Дата документу Справа № 313/1522/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №313/1522/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/344/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мостовий Тиндінського району Амурської області, РФ, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_6 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 27 липня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі; на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано покарання, призначене за вироком Веселівського районного суду Запорізької області від 25 липня 2016 року за ч.2 ст.185 КК України, та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 судові витрати на залучення експерта для проведення товарознавчої експертизи №1674 від 18 листопада 2016 року, у розмірі 439 грн 80 коп.

В апеляційній скарзі прокурор просить вищевказаний вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначити йому за вказаною статтею покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з урахуванням ст.71 КК України, до вказаного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Веселівського районного суду Запорізької області від 25 липня 2016 року, та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що вина обвинуваченого саме у вчиненні відкритого викрадення майна ОСОБА_10 підтверджується показаннями потерпілого, а до показань обвинуваченого слід ставитися критично. Також зазначає, що суд безпідставно визнав обставинами, що пом`якшують покарання, щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки обвинувачений під час досудового розслідування та в ході судового розгляду свою вину у вчиненні грабежу не визнав, не піддавав свої суспільно-небезпечні діяння критичній оцінці, не засуджував свою протиправну поведінку, не проявляв співчуття з приводу вчиненого та не бажав виправити ситуацію, що сталася.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи обставини справи та доведеність своєї вини, просить вищевказаний вирок суду першої інстанції змінити, пом`якшивши призначене йому покарання, зарахувати у строк покарання період попереднього його ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що при призначенні йому покарання суд не в повній мірі врахував дані про його особу - визнання своєї вини та щире каяття, складну економічну ситуацію у країні, відсутність роботи та можливості працелаштуватися, а також те, що на момент вчинення злочину він проживав із співмешканкою, яка мала на утриманні чотирьох малолітніх дітей. Крім того зазначає, що суд безпідставно не зарахував у строк відбування покарання період попереднього його ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Окрім цього, до початку апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 подав до суду клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році».

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 02 листопада 2016 року о 14-00 годині, діючи з прямим умислом, направленим на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи повторно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, шляхом вільного доступу, знаходячись у приміщенні магазину «Новий Дім», який розташований за адресою: Запорізька область, Веселівський район, смт.Веселе, вул.Пушкіна, буд.30/1, викрав електричну пилу «Старт СПЕ - 2300», в корпусі чорного та синього кольорів, яка належить потерпілому ОСОБА_10 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на суму 2147 грн 33 коп.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та підтримала частково апеляційну скаргу прокурора, просила вирок суду скасувати через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляді провадження в суді першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, вирок, ухвалений судом першої інстанції за результатами розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , вказаним вимогам закону не відповідає.

Так, відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються в т.ч. формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Проте, оскаржуваний вирок суду не містить формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, оскільки у вироку міститься лише посилання на обставини, які були встановлені органом досудового розслідування.

Крім того, кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 було розглянуто на підставі ч.3 ст.349 КПК України, тобто без дослідження всіх доказів у справі.

Разом з цим, обвинувачений в судовому засіданні вину свою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, не визнав, посилаючись на те, що він вчинив таємне викрадення чужого майна.

При цьому, показання обвинуваченого щодо обставин кримінального правопорушення, у вироку не викладені.

За таких обставин, суд мав дослідити докази в повному обсязі, оскільки обвинувачений оспорював фактичні обставини. Тобто, застосування положень ч.3 ст.349 КПК України в даному випадку не допускається, на що суд першої інстанції уваги не звернув, та без повного і всебічного дослідження обставин провадження перекваліфікував дії обвинуваченого.

При цьому аналіз доказів у вироку відсутній. Перекваліфікувавши дії обвинуваченого з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.185 КК України, суд свої висновки взагалі не вмотивував.

Допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

У зв`язку з викладеним, оскаржуваний вирок суду, на підставі ст.ст.409, 412 КПК України, підлягає безумовному скасуванню.

Оскільки, здійснюючи апеляційний розгляд в межах, передбачених ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції не може виправити вказані недоліки, виходячи з загальних засад кримінального провадження, закріплених у ст.ст.7-9 КПК України, скасовуючи оскаржуваний вирок, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд провадження у суді першої інстанції.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене в даній ухвалі, усунути вищевказані недоліки, всебічно, повно і неупереджено дослідити всі обставини провадження і в залежності від встановленого прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

З врахуванням викладеного, інші доводи, викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого та прокурора підлягають перевірці при новому розгляді.

Враховуючи те, що обставини, які стали підставою для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цей час не змінились, клопотань від учасників провадження про зміну чи скасування вказаного запобіжного заходу не надходило, колегія суддів, призначаючи новий розгляд, залишає у відношенні обвинуваченого раніше застосований запобіжний захід - у вигляді тримання під вартою, продовжуючи його строк до 26 травня 2018 року.

При новому розгляді питання щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає вирішенню в порядку, передбаченому ст.331 КПК України.

Керуючись ст.ст.7-9, 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 27 липня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185 КК України, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити до 26 травня 2018 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4