Справа №366/2900/17
Провадження № 1-кс/366/301/17
УХВАЛА
Іменем України
29 вересня 2017 року смт.Іванків

Слідчий суддя Іванківського районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , слідчого СВ Відділу поліції зони ЧАЕС ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 розглянувши клопотання прокурора про арешт тимчасово вилученого майна, -

В С Т А Н О В И В :
26 вересня 2017 року прокурор Чорнобильського відділу Броварської місцевої прокуратури ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просить накласти арешт на 7 банківських карток та талони на пальне, які були вилучені в ході обшуку від 21.09.2017 року та є тимчасово вилученим майном.

Прокурор мотивував своє клопотання тим, що у провадженні слідчого відділу поліції зони ЧАЕС Головного управління НП в Київській області перебуває кримінальне провадження № 0000105 від 26.04.2017 року. В ході досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню, на підставі ухвали слідчого судді Іванківського районного суду Київської області, 21.09.2017 року на ДП «ЦОТІЗ» за адресою: м. Чорнобиль, вул. Карла Лібкнехта, б. 10, проведено обшук, під час якого крім речей та документів зазначених в ухвалі слідчого судді, також були вилучені 7 банківських карток на фізичних осіб, а також талони на пальне. Прокурор вважає, що вказані речі, які не зазначені в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, в розумінні положень ч. 7 ст. 236 КПК України вважаються тимчасово вилученим майном, в зв`язку із чим звернувся з клопотанням про накладення арешту на вказане майно. Відповідно до вказаного клопотання слідчий та прокурор вважають, що зазначені тимчасово вилучені речі є речовими доказами по вказаному кримінальному провадження, а отже з метою їх збереження необхідно накласти на них арешт.

В судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали клопотання та просили його задовольнити з метою збереження речових доказів по вказаному кримінальному провадженню.

Представник власника майна ОСОБА_3 , а також захисники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання, а також зазначили, що вилучені банківські картки є власністю Райффайзен Банк Аваль та володільцями виступають фізичні особи з якими у підприємства «ЦОТІЗ» цивільно-правові відносини, в зв`язку з чим бухгалтерія підприємства замовляла зазначені картки у банку для своїх співробітників з метою подальшої їх передачі. Щодо талонів на пальне, то представник підприємства зазначив, що прокуратурою вилучені талони, які були придбані підприємством для виконання поставлених завдань щодо роботи ДП «ЦОТІЗ». В судовому засіданні представник власника майна надала копії документів щодо підтвердження знаходження на балансі підприємства вказаних талонів та безпосередньо пального.

Слідчий суддя дослідивши клопотання про накладення арешту на майно та додані документи, вислухавши думку прокурора, слідчого, представника ДП «ЦОТІЗ», захисників, вважає, що клопотання не підлягає до задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що слідчим відділом ВП зони ЧАЕС Головного управління НП в Київській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000105 від 26.04.2017 року, з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 172, ч. 2 ст. 382, ч. 3 ст. 191 КК України.

21.09.2017 року, на підставі ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку від 14 вересня 2017 року, за місцем знаходження ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» проведено обшук.

Відповідно до протоколу про проведення обшуку від 21.09.2017 року з додатками з`ясовано, що в ході обшуку крім речей та документів на які надавався дозвіл на проведення обшуку, також були вилучені 7 банківських карток Райффазен Банк Аваль, 302 та 580 талонів на пальне газ БРСМ, 11 талонів на пальне бензин А-95.

22.09.2017 року слідчим ОСОБА_6 по кримінальному провадженню № 0000105 винесено постанову про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання, якою вказані вище банківські картки, а також талони на пальне визнані речовими доказами.

23.09.2017 року прокурор звернувся з клопотання про арешт тимчасово вилученого майна (26.09.2017 року клопотання з матеріалами надійшло до суду), відповідно до якого на 7 банківських карток, а також на талони на пальне прокурор просить накласти арешт з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Законодавець в положеннях ст. 171 КПК України висуває вимоги до клопотання про арешт майна. Також, ч. 1 ст. 173 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Зокрема, слідчим суддею встановлено, що вилучені під час обшуку від 21.09.2017 року банківські картки є власністю Райффайзен банк Аваля та перебувають у володінні фізичних осіб зазначених в клопотанні. Прокурор та слідчий не змогли в ході судового розгляду довести, по яким чинникам в розумінні ст. 98 КПК України, вказані картки являються речовими доказами по кримінальному провадженню № 0000105 та в чому полягає ризик передбачений ст. 170 КПК України в їх збереженні. Крім того, фізичні особи, що є володільцями зазначених карток не є підозрюваними по вказаному провадженню, а отже їх обмеження в користуванні зазначеним майном може призвести до порушення їх прав.

Щодо вилучених під час обшуку талонів на пальне, то слідчим суддею встановлено наступне. Прокурором в клопотанні про накладення арешту від 23.09.2017 року зазначаються конкретні номера кожного талона на які він просить накласти арешт. Але, в наданих до клопотання матеріалах, а саме в протоколі обшуку від 21.09.2017 року відсутні дані про вилучення зазначених в клопотанні талонів за конкретними номерами на пальне, а слідчим під час обшуку зазначено тільки їх кількість 11 штук по 10 літрів кожен пальне бензин А-95, 302 штуки по 10 літрів кожен пальне газ, а також 580 талонів на 20 літрів кожний на пальне газ.

Вказані неточності, також не деталізовані слідчим в можливих протоколах огляду вилученого майна, тому слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту не може визначити їх процесуального статусу, оскільки з наданих прокурором та слідчим документах не можливо встановити коли та під час якої слідчої дії були вилучені талони на пальне з номерами зазначеними в клопотанні прокурора від 23.09.2017 року.

Крім того, слідчим та прокурором метою накладення арешту на вказані талони на пальне зазначалося про необхідність встановлення джерела їх походження та перевірки законності обліку та використання їх на підприємстві. Вказана мета, на думку слідчого судді, може бути досягнута без накладення арешту, оскільки кількість пального та номера талонів слідчому відомі, а отже може бути досягнуто мети шляхом проведення інших слідчих дій.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором та слідчим не доведено можливість використання банківських карток Райффайзен банк Аваль в кількості 7 штук, як доказу у кримінальному провадженні № 0000105. Крім того, наслідки арешту майна для фізичних осіб, які володіють зазначеними банківськими картками є нерозумними та неспіврзмірними обмеженнями права власності майна з завданнями вказаного кримінального провадження.

Також, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Також, слідчий суддя вважає, що відсутні правові підстави для накладення арешту на майно зазначене в клопотанні, а саме талони на пальне, оскільки прокурором та слідчим в судовому засіданні не доведено, що саме вказане майно є тимчасово вилученим під час обшуку від 21.09.2017 року, не доведено можливість використанні вказаного майна, як доказу у кримінальному провадженні № 0000105. А також, мета накладення арешту може бути реалізована слідчим та прокурором без накладення арешту, оскільки вказані обмеження можуть призвести до перешкоджанню роботи державного підприємства.

Беручи до уваги викладене, керуючись ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя вважає, що у задоволенні клопотання про арешт майна необхідно відмовити, у зв`язку із тим, що особа, яка його подала, не довела необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання прокурора від 23.09.2017 року в кримінальному провадженні № 0000105 про арешт тимчасово вилученого майна відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом 5 днів після її проголошення до Апеляційного суду Київської області.

Слідчий суддя ОСОБА_1