№ провадження 11-кп/781/732/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.12.2017 м.Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0000124 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 22.08.2017 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Перемога, Добровеличківського району, Кіровоградської області, громадянина України, українця, освіта загальна середня, студента 4 курсу Олександрійського педагогічного коледжу, не одруженого, проживаючого без реєстрації АДРЕСА_1 , раніше не судимого
засуджено за ст.125 ч.1 КК України до покарання у виді 100 (сто) годин громадських робіт. Стягнуто на користь потерпілої ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн.
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційні скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, мотивуючи тим, що суд безпідставно зробив висновок про його винуватість, не вказуючи мотив та мету його дій та коли саме в нього виник умисел на умисне спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень. Крім того, під час судового розгляду справи він повідомляв суду, що був в той вечір тверезим та контролював свої дії, однак ні слідство ні суд не захотіли перевіряти цей факт, шляхом допиту працівників кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », які добре бачили, що в той вечір він не пив. Він просив допитати цих осіб, однак ні слідчий під час досудового розслідування ні суд не задовольнили його клопотання та допитувати цих осіб. Суд та органи слідства відхилили його клопотання про дослідження показань стосовно того, що ОСОБА_9 і ОСОБА_7 перебували в стані алкогольного сп`яніння. При цьому суд належним чином не обґрунтував, чому саме він надає перевагу показам свідків зі сторони обвинувачення. Крім того, у вироку суд посилається як на доказ його винуватості на висновок СМЕ №566 від 15.05.2017 року. Однак при цьому суд не взяв до уваги, що дана експертиза була проведена лише по медичній документації. Судовий експерт ОСОБА_7 не оглядав. Вважає, що саме від падіння ОСОБА_7 і отримала виявлені у неї синці на предпліччі та стегні.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 13.05.2017 близько 03:30 год. ночі, перебуваючи на проїжджій частині по вулиці Перемоги в селищі Компаніївка, на ґрунті виниклих неприязних відносин, наніс 2 удари дерев`яною палицею, яку тримав у правій руці, по лівому передпліччі та лівому стегні ОСОБА_7 , спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді синця на лівому передпліччі з садном і синця на лівому стегні.
Заслухавши доповідача, у дебатах обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора та потерпілої ОСОБА_7 про залишення вироку суду без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Суд обґрунтовує вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими у сукупності судом відповідно до статті 94 КПК України, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав ухвалення свого рішення. Зазначені вимоги Закону були дотримані судом першої інстанції.
Допитаний в суді першої інстанції обвинувачений свою вину не визнав та пояснив, що він тілесних ушкоджень ОСОБА_7 не наносив. Вказував, що 13.05.2017 близько 03.00 год. ночі повертався з місця відпочинку кафе «Аліса» в смт.Компаніївці до власного домоволодіння. Проходячи по вул.Перемоги біля магазину «Міраж», його наздогнав ОСОБА_10 , потім вони зустріли потерпілу ОСОБА_11 та її чоловіка. Останні перебували в стані сильного алкогольного сп`яніння. ОСОБА_10 почав обнімати ОСОБА_7 . Після цього, чоловік потерпілої почав висловлюватись нецензурною лайкою та погрожувати ОСОБА_12 розправою, а він захистився за товариша, на що чоловік потерпілої відреагував агресивно. Потерпіла ОСОБА_13 теж почала викрикувати нецензурну лайку і провокувати бійку. Зазначив, що він того вечора не вживав алкогольні напої, повністю заперечив факт нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 . В обґрунтування також зазначив, що протягом всієї сварки, яка тривала декілька годин він разом з ОСОБА_15 втікали від потерпілої та її чоловіка, а ті в свою чергу весь час намагались їх наздогнати та провокували бійку.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив свою позицію, що він не визнає своєї вини та не наносив тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_7 .
Разом з тим, суд першої інстанції, мотивуючи свій висновок про доведеність інкримінованого обвинувачення, у вироку правильно послався на показання потерпілої ОСОБА_7 , яка в суді першої інстанції пояснювала, що 13.05.2017 близько 03.00 год. знаходячись по вул. Перемоги в смт. Компаніївці біля магазину «Міраж» разом зі своїм чоловіком ОСОБА_9 зустріли ОСОБА_16 , з яким раніше була знайома та ОСОБА_6 , якого вона не знала. Між ними зав`язалась розмова, яка в подальшому переросла в сварку, яку ініціював ОСОБА_6 та ОСОБА_16 , після чого ОСОБА_6 знайшов біля паркану дерев`яну штафетину та наніс їй удари в область лівого передпліччя та стегна лівої ноги.
Також під час апеляційного розгляду потерпіла ОСОБА_7 підтвердила свої пояснення в суді першої інстанції та категорично зазначила, що тілесні ушкодження наніс їй саме ОСОБА_6 , якого вона раніше не знала.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 підтвердив показання дані потерпілою ОСОБА_7 .
Свідок ОСОБА_17 в суді першої інстанції пояснював, що є братом потерпілої ОСОБА_7 . Наступного дня від сестри йому стало відомо, що ОСОБА_6 наніс їй тілесні ушкодження дерев`яним штафетом в область лівої руки та ноги, бачив синці у ОСОБА_18 на лівому передплічі та стегні лівої ноги.
Із показань свідка ОСОБА_16 вбачається, що 13.05.2017 близько 3.00 год. ночі він повертався разом з ОСОБА_6 з місця відпочинку, перебували в стані алкогольного сп`яніння. Біля магазину «Міраж» в смт. Компаніївці зустріли ОСОБА_7 , з якою раніше був знайомий, з невідомим на той час йому чоловіком. Він обійняв ОСОБА_18 за плечі, а чоловіку який був поруч з потерпілою це не сподобалось і він висловив своє незадоволення. Між ними зав`язалась сварка, всі висловлювались в бік одне одному ненормативною лексикою, ображали один одного. Він підняв з землі дерев`яну штафетину і кинув в бік ОСОБА_9 . Не бачив, чи брав у руки ОСОБА_6 дерев`яний штафет та чи наносив ним удари потерпілій. Після цього, як відволікли потерпілу та її чоловіка, почали втікати та розбіглись з обвинуваченим по домівках.
Крім показань потерпілої, свідків, вина ОСОБА_6 підтверджується наступними письмовими доказами:
- висновком експерта № 566 від 15 травня 2017 року, згідно якого у ОСОБА_7 мали місце тілесні ушкодження у вигляді синця на лівому передпліччі з садном і синця на лівому стегні. Дані тілесні ушкодження утворились від травматичного контакту з тупим об`єктом (об`єктами), що має обмежену контактуючу поверхню, та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Співставляючи вищеописаний характер ушкоджень з даними, викладеними в практичному посібнику з використанням методу нестрогої аналогії дозволяє вважати, що вказані тілесні ушкодження орієнтовано могли виникнути за 1-3 доби до моменту огляду, та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджено. Пошкодження утворились від не менше 2-х травматичних впливів. Локалізація тілесних ушкоджень виявлених у ОСОБА_7 відповідає показам, на які вона вказує в протоколі допиту від 15.09.2017 року (а.с.93-94);
-протоколом огляду місця події від 15.05.2017 року, з фототаблицею з описової частини якої вбачається, що під час даної слідчої дії були виявлені та вилучені дві частини дерев`яної штахетини біля краю проїжджої асфальтної частини навпроти домоволодіння по АДРЕСА_2 в смт Компаніївці (а.с.89-90);
-протоколом огляду предметів від 15.05.2017 року, згідно якого оглянуто дерев`яний шмат, ззовні схожий на штафетину від паркану зеленого кольору (а.с.91-92);
-оглянутими в судовому засіданні судом першої інстанції речовими доказами, а саме, що зазначена потерпілою та свідками дерев`яна штафетина, яка є знаряддям вчинення злочину, дійсно є дерев`яний шмат зовні схожий на штафетину від паркану зеленого кольору.
Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні зазначеного у вироку злочину, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується всією сукупністю досліджених судом доказів, які повно і правильно відповідно до вимог ст. 374 КПК України, приведені у вироку, не викликають сумнівів у своїй достовірності, а скоєнням ОСОБА_6 кримінального правопорушення правильно кваліфіковано за ч.1 ст.125КК України як умисне легке тілесне ушкодження.
Показання потерпілої ОСОБА_7 узгоджуються із висновком судово-медичної експертизи, за якою потерпіла в ході подій отримала синець на лівому передпліччі з садном і синці на лівому стегні, які кваліфікуються у своїй сукупності як легкі тілесні ушкодження.
Ймовірність отримання вказаних тілесних ушкоджень в інший спосіб або в інший час згідно висновку експерта виключається.
Доводи апеляції обвинуваченого про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.1 КК України, колегія суддів вважає непереконливими.
Так за нормативним визначенням ст.125 ч.1 КК України характеризується дією або бездіяльністю, спрямованими на заподіяння легкого тілесного ушкодження, наслідками у виді спричинення легкого тілесного ушкодження, причинним зв`язком між вказаними діяннями та наслідками.
Суб`єктивна сторона злочину, що розглядається, характеризується тільки умисною формою вини. Відповідальність за ст.125 КК України настає і у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження.
Так, апеляційним переглядом вироку суду встановлено, що учасниками даного конфлікту було лише чотири особи ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 та ОСОБА_6 , які всі надавали показання відповідно до встановленого досудовим слідством процесуального статусу. Зі слів всіх чотирьох між якими виник конфлікт. Як потерпіла ОСОБА_7 так і обвинувачений ОСОБА_6 , та свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_16 зазначили, що між ними виникла словесна перепалка, ображання ненормативною лексикою, провокування один одного до бійки. Чіткої підстави таких дій зі сторони даних осіб судом встановити не представилось можливим. Можливість нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_15 та ОСОБА_9 потерпілій виключається, згідно пояснень цих осіб. При цьому кількість та локалізація тілесних ушкоджень спричинених потерпілій обвинуваченим свідчать про умисність дій з боку останнього.
Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання свідка ОСОБА_16 , який у судовому засіданні першої інстанції зазначив, зокрема, що вони були в стані алкогольного сп`яніння. Також свідок ОСОБА_16 вказав, що він підняв дерев`яну штахетину, яка була біля дороги для того, що відволікти свідка ОСОБА_9 та вказана штахетина ним була кинута в його бік. Він також зазначив, що перебував у досить сильному алкогольному сп`янінні, а тому не бачив чи бився обвинувачений з потерпілою чи ні.
Щодо тверджень апелянта в частині недопустимості пояснень свідка ОСОБА_9 через те, що той є зацікавленою особою у вирішенні справи, так як він є чоловіком потерпілої, то колегія суддів з ними теж погодитись не може, оскільки пояснення даного свідка співпадають з поясненнями інших свідків, а саме в частині появи тілесних ушкоджень у потерпілої після конфлікту з обвинуваченим, а тому, саме з вказаних підстав, до них не можна віднестись критично.
Доводи обвинуваченого, що у потерпілої тілесні ушкодження виникли внаслідок її падіння, коли остання намагалась його наздогнати, спростовуються висновком судово-медичного експерта, яка встановила, що тілесні ушкодження у потерпілої ОСОБА_7 утворились від травматичного контакту з тупим об`єктом, що має обмежену контактуючу поверхню.
Отже, будь яких підстав не довіряти вказаним вище і наведеним у вироку доказам, колегія суддів не вбачає, оскільки вони не викликають сумнівів у їх належності і допустимості, а також у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Перевіркою всіх інших доводів, наведених в апеляції обвинуваченого, було встановлено, що вони також є безпідставними, оскільки колегією суддів істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Не встановлено у даному провадженні й порушень вимог кримінального процесуального закону, згідно ст.415 КПК України, про що йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України враховував ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений вчинив злочин невеликої тяжкості. За місцем проживання характеризується позитивно, не працює, навчається, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває. Обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання судом не встановлено.

Досудовою доповіддю обвинуваченому рекомендовано закінчити навчання, виправлення особи можливе без позбавлення волі або обмеження волі, доцільно застосувати обвинуваченому альтернативний вид покарання, не пов`язаний з позбавлення волі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що покарання у виді сто годин громадських робіт буде найбільш відповідати принципам та цілям призначення покарання і буде найбільш необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження ним нових злочинів.
Істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

З врахуванням наведеного, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 22.08.2017 року щодо нього без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4