АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 213/1425/17 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/184/К/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2018 року м. Кривий Ріг
Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії судів судової палати з розгляду кримінальних справ :
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар - ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційні скарги прокурора, який приймав участь у суді першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2018 року, по кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000689, 0000272, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, громадянина України, освіта професійно-технічна, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_7
обвинувачений - ОСОБА_6
захисник - ОСОБА_8 .
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду змінити, звільнити його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України на підставі ч.4 ст. 309 КК України, змінити правову кваліфікацію вчиненого ним діяння із ч. 2 ст. 309 Кк України на ч. 1 ст. 309 КК України та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. У резолютивній частині вироку зазначити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним та призначено покарання:
-за ч. 1 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік;
-за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_6 остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, позбавлення волі строком на 2 роки.
Питання з речовими доказами та судовими витратами вирішено.
Вироком суду ОСОБА_6 було визнано винним та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.
Так, ОСОБА_6 02.03.2017 року приблизно о 14:00 годині, проходячи по пр. Південному в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу, зайшов до занедбаного одноповерхового будинку, що розташований біля будинку № 10 вищезазначеного проспекту, де на підлозі знайшов прозорий поліетиленовий пакет в якому виявив 9 (дев`ять) прозорих полімерних трубок, запаяних з обох боків з кристалічною порошкоподібною речовиною бірюзового кольору. Зрозумівши, що знайшов психотропну речовину метамфетамін у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, шляхом привласнення знайденого, та зберігання психотропних речовин - метамфетаміну для власного вживання без мети збуту.
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 , дістав вищезазначені трубки з пакету та переклав їх у свою комп`ютерну мишку у відсік для батарейок, яку в подальшому поклав до своєї сумки чорного кольору, таким чином намагаючись приховати свої злочинні дії. Після чого ОСОБА_6 незаконно зберігаючи придбані ним психотропні речовини вийшов з вказаного будинку та зберігаючи при собі придбані ним психотропні речовини метамфетамін, продовжив прогулянку на житловому масиві «ПГЗК».

02.03.2017 року, приблизно о 22:00 годині, ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку №10 по пр. Південному в м. Кривого Рогу, був зупинений працівниками поліції де, в присутності понятих, під час проведення огляду місця події, у останнього в відсіку для батарейок комп`ютерної мишки, яку він тримав у правій руці, виявлено та вилучено 9 (дев`ять) прозорих полімерних трубок, запаяних з обох боків з кристалічною порошкоподібною речовиною бірюзового кольору яка, згідно висновку судової експертизи матеріалів, речовин і виробів № 2/8.6-360 від 26.04.2017 року, містить психотропну речовину - метамфетамін, який віднесений до психотропних речовин, обіг яких заборонений; маса метамфетаміну в наданих на експертизу речовинах становить відповідно: 0,0349 г, 0,0318 г, 0,0340 г, 0,0283 г, 0,0281 г, 0,0300 г, 0,0356 г, 0,0308 г, 0,0279 г, що в сукупності становить 0,2814 гр. метамфетаміну.

Вчинюючи злочин повторно, обвинувачений ОСОБА_6 18.04.2017, приблизно о 16:00 годин, переслідуючи злочинний намір, спрямований на незаконне придбання та зберігання без мети збуту особливо небезпечного наркотичного засобу опію ацетильованого, знаходячись біля будинку №9 по вулиці Груні Романової в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу, у невстановленої слідством особи, незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, який знаходився у 50 (п`ятдесяти) мікропробірок з полімерного матеріалу, градуйовані до позначки 1,5мл масою (відповідно): 1,0024г, 0,9875г, 0,9947г, 1,0004г, 0,8974г, 0,9476г, 0,9910г, 1,0015г, 0,9117г, 1,0042г, 0,5114г, 0,4917г, 0,5004г, 0,4910г, 0,5027г, 0,5007г, 0,4819г, 0,4924г, 0,5010г, 0,4814г, 0,5015г, 0,4919г, 0,4889г, 0,5007г, 0,5004г, 0,4985г, 0,4909г, 0,5017г, 0,4881г, 0,5102г, 0,5021г, 0,4954г, 0,5037г, 0,5012г, 0,4937г, 0,5007г, 0,4997г, 0,4810г, 0,5044г, 0,4802г, 0,4987г, 0,5107г, 0,5003г, 0,4952г, 0,4904г, 0,5074г, 0,4916г, 0,4899г, 0,5012г, 0,5015г, які помістив у сумку чорного кольору, яка була при ньому і продовжував незаконно зберігати при собі без мети збуту для особистого вживання.

В той же день, 18.04.2017, о 16:37 годин, ОСОБА_6 , знаходячись на сходовому майданчику між 2-м та 3-м поверхом під`їзду №2 будинку АДРЕСА_3 , був зупинений працівниками поліції, які під час проведення огляду виявили та вилучили у останнього з сумочки чорного кольору, яка знаходилася при ньому, 50 (п`ятдесят) мікропробірок з полімерного матеріалу, градуйовані до позначки 1,5мл кожна, в яких міститься рідина коричневого кольору масою (відповідно): 1,0024г, 0,9875г, 0,9947г, 1,0004г, 0,8974г, 0,9476г, 0,9910г, 1,0015г, 0,9117г, 1,0042г, 0,5114г, 0,4917г, 0,5004г, 0,4910г, 0,5027г, 0,5007г, 0,4819г, 0,4924г, 0,5010г, 0,4814г, 0,5015г, 0,4919г, 0,4889г, 0,5007г, 0,5004г, 0,4985г, 0,4909г, 0,5017г, 0,4881г, 0,5102г, 0,5021г, 0,4954г, 0,5037г, 0,5012г, 0,4937г, 0,5007г, 0,4997г, 0,4810г, 0,5044г, 0,4802г, 0,4987г, 0,5107г, 0,5003г, 0,4952г, 0,4904г, 0,5074г, 0,4916г, 0,4899г, 0,5012г, 0,5015г, які згідно з висновком експерта №2/8.6-429 від 12.05.2017 - містять особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, маса якого в перерахунку на суху речовину складає (відповідно): 0,0301г, 0,0295г, 0,0298г, 0,0298г, 0,0265г, 0,0273г, 0,0278г, 0,0288г, 0,0256г, 0,0283г, 0,0153г, 0,0145г, 0,0149г, 0,0146г, 0,0150г, 0,0150г, 0,0142г, 0,0140г, 0,0145г, 0,0137г, 0,0141г, 0,0138г, 0,0135г, 0,0138г, 0,0135г, 0,0133г, 0,0136г, 0,0140г, 0,0139г, 0,0144г, 0,0140г, 0,0133г, 0,0136г, 0,0138г, 0,0139г, 0,0134г, 0,0137г, 0,0132г, 0,0140г, 0,0139г, 0,0135г, 0,0135г, 0,0133г, 0,0131г, 0,0134г, 0,0135г, 0,0125г, 0,0124г, 0,0121г, 0,0122г. Загальна маса вилученого у ОСОБА_9 особливо небезпечного наркотичного засобу опію ацетильованого складає 0,8334г, який останній незаконно придбав та зберігав без мети збуту для особистого вживання.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 посилається на ті обставини, що суд першої інстанції порушив його право на захист, оскільки йому не було доведено до відома про можливість скористатися безоплатною правовою допомогою.
Окрім того, суд не об`єктивно та неупереджено охарактеризував особистість ОСОБА_6 ,також суд помилково зазначив про те, що ОСОБА_6 не може вважатись таким, що щиро розкаявся у вчинених злочинах, суд необґрунтовано зазначив про те, що ОСОБА_6 вводив суд в оману щодо проходження ним курсу лікування у лікаря нарколога, судом не було витребувано медичну документацію із КЗ « Криворізького психоневрологічного диспансеру», а ОСОБА_6 через відсутність розуміння особливостей кримінального процесу та відсутності захисника, не подав відповідного клопотання про витребування такої інформації.
На думку ОСОБА_6 суд першої інстанції, під час судового розслідування не встановив обґрунтованої співмірності призначеного йому покарання та тяжкості кримінального правопорушення і особи обвинуваченого, призначив покарання яке є несправедливим через свою суворість по відношенню до нього, так як не врахував відсутність постраждалих осіб, відсутність судимості, відсутність притягнення до кримінальної відповідальності та адміністративної відповідальності, відсутність зв`язків з антигромадськими елементами, наявність стійких соціальних зв`язків, щире каяття, визнання своєї провини та бажання стати на шлях виправлення, проходження лікування від наркотичної та психотропної залежності.
ОСОБА_6 звертає увагу на те, що суд першої інстанції при вирішенні питання призначення покарання по першому епізоду зведеного кримінального провадження за ч. 1 ст. 309 КК України не застосував звільнення його від кримінальної відповідальності ,відповідно до ч. 4 ст. 309 КК України, у зв`язку з тим , що він в добровільно пройшов курс лікування від наркоманії та не змінив правову кваліфікацію злочину по другому епізоду зведеного кримінального провадження , із ч. 2 ст. 309 КК України на ч. 1 ст. 309 КК України.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор вказує на істотні порушення судом кримінального процесуального закону, так як суд першої інстанції при ухваленні вироку у резолютивній частині не зазначив строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
При апеляційному розгляді кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 , кожен окремо, підтримали вимоги апеляційної скарги, просили їх задовольнити в повному обсязі, проти апеляційної скарги прокурора не заперечували.
Також обвинувачений ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_8 , кожен окремо підтримали своє клопотання про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
Прокурор, в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у суді першої інстанції, проти апеляційної скарги обвинуваченого та клопотання захисника заперечувала.
Відповідно до ст. 402 КПК України, заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження надані не були.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , та прокурора задоволенню не підлягають, з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обґрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні.
Вказані вимоги закону під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 судом першої інстанції дотримано.
Суд апеляційної інстанції вважає, що при розгляді даного кримінального провадження судом забезпечено в повному обсязі виконання положень щодо всебічності, повноти та об`єктивності дослідження всіх обставин кримінального провадження.
Висновки суду першої інстанції про доведеність поза розумним сумнівом вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, встановлених судом та викладених у вироку суду, підтверджується сукупністю зібраних доказів, та в апеляційних скаргах обвинуваченим та прокурором не оскаржуються , а тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_6 винним себе визнав повністю, пояснив, за яких обставин вчинив інкриміновані йому злочини, у зв`язку із чим судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 404 ч.1 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 ч. 1 КПК України докази не досліджувались.
Порушень судом кримінального процесуального закону при визначенні обсягу доказів та порядку їх дослідження при ухваленні вироку колегія суддів не вбачає.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, а саме його права на захист, не знайшли свого підтвердження, оскільки, в матеріалах кримінального провадження містяться розписки обвинуваченого ( том № 1 а.к.п. 13, 38) про те, що він отримав пам`ятку про свої права та обов`язки, які йому були зрозумілі, неодноразово судом йому було роз`яснено його право на захист , зокрема право скористатись послугами захисника.
Однак, відповідно до технічного запису, обвинувачений в судовому засіданні зазначив про те, що послуг адвоката не потребує, свої інтереси буде захищати самостійно.
Окрім цього, в матеріалах кримінального провадження міститься заява обвинуваченого ОСОБА_6 , в якій він зазначав, що кримінальне провадження слід розглядати в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України ( том № 1 а.к.п. 39) та відповідно до технічного запису судового процесу ,судом обвинуваченому були роз`ясненні положення ст. 349 КПК України та наслідки розгляду справи відповідно до вимог ст. 349 КК України.
З огляду на вище наведені обставини право на захист обвинуваченого ОСОБА_6 не було порушено судом першої інстанції.
При апеляційному розгляду обвинувачений ОСОБА_6 також підтвердив, що він повністю визнає свою провину у вчиненні інкримінованих йому в вину злочинів та повністю підтверджує обставини вчинення злочинів , викладені у вироку суду .
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що суд не об`єктивно та неупереджено охарактеризував його особистість та помилково зазначив про те, що він не може вважатись таким, що щиро розкаявся у вчинених злочинах, судом апеляційної інстанції не можуть бути прийнятими до уваги.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 66 КК України одна із обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченому, є щире каяття, яке передбачає критичну оцінку особою своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність.
Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_6 щиро не розкаявся, зважаючи на те, що обвинувачений під час судового розгляду кримінального провадження вводив суд в оману, так як, на протязі розгляду справи неодноразово не з`являвся в судове засідання, не зважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час розгляду справи ( том № 1 а.к.п. 44, 59, 96) та йому п`ять разів виносилися ухвали про привід, у зв`язку з тим, що обвинувачений не з`являвся до зали суду без поважної причини.
Окрім того, судом неодноразово перевірялись твердження ОСОБА_6 про те, що він не з`являвся в судове засідання , так як проходив курс лікування у нарколога, в той час як на запити суду були отримані відповіді головного лікаря КЗ «Криворізького психоневрологічного диспансеру», згідно яких ОСОБА_6 перебуває на обліку у лікаря нарколога з червня 2017 року, з приводу вживання психостимуляторів зі шкідливими наслідками та за медичною допомогою до лікаря психіатра не звертався (том № 1 а.к.п. 56, 63,80).
Тільки в останньому судовому засіданні 31.01.2018 року ОСОБА_6 надав суду медичну довідку про те, що він перебував на стаціонарному лікуванні в наркологічному відділені № 7 диспансеру з 05.12.2017 року по 26.12.2017 року з діагнозом: психічні поведінкові розлади внаслідок вживання психостимуляторів (том № 1 а.к.п. 123).
Таким чином, судом першої інстанції приймались все передбачені вимогами кримінального процесуального закону заходи для встановлення даних, які характеризують особу обвинуваченого.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність висновків суду у кримінальному провадженні не вбачається.

Також, не можуть бути визнані обґрунтованими доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченим ОСОБА_6 в тій частині, що він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 309 ч. 1 КК України, на підставі ст. 309 ч. 4 КК України, оскільки він добровільно пройшов курс лікування від наркоманії.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 309 КК України особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Правовими висновками, які викладені в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин,їх аналогів або прекурсорів» передбачено, що вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави, суду необхідно з`ясувати чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала на лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такій спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.
При апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що наркотичні засоби він став вживати за два місяці до його затримання працівниками поліції та відповідно до довідки, наданої головним лікарем КЗ «Криворізького психоневрологічного диспансеру», ОСОБА_6 перебуває на обліку у лікаря нарколога тільки з червня 2017 року, з приводу вживання психостимуляторів зі шкідливими наслідками та за медичною допомогою до лікаря психіатра не звертався (том № 1 а.к.п. 56, 63,80).
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, злочини обвинувачений ОСОБА_6 вчинив у березні та травні 2017 року, кримінальне провадження розглядалось судом починаючи з травня 2017 року, однак тільки 5 грудня 2017 року обвинувачений звернувся за медичною допомогою до лікаря нарколога, та відповідно до медичної довідку він перебував на стаціонарному лікуванні в наркологічному відділені № 7 диспансеру з 05.12.2017 року по 26.12.2017 року з діагнозом: психічні поведінкові розлади внаслідок вживання психостимуляторів (том № 1 а.к.п. 123).
Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку , що матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що обвинувачений ОСОБА_6 страждав на наркоманію і потребував лікування та вважає, що обвинувачений звернулася до лікувального закладу і розпочав лікування вимушено, з метою ухилитись у такій спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.
Тому, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, про що зазначає в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 .
Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та про суворість призначеного судом йому покарання, з тих підстав, що суд при призначенні покарання не врахував всі пом`якшуючі обставини, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що їх не можна визнати обґрунтованими.

Оскільки при призначенні покарання обвинуваченому, судом першої інстанції в повній мірі були враховані характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, та який вчинив повторний злочин в період досудового розслідування за попередній вчинений ним злочин, який пов`язаний із незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин, а також суд врахував кількість наркотичних засобів та психотропних речовин, вилучених у обвинуваченого, а саме 9 полімерних трубок з психотропною речовиною метамфетамін та 50 мікропробірок з особливо небезпечним наркотичним засобом опієм ацетильованим.
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Як убачається із вироку суду, при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, раніше не був судимим, вчинив повторний злочин в період досудового розслідування за попередній вчинений ним злочин, який також пов`язано із незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин, а також врахував кількість наркотичних засобів та психотропних речовин, вилучених у обвинуваченого.
Належним чином оцінивши зазначені обставини у сукупності суд прийшов до обґрунтованого висновку, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, обвинуваченому слід призначити покарання за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309 КК України у вигляді позбавлення волі. При цьому призначення покарання обвинуваченому з випробуванням , з застосуванням ст. 75 КК України,про що просить в апеляційній скарзі обвинувачений та в наданому клопотання його захисник адвокат ОСОБА_8 , суд апеляційної інстанції вважав недоцільним, оскільки таке покарання не буде відповідати тяжкості скоєних ним злочинів, даним про особу обвинуваченого, не буде сприяти його виправленню та попередженню вчиненню нових злочинів .
Враховуючи суспільно-небезпечний характер вчинених обвинуваченим ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, кількість наркотичних засобів, вилучених у обвинуваченого, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду в частині того, що є недоцільним застосування до призначеного обвинуваченому покарання вимог ст.ст. 69, 75, 76 КК України, оскільки призначення покарання нижче від найнижчої межі, із випробовуванням, в жодному разі не буде відповідати тяжкості вчинених ним злочинів та сприяти виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення нових злочинів, а отже суперечитиме меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України.
Посилання захисника ОСОБА_8 в клопотанні про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю один рік, також не заслуговують на увагу.
Оскільки відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження висновки суду першої інстанції в частині призначення покарання є належним чином обґрунтованими та судом у вироку наведені мотиви, з яких суд прийшов до висновку, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі.

Відповідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.65 КК України , керуючись роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику призначення судами кримінального покарання», від 24.10.2003 року № 7, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність обставин, що відповідно ст.66 КК України пом`якшують покарання, та обставин, що відповідно ст. 67 КК України обтяжують покарання, призначив покарання, яке відповідає вимогам ст. 50 КК України щодо досягнення мети покарання, є достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для застосування ст.75 КК України до призначеного обвинуваченому покарання.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо істотних порушень судом вимог кримінального процесуального закону при ухваленні вироку, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі прокурор посилається на істотні порушення судом вимог кримінального процесуального закону, які полягають в тому, що судом у резолютивній частині вироку не зазначено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що на думку прокурора, є підставами для зміни вироку суду.
Відповідно до вимог ст. 412 ч.1 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Суд апеляційної інстанції вважає, що в апеляційній скарзі прокурором не наведено доводів, які б свідчили про те, що не зазначення судом в резолютивній частині вироку строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції в резолютивній частині вироку зазначив, що строк відбуття покарання ОСОБА_6 у вигляді позбавлення волі необхідно обраховувати із 31.01.2018 року, та обрав обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.
Тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора не можуть бути визнані істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для зміни вироку суду.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» передбачено, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом , який у випадках, передбачених кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Ч. 4 ст. 532 КПК України судові передбачено, що рішення суду апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту їх проголошення, зважаючи на що, суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги не може вирішувати питання про строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, оцінюючи доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора, вважає за необхідне у задоволенні апеляційних скарг відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги прокурора, який приймав участь у суді першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2018 року, по кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000689, 0000272, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4