Дата документу Справа № 334/3419/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/5669/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/462/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2018 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:
Головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України, який має середню освіту, не працює, не одружений, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 20 травня 1983 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя, за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.206, ч.2 ст.142, ст.42 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі терміном 7 років, з конфіскацією майна;

2) 29 січня 1991 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя, за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.206 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі терміном 3 роки 6 місяців;

3) 03 березня 1995 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя, за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.140, ст.17, ч.3 ст.140, ст.17, 19, ч.3 ст.140, ст.19, ч.3 ст.140, ст. 42 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі терміном 4 роки, з конфіскацією майна;

4) 07 вересня 1999 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя, за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.263 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі терміном 1 рік, від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном 1 рік;

5) 16 травня 2007 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя, за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.101. ст.26 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі терміном 5 років;

6) 18 вересня 2007 року вироком Запорізького районного суду м. Запоріжжя за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі терміном 3 роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України частково приєднано вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2007 року, та остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі;

7) 12 березня 2012 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя, за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі терміном 4 роки 6 місяців. Звільнився 09 березня 2016 року по відбуттю терміну покарання,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, та його засуджено до покарання:

- за ч. 2 ст.185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.

Запобіжний не обирався.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за наступних обставин.

24 травня 2016 року приблизно о 19 годині 10 хвилин ОСОБА_8 , знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи протиправність своїх дій, шляхом вільного доступу із жіночої сумки, таємно, викрав майно, яке належить ОСОБА_10 а саме: гаманець темно-коричневого кольору, розміром приблизно 10х5,5 см., по центру наявний надпис «FIORELLI», в якому знаходилась банківська картка «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , банківська картка «Банк Михайлівський» № НОМЕР_2 , банківська картка «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , банківська картка «ПриватБанк» № НОМЕР_4 , банківська карта «ПромінвестБанк» № НОМЕР_5 , грошові кошти у сумі 71 коп., сім-карта «ACE&BASE» № НОМЕР_6 , та грошові кошти у сумі 300 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 300 грн.

Крім того, 7 жовтня 2016 року, у період часу з 08 години до 12 години ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, будучі впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом зняття скла з вікна за допомогою невстановленого предмету, проник до будинку АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав майно, яке належать ОСОБА_11 , а саме: пароварку «Philips HD 9190», вартістю 3499 гривень, праску «Siemens TB 22302», вартістю 500 гривень, тонометр автоматичний «Vega VA-350», вартістю 400 гривень, шкіряний гаманець вартістю 600 гривень, в якому знаходились грошові кошти у розмірі 2000 гривень, мікрокомп`ютерний електричний масажер «SHUBOSHI FZ-1», вартістю 1000 гривень, електричну шліфувальну машинку «Bosch GWS 22-230», вартістю 1500 гривень. Чим завдав своїми умисними діями потерпілому ОСОБА_11 матеріальний збиток на суму 9499 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_8 та кваліфікацію судом його дій, вважає призначене ОСОБА_8 покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.
В обґрунтування своїх вимог вказує, що судом недостатньо врахована особа обвинуваченого, який раніше був неодноразово судимий, зокрема за вчинення тяжких злочинів, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став, останні злочини вчинив лише через декілька місяців після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про його стійку асоціальну направленість та небезпечність для суспільства.
Вважає, що суд помилково врахував щире каяття та визнання вини обвинуваченим як дві самостійні обставини, що пом`якшують покарання, оскільки визнання вини є складовою частиною щирого каяття, а тому їх сукупність не може бути двома пом`якшуючими обставинами.
Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань призначити остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, вирок суду просила скасувати та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань призначити остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, вислухавши обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_8 , в порядку, передбаченому ч. 3 ст.349 КПК України і в апеляційній скарзі не оспорюються.
У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням також має бути належним чином мотивоване.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд послався на ступінь тяжкості вчинених злочинів, встановив наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, послався на те, що ОСОБА_8 посередньо характеризується за місцем свого мешкання, неодноразово судимий, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.
Проте суд не в достатній мірі врахував, що ОСОБА_8 неодноразово був засуджений за вчинення корисливих злочинів проти власності, звільнявся від відбування покарання з випробуванням, а також неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, звільнившись з місць позбавлення волі в останній раз 9 березня 2016 року по відбуттю строку покарання, належних висновків для себе не зробив, та починаючи з 24 травня 2016 року знов вчинив ряд злочинів проти власності, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що вирок в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування з випробуванням підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.
Призначаючи покарання ОСОБА_8 , апеляційний суд враховує, що вчинив він умисний корисливий злочини середньої тяжкості та умисний корисливий тяжкий злочин, раніше неодноразово був засуджений за вчинення тяжких, в тому числі корисливих злочинів, він звільнявся від відбування призначеного покарання з випробуванням, неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, вчинив нові злочини невдовзі після звільнення з місць позбавлення волі.
Зазначене свідчить про те, що покарання з випробуванням не досягне своєї мети, визначеної ст. 50 КК України, - виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів і вважає, що підстави для застосування ст. 75 КК України відсутні.
Колегія суддів погоджується з доводами прокурора, що покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі, а остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань у вигляді 5 років позбавлення волі, з його реальним відбуванням буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України та у відповідності до ст. 65 КК України буде достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових злочинів.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2017 року задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.
Призначити ОСОБА_8 покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити остаточне покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з дня фактичного затримання засудженого.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.
Касаційна скарга на вирок може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4