Ухвала
іменем україни
20 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 22 лютого 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000504, за обвинуваченням
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Перм Російської
Федерації, що мешкає у
АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК;

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 листопада 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК до
покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 600 грн у рахунок відшкодування витрат на залучення експерта, а також 6 226,09 грн та 13 000 грн у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відповідно.
Також вирішено питання про речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні.
16 листопада 2016 року ухвалою цього ж суду постановлено виправити описку допущену у резолютивній частині даного вироку, зокрема вважати правильним призначене основне покарання у виді «обмеження волі» замість «позбавлення волі». Абзаци сорок третій та сорок четвертий мотивувальної частини вироку викладено в наступній редакції: «За наведених обставин, суд вважає необхідний і достатнім для виправлення і попередження нових злочинів, враховуючи думку потерпілого, призначити ОСОБА_5 покарання в межах санкції інкримінованого злочину у виді обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами. Враховуючи позитивні характеристики обвинуваченого, наявність на утриманні хворої дружини, суд визнав обґрунтованим застосування ст. 75 КК в частині основного виду покарання обмеження волі». Абзац перший тадругий резолютивної частини вироку викладено в наступній редакції: « ОСОБА_5 визнати винним та призначити покарання за ч. 1 ст. 286 КК у виді двох років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. За ч. 1 ст. 75 КК засудженого ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання у виді двох років обмеження волі з випробуванням терміном на один рік».
Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 22 лютого 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 в частині покарання змінено. Постановлено за ч. 1 ст. 286 КК ОСОБА_5 призначити покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік. В решті вирок залишено без зміни. Постановлено скасувати ухвалу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 листопада 2016 року про виправлення описки у вироку щодо ОСОБА_5 .
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, оскільки на думку засудженого, вона не містить аргументованих відповідей на доводи його апеляції, та не зазначено у ній підстав, за яких скаргу визнано необґрунтованою. Зазначає, що без належної уваги апеляційного суду зосталося те, що обвинувальний вирок ухвалено на підставі обвинувального акта, котрий не відповідає ст. 291 КПК, до того ж він ґрунтується на недопустимих доказах отриманих усупереч вимогам ч. 5 ст. 101 КПК.
На касаційну скаргу засудженого надійшло заперечення від законного представника потерпілого ОСОБА_9 , в якому він вказує про безпідставність наведених у касаційній скарзі доводів, у зв`язку з чим просить залишити її без задоволення, а судові рішення відносно ОСОБА_5 без зміни.
За вироком суду, 10 липня 2014 року близько 22.30 год ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2102», д.р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Р-231316 Нетішин-Комарівка-Стригани, в напрямку міста Нетішин, за селом Комарівка Славутського району Хмельницької області, на ділянці шляху поблизу електроопори № 10КВ-4, на порушення вимог пунктів 1.5, 2.3(б), 12.1, 12.2, 12.3, 13.1, 13.3, 19.3 Правил дорожнього руху проявив неуважність, не вибрав безпечної для руху швидкості та інтервалу, в умовах недостатньої видимості внаслідок засліплення світлом фар зустрічного автомобіля, не зупинився та не змінюючи смуги руху, не увімкнувши аварійну світлову сигналізацію продовжив рух, внаслідок чого допустив наїзд на неповнолітнього велосипедиста ОСОБА_8 , який рухався в попутному напрямку.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, неповнолітній потерпілий ОСОБА_8 отримав середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження за кваліфікуючим критерієм тривалого розладу здоров`я.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_7 на підтримку касаційної скарги, думку прокурора, яка частково підтримала скаргу засудженого та просила судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Згідно положень ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зокрема, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Статтею 419 КПК визначено, що в ухвалі суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема: короткий зміст вимог апеляційної скарги; встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Цих вимог закону апеляційний суд належним чином не виконав.
Не погоджуючись із постановленим вироком місцевого суду, засуджений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в який наводив доводи щодо незаконності рішення у зв`язку з неповнотою та однобічністю судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Зокрема заперечував допустимість доказів, котрими обґрунтовується доведеність його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КПК, а саме висновок автотехнічної експертизи № 96-А від 31 березня 2015 року, який на його думку, є неналежним та недопустимим доказом, оскільки усупереч положенням ч. 5 ст. 101 КПК в якості вихідних даних експерт використовував показники отримані досудовим слідством в ході слідчого експерименту, який в подальшому був визнаний недопустимим доказом. Поряд із цим, засуджений указував на невідповідність обвинувального акту вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК, оскільки в ньому не містилось формулювання пред`явленого йому обвинувачення.
Однак, апеляційний суд належним чином не перевірив наведених обставин, не надав здобутим доказам власної оцінки і залишив без відповідей доводи апеляції щодо їх допустимості та належності. Так само не надав мотивованої відповіді на твердження апеляції про незаконність постановлення обвинувального вироку на підставі обвинувального акту, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК.
Крім того, залишаючи скаргу засудженого без задоволення, в мотивувальній частині ухвали не наведено переконливих підстав, з яких вона визнана необґрунтованою, чим порушено право засудженого на об`єктивний та неупереджений розгляд кримінального провадження в апеляційному порядку.
Наведене свідчить про те, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК, а тому підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду у суді апеляційної інстанції суду необхідно повно, всебічно розглянути кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 , перевірити усі наведені в апеляційній та касаційній скаргах доводи та постановити законне, обґрунтоване і умотивоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 22 лютого 2016 року щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3