КП№ 285/3388/14-к
УКРАЇНА
Житомирський районний суд Житомирської області
В И Р О К
Іменем України
26 жовтня 2017 року Колегія суддів Житомирського районного суду Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , законного представника неповнолітньої ОСОБА_7 ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за яким обвинувачується:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Новоград-Волинський, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , із незакінченою вищою освітою, не одружений, не працюючий, -
за частиною 3 статті 187 Кримінального кодексу України (далі КК) , -
встановила:
За версією органу досудового розслідування 03.05.2014 близько 01-ої год. ОСОБА_8 , за попередньою змовою групою осіб, із двома невстановленими слідством особами (далі невстановлені особи), вирішив вчинити розбійний напад із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого ОСОБА_10 та із погрозами застосуванням небезпечного для життя і здоров`я насильства щодо неповнолітнього ОСОБА_6 ( ОСОБА_11 ), з метою заволодіння грошовими коштами потерпілого, поєднаний з проникненням у житло ОСОБА_10 , що розташоване в АДРЕСА_2 .
Згідно із обвинувальним актом, цього ж дня о 01 год. 20 хв. обвинувачений разом із невстановленими особами, реалізуючи спільний злочинний умисел на розбійний напад, прийшли до будинку сім`ї ОСОБА_12 за вказаною адресою, де невстановлені особи залишилися на подвір`ї, слідкувати за навколишньою обстановкою, а обвинувачений, з метою проникнення до житла, став стукати в двері. Як зазначає обвинувачення, коли неповнолітній ОСОБА_6 відчинив двері, обвинувачений одразу схопив останнього за одяг, закриваючи йому рота
рукою, передав його одній із невстановлених осіб, яка стояла на порозі будинку. Останній у свою чергу, повалив ОСОБА_6 на землю, рукою закрив рот та очі і, погрожуючи дерев`яною битою застосувати до нього насильство, небезпечне для його життя і здоров`я, наказав ОСОБА_6 мовчати, таким чином подолав волю потерпілого до опору. А ОСОБА_8 , без відриву у часі, проникнувши до будинку, вчинив на ОСОБА_10 напад, поєднаний з насильством, небезпечним для його життя та здоров`я, з метою заволодіння грошима потерпілого, став бити ОСОБА_10 кулаком по обличчю, голові, шиї, а потім коліном ноги вдарив потерпілого в голову. Після цього, ОСОБА_8 , як вказано в обвинувальному акті, стягнув ОСОБА_13 з крісла на підлогу, сів на нього зверху на спину та продовжував наносити удари, чим заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді синця навколо правого ока з переходом у виличну ділянку справа та двох саден на його фоні, крововиливів в кон`юктиву правого ока зовні від рогівки. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 знепритомнів, а ОСОБА_8 з кишені штанів потерпілого витягнув та заволодів його грошима у сумі 6700 грн. У подальшому обвинувачений із невстановленими особами з місця злочину зникли.
У справі ОСОБА_10 та ОСОБА_14 заявлені цивільні позови про стягнення з обвинуваченого 6700 грн. матеріальної та 2000 грн. моральної шкоди, завданої злочином (том 1, а.с. 18-19, том 5, а.с. 65).
Дії ОСОБА_8 обвинуваченням кваліфіковані за частиною 3 статті 187 КК як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя і здоров`я ОСОБА_10 та з погрозою застосування такого насильства до неповнолітнього ОСОБА_6 , вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане із проникненням у житло.
Обвинувачений ОСОБА_8 , посилаючись на алібі, заперечував свою причетність до інкримінованого йому злочину. Суду пояснив, що 02.05.2014 після 23-ої год. він зі своїм родичем ОСОБА_15 (співмешканцем старшої сестри неповнолітніх потерпілих) ходили до магазину за пивом, а по дорозі зайшли до останніх. Двері відчинив ОСОБА_11 , який пригостив їх вином та близько 00 год. 30 хв. вони пішли звідти, оскільки прокинувся ОСОБА_10 , а ОСОБА_11 не хотів, щоб батько побачив його у компанії з обвинуваченим. ОСОБА_16 пішов додому. Обвинувачений зателефонував своєму товаришу ОСОБА_17 , з проханням забрати його на машині з вул. Зеленої, після цього вони поїхали спочатку до знайомого ОСОБА_18 , а потім до кафе «Плаза». Десь через 15 хвилин, близько 02-ої год. ночі 03.05.2014, обвинувачений на таксі поїхав додому, зарядити телефон. Потім він знову на таксі повернувся до друзів у кафе, де пробув до 4 год. ранку, до його закриття. У подальшому ОСОБА_8 , із компанією пішли спочатку у кафе «СанСанич», а потім він із знайомими ОСОБА_19 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 поїхали ще до іншого кафе, де пробули до 06-ої год. ранку. Повернувшись додому на таксі, обвинувачений дізнався, що його шукали працівники поліції. Останні зустріли обвинуваченого з ранку біля магазину, наказали йому сісти до службового автомобіля та проїхати у відділок для дачі показань, де його примусово тримали до 18-ої год. та проводили слідчі дії по пред`явленню обвинуваченого до впізнання спочатку ОСОБА_10 , а
потім ОСОБА_11 з порушенням його права на захист. Потерпілі вказували на ОСОБА_8 , як на особу, яка напала на них в ночі. Обвинувачений від підпису на протоколах відмовився. У подальшому його викликали до слідчого повісткою, вручили підозру та клопотання про обрання запобіжного заходу. Просив його виправдати. Захисник ОСОБА_9 зайняв аналогічну правову позицію.
У ході судового розгляду справи судом було досліджено усі докази, подані стороною обвинувачення, яка проти закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами не заперечувала (том 5, а.с. 71).
На підтвердження події злочину та вини ОСОБА_8 у його вчиненні прокурор просила допитати потерпілих.
Детально допитаний потерпілий ОСОБА_6 , який безпосередньо зазнав нападу вночі 03.05.2014, у суді підтвердив, що напередодні, близько 23-ої год. до них приходили ОСОБА_8 із ОСОБА_15 , яких потерпілий пригощав вином, а коли прокинувся батько ОСОБА_10 , потерпілий попросив їх піти, адже батько не дозволяв йому спілкуватися з ними. Згодом, близько 01-ої год. ночі, він почув стукіт у двері, а відкривши їх, потерпілий побачив незнайомого чоловіка у капюшоні, але вище за зростом ОСОБА_8 та худіше тіло будовою, який схопив потерпілого за одяг, витягнув з будинку та передав у руки іншій невідомій особі, а сам забіг усередину. Незнайомець повалив його на землю, силоміць утримуючи, закрив рукою очі та рот, і, погрожуючи побиттям дерев`яною битою, наказав мовчати. Події, які в цей час відбувалися в будинку, потерпілий не бачив. Через 20 хв. нападники втекли. Зайшовши до будинку, потерпілий виявив на підлозі скривавленого від побиття батька, який розповів, що нападник забрав з кишені грошові кошти, що залишилися від продажу будинку та запитав хто незадовго приходив до їх будинку, на що потерпілий повідомив про ОСОБА_8 із ОСОБА_15 . На думку потерпілого, ОСОБА_10 погано ставився до них, оскільки вважав, що ОСОБА_15 викрав у нього бензопилу та був проти проживання останнього з їх старшою сестрою. Оскільки нападник був високим та мав світле волосся, як у ОСОБА_8 , батько говорив, що треба зробити все, щоб ОСОБА_8 потрапив до в`язниці. Батько викликав поліцію і наказав ОСОБА_11 та його сестрі вказувати саме на обвинуваченого як на нападника, лякав, інакше не забиратиме їх зі школи-інтернату додому та не даватиме їм грошей. А тому вони із сестрою слідчому у ході розслідування неправдиво вказували саме на ОСОБА_8 , як на особу розбійника.
Такі показання потерпілого ОСОБА_6 узгоджуються із свідченнями його неповнолітньої сестри, ОСОБА_7 , яка чинила активний опір нападнику. Вона пояснила, що 03.05.2014 вночі хтось стукав у двері їх будинку, а батько ( ОСОБА_10 ) у цей час спав у кріслі «під телевізором». Коли брат відчинив двері, потерпіла почула як до будинку хтось забіг та одразу з кулаками напав на батька, бив його по голові, стягнув на підлогу, де
продовжив побиття і під час нападу викрав із задньої кишені штанів батька грошові кошти. Потерпіла не розгубилася, вона накинулася на нападника ззаду, стрибнула йому на спину, била його, зняла капюшон та побачила злочинця, схожого на ОСОБА_8 за світлим кольором волосся та зростом. Проте нападник мав іншу зачіску: довгу «чолку» набік, довше волосся та більш худорляву статуру. При цьому потерпіла категорично стверджувала, що нападником був не ОСОБА_8 , адже вона встигла роздивитися обличчя злочинця. Після побиття ОСОБА_10 зловмисник вдарив потерпілу по обличчю і вибіг з будинку. Брат розповів, що нападники погрожували йому битою, тримали на землі, однак їх обличчя він не бачив. Батьку говорив, що перед цим, о 23 год. до нього приходив ОСОБА_8 із чоловіком сестри. Тоді батько наказав потерпілим у поліції говорити, що напад скоєно саме ОСОБА_8 , або він не буде забирати їх з інтернату додому, давати гроші, купувати подарунки. А тому вони послухали батька та в поліції свідчили, що нападником був саме ОСОБА_8 .
Свідок з боку обвинувачення ОСОБА_17 , також підтвердив алібі ОСОБА_8 на час інкримінованого йому злочину. Суду показав, що 03.05.2014 вночі з 24 год. до 1 ої год. до нього зателефонував ОСОБА_8 та попросив на машині забрати його з вул. Зеленої в м. Новоград-Волинський, і свідок з товаришем виїхав за ним. Зустрівшись із обвинуваченим, вони спочатку заїхали до знайомого, а потім у кафе «Плаза», де відпочивали усю ніч до закриття. Потім компанією ходили до іншого кафе. Припускає, що ОСОБА_8 , міг відлучатися з кафе. Свідома відмова прокурора в дослідженні у суді роздруківки телефонних розмов абонентів та протоколів огляду предметів, що спочатку у відповідності до статті 349 КПК входили в обсяг доказів, які підлягали дослідженню судом, на думку колегії, доводить переконливість тверджень захисту про непричетність обвинуваченого до нападу на потерпілого (журнал судового засідання від 20.09.2017, том 4, а.с. 187, том 5, а.с. 23).
Дані, що маються в протоколі огляду місця події за дозволом власника від 03.05.2017, розпочатого 02 год. 30 хв. у АДРЕСА_2 (з фототаблицями), та на які посилається обвинувачення, вказують виключно на виявлення слідів крові на підлозі в одній із кімнат будинку, де був здійснений напад на потерпілого ОСОБА_10 . Разом з цим, жодної слідової чи будь-якої іншої інформації, яка б вказувала про здійснення розбійного нападу саме ОСОБА_8 , виявлено не було. Під час цього огляду змиви з рук, зрізи з нігтьових пластин неповнолітньої ОСОБА_7 , яка контактувала з нападником не відбиралися. А тому цей доказ підтверджує, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , але не спростовує версію останнього з приводу його непричетності до цього злочину (том 5 а.с.38-43, том 4 а.с.230-235).
Крім цього огляд події проведено до отримання та реєстрації 03.05.2014, о 03 год. 35 хв. повідомлення ОСОБА_10 про скоєний щодо нього напад «відомими особами» про злочин, що підтверджується наданим прокурором
рапортом оперативного чергового Новоград-Волинського відділку міліції. За даними протоколу прийняття заяви про злочин від ОСОБА_10 слідчим ОСОБА_21 , на який, як на доказ винуватості посилається прокурор, убачається, що вона прийнята 03.05.2017, о 02 год. 00 хв., тобто також до отримання інформації черговою частиною (том 4 а.с. 227, 228). Крім цього доказів про самостійне виявлення слідчим ОСОБА_21 цього розбійного нападу суду не представлено.
Разом з тим, відповідно до статті 214 КПК, пункту 2.1 «Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події» від 19.11.2012 (чинної на час вчинення злочину) повідомлення про правопорушення спочатку належним чином реєструються та після цього негайно передаються до відповідних відділів органів внутрішніх справ для реагування. Оперативний черговий, отримавши заяву чи повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення від слідчого або іншої службової особи, зобов`язаний діяти згідно із Інструкціями: відразу зареєструвати інформацію в журналі ЄО та направити на місце події слідчо-оперативну групу чи оперативну групу. Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані лише у передбаченому законом порядку (частина 1 статті 84 КПК). Істотні невідповідності рапорту і протоколу обставинам справи, їх неузгодженість з іншими доказами та вимогами закону, є підставами для визнання їх недопустимими доказами.
На підтвердження вини ОСОБА_8 у вчиненні розбою, прокурор послалася на висновок експерта №198 від 04.07.2014. У потерпілого ОСОБА_10 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця навколо правого ока з переходом у виличну ділянку, крововиливу у кон`юнктивну правого ока зовні від рогівки, які утворилися від дії тупих предметів та за часом їх спричинення і механізмом отримання відповідають обставинам, викладеним потерпілим ОСОБА_10 під час його обстеження. Останній також скаржився на погіршення зору на праве око, слуху на праве вухо та хитання зубу після його побиття 03.05.2014, а тому був направлений на консультацію до окуліста, стоматолога, лор лікаря. Проте експерт не міг встановити ступінь тяжкості та повний характер спричинених потерплому тілесних ушкоджень через відсутність результатів обстеження цих спеціалістів (том 5, а.с. 44, том 4, а.с.236). Висновок даної судової експертизи також не містить будь яких відомостей, які спростовують показання ОСОБА_8 на свій захист.
На підтвердження кримінального правопорушення та доведеності винуватості ОСОБА_8 , прокурор посилається на дані протоколів від 03.05.2014 пред`явлення особи обвинуваченого для впізнання потерпілим Апанасенкам (батьку та сину), що проводилися з 16 год.50 хв. до 17 год.40 хв. відповідно до яких останні вказували на ОСОБА_8 як на особу, яка 03.05.2014 о 01 год. 20 хв. вчинила напад з проникненням до житла, та під час побиття заволоділа грошима (том 5, а.с. 45-50, том 4 а.с. 237-242).
Проте, зважаючи на показання ОСОБА_6 у суді щодо тиску на нього батька, відсутність посилань на конкретні зовнішні ознаки, за якими потерпілі впізнали обвинуваченого, твердження ОСОБА_6 , що він не бачив події в будинку та інші розбіжності і неточності, доводять недостовірність даних цих протоколів.
Крім цього, колегія погоджується із доводами захисту про визнання цих протоколів недопустимими доказами, з причин порушення права на захист. Зі змісту протоколів убачається, що саме ОСОБА_8 на той час органом розслідування вже визнавався підозрюваним у вчиненні особливо тяжкого злочину, що розглядається. Відповідно до частини 1 статті 52 КПК участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного та затримання. Підозрюваним відповідно до частини 1 статті 42 КПК є особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення. За положеннями статті 209 КПК особа вважається затриманою ? з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному цією особою. Доказів, що ОСОБА_8 за викликом, вільно з`явився до відділку поліції суду не представлено. А тому з моменту доставлення ОСОБА_8 до Новоград Волинського відділення поліції, останній повинен був забезпечений захисником. Статтею 87 КПК встановлено, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, при порушенні права особи на захист, докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.
Неповнолітня ОСОБА_7 під час пред`явлення особи для впізнання 04.06.2014 та у ході слідчого експерименту (з фототаблицями) від 23.08.2014, проведеного з її участю за місцем нападу, вказувала на ОСОБА_8 , який вчинив напад. Відтворила події, які вона спостерігала та чинила опір нападнику. Проте допитана безпосередньо в суді, ОСОБА_7 , підтверджуючи обставини нападу на батька та заволодіння його грошима, заперечувала причетність до цього обвинуваченого, мотивуючи неправдивість своїх свідчень та відтворень слідчим органам за домовленістю з батьком та своєї матеріальної залежності від нього. З аналогічних причин ОСОБА_6 , як зазначено вище, в суді також відмовився від своїх повідомлень під час слідчого експерименту про ОСОБА_8 як нападника (том 5, а.с. 10-14, 60-64). Переконливих доказів, про наявність інших причин (примус, погрози, підкуп тощо), які зумовили потерпілих відмовитися у викритті обвинуваченого в цьому злочині, прокурор суду не представила. Посилання прокурора лише на той факт, що потерпілі викривали обвинуваченого у нападі також після смерті батька ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) не спростовує, що останні притримувалися зазначеної версії у ході всього досудового розслідування (том 5 а.с. 36). Однак у суді, попереджені про
кримінальну відповідальність, потерпілі вільно надали інші показання, які суд визнає правдивими та остаточними. Крім цього приписи частини 4 статті 95 КПК забороняють суду обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них та вказують на обґрунтування своїх висновків лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.
Таким чином суд, у відповідності до статті 94 КПК, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, з урахуванням того, що жоден доказ не має наперед встановленої сили, дійшов висновку, що органом обвинувачення доведено вчинення нападу з метою заволодіння майном потерпілого, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я ОСОБА_10 та з погрозою застосування такого насильства до ОСОБА_6 , вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане із проникненням у житло. Разом з тим суду не представлено доказів про вчинення цього злочину саме ОСОБА_8 .
Згідно із частиною 1 статті 373 КПК виправдувальний вирок ухвалюється, у тому числі, у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим. Наведені вимоги імплантовані у пункт 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя», що визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.
За таких обставин суд дійшов висновку, що обвинувачений відповідно до пункту 2 частини 1 статті 373 КПК підлягає виправданню.
Відповідно до частини 3 статті 129 КПК у разі виправдання обвинуваченого за його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, суд залишає цивільний позов без розгляду. Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись статтями 128-129, 373-376, 532 КПК, колегія суддів, -
ухвалила:
ОСОБА_8 визнати не винним і виправдати у пред`явленому обвинуваченні за частиною 3 статті 187 КК у зв`язку із недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Цивільні позови ОСОБА_10 та ОСОБА_14 залишити без розгляду.
Речові докази: мобільний телефон марки «Самсунг 1182» із сім-картками мобільних операторів «Лайф» та «Київстар» - повернути ОСОБА_15 ; роздруківки вхідних та вихідних дзвінків залишити у матеріалах кримінального провадження; «Айфон» із сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» - повернути власнику.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирського області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді