Ухвала
Іменем України
23 лютого 2018 р.

м. Київ
провадження № 51-1170зп18
Верховний Суд колегією суддів першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2017 року,
встановив:
Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 квітня 2016 року ОСОБА_4 засуджено за частинами 1, 2 ст. 296, ч. 1 ст. 263, п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, пунктами 7, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років 6 місяців. Застосовано до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 08 серпня 2016 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 змінено в частині зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання. У порядку ч. 2 ст. 404 КПК України ОСОБА_4 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання зараховано термін його попереднього ув`язнення з 19 квітня по 08 серпня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2017 року вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 08 серпня 2016 року скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
У заяві засуджений ОСОБА_4 порушує питання про перегляд ухвали ВССУ від 26 жовтня 2017 року щодо нього на підставі п. 3 ч. 1 ст. 445 КПК України (в ред. 2012 року) у зв`язку з невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України від 25 червня 2015 року.
Вивчивши заяву і долучені до неї матеріали, Суд дійшов висновку про таке.
Відповідно до п.15розділу XI «Перехідних положень» КПК України в редакції Закону № 2147-VIIIвід 03 жовтня 2017 року, апеляційні та касаційні скарги, заяви про перегляд судових рішень у кримінальних справах, які були розглянуті до набрання чинності цим Кодексом, або у справах, розгляд яких не завершено з набранням чинності цим Кодексом, подаються і розглядаються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, з урахуванням положень, передбачених § 3 розділу 4 Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів".

Відповідно до п. 1 §3 розділу 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, передаються до Касаційного кримінального суду.
Статтею 444 КПК України (в ред. 2012 року) встановлено, що Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.
Перелік підстав для перегляду судових рішень, що набрали законної сили, визначений ст. 445 вказаного Кодексу. Цей перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Підстава, закріплена в п. 3 ч. 1 ст. 445 КПК України (в ред. 2012 року), передбачає перегляд судового рішення суду касаційної інстанції на предмет його невідповідності/відповідності висновку щодо застосування норм права, викладеному у постанові Верховного Суду України.
У заяві, поданій із вищезазначеної підстави, повинно бути наведено, який конкретно висновок про застосування норми права у судовому рішенні суду касаційної інстанції не відповідає висновку щодо застосування тієї ж норми права, викладеному в постанові Верховного Суду України, прийнятої за результатом перегляду судового рішення в порядку Глави 33 КПК України (в ред. 2012 року).
Виходячи з аналізу положень ст. 445, ч. 2 ст. 456, ч. 1 ст. 458 КПК України (в ред. 2012 року), під «постановою Верховного Суду України» у п. 3 ч. 1 ст. 445 вказаного Кодексу розуміється судове рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду в конкретному кримінальному провадженні (кримінальній справі) з підстав, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 445 КПК України (в ред. 2012 року), яке містить висновок щодо застосування відповідної норми права, обов`язковий для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності цю норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції.
Додана ж до заяви постанова Верховного Суду України від 25 червня 2015 року не містить висновків щодо застосування норми права у розумінні п. 3 ч. 1 ст. 445 КПК України (в ред. 2012 року).
Інших рішень на обґрунтування заявленої підстави засуджений ОСОБА_4 не додав.
Виходячи з наведеного, Суд дійшов висновку, що подана ОСОБА_4 заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2017 року є необґрунтованою і не вбачає підстав для допуску справи до провадження.
Керуючись статтями 444, 445, 446, 451 КПК України (в ред. 2012 року), пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України від 03.10.2017р., Суд
постановив:
Відмовити у допуску справи до провадження за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2017 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3