, з метою забезпечити збереження речового доказу, орган досудового розслідування першочергово мав визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій мав зазначити підстави визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України, проте, таких дій органом досудового розслідування вчинено не було, в матеріалах по розгляду клопотання відсутня постанова про визнання цілісного майнового комплексу який розташований за адресою: м. Київ, вул.. Пухівська, буд.4 загальною площею 4га речовим доказом, а згідно положень ст. 171 КПК України, наведені слідчим у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, які слідчий додає до свого клопотання.

Разом з тим, розглядаючи клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя не звернув уваги на відсутність постанови про визнання майна речовим доказом. Тому на думку колегії суддів дана обставина свідчить про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу, так як без відповідної постанови органу досудового розслідування майно не може набути статусу речового доказу, а іншої мети ініціатором клопотання не зазначено.

За наведеного, колегія суддів вважає, що у такому випадку не можливо досягти інтересів досудового розслідування, забезпечити збереження речових доказів, які у подальшому можуть досліджуватись судом.
Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведених вище порушень органами досудового розслідування норм КПК України, є передчасними, з огляду на вищенаведені обставини.
Враховуючи викладене, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, за недоведеності необхідності арешту майна, який явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора як такого, що внесене до суду із порушенням вимог ст. 171 КПК України.

Керуючись ст.ст. 117, 170, 171, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Поновити директору ДП «Киівмашсервіс» ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2017 року.

Апеляційну скаргу директора ДП «Киівмашсервіс» ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Голосіївського УП ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_7 погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_8 та накладено арешт на нерухоме майно державного підприємства «Київмашсервіс» (цілісний майновий комплекс), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 4га оціночна вартість 11 млн. грн. яке перебуває на балансі органу управління Фонду державного майна України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Голосіївського УП ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_7 погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_8 про накладення арешту на нерухоме майно державного підприємства «Київмашсервіс» (цілісний майновий комплекс), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 4га(остання оціночна вартість 11 млн. грн.) яке перебуває на балансі органу управління Фонду державного майна України.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/86/2018
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_9 Доповідач: ОСОБА_1