В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.11.2017 Справа №607/5715/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0002528 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Тернополя, громадянки України, з вищою освітою, одруженої, інваліда 3-ої групи, швеї у «Мода-текс», жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.191 та ч.1 ст.200 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
Так, 01 серпня 2014 року близько 14 год. в обвинуваченої ОСОБА_3 , яка перебувала на посаді касира-економіста сектору касових операцій відділення «Старий ринок» №771 групи відділень №7 департаменту роздрібних продаж Західного комерційного макрорегіону ПАТ «Укрсоцбанк», що в офісному приміщенні по вул.Старий Ринок, 2 в м.Тернополі, несучи повну індивідуальну матеріальну відповідальність за зберігання, обробку, перерахування, приймання, видачу довірених їй готівки та цінностей, виникли злочинні наміри, направлені на розтрату чужого майна, яке перебувало у її віданні, а саме грошових коштів, а також на підроблення документів на переказ, а саме заяв на видачу готівки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Реалізовуючи вищевказані злочинні наміри, обвинувачена тоді ж і там же, достовірно знаючи про обов`язок ідентифікації одержувача грошових коштів, шляхом отримання паспорта або іншого документа, що посвідчує особу та видачі грошових коштів лише відповідній особі, розуміючи протиправний характер та значення своїх дій, умисно передала ОСОБА_9 (громадянину Федеративної Республіки Нігерія) грошові кошти у сумі 11 694, 92 доларів США, що згідно курсу НБУ становило 139 871, 24 грн., які відповідно до інформації у системі «Western Union» ПАТ «Укрсоцбанк» були призначенні для отримання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , після чого, з метою приховування факту розтрати у користь вищевказаної особи наведеної суми грошових коштів, умисно на робочому комп`ютері підготувала та роздрукувала заяву на видачу готівки №FJB 065 від 01 серпня 2014 року, у якій вказала завідомо неправдиву інформацію про те, що отримувачем являється « ОСОБА_10 », який встановлений пред`явленим документом «виданий Нігерія», без зазначення номера та серії документа, заяву на видачу готівки №FJB 080 від 01 серпня 2014 року, у якій вказала завідомо неправдиву інформацію про те, що отримувачем являється «Біла О», яка встановлена пред`явленим документом «виданий Львівським MB УМВС», без зазначення номера та серії документа та заяву на видачу готівки №FJB 060 від 01 серпня 2014 року, у якій вказала завідомо неправдиву інформацію про те, що отримувачем являється « ОСОБА_11 », яка встановлена пред`явленим документом «виданий Київським MB УМВС», без зазначення номера та серії документа, де, надалі, за відсутності ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , власноручно незаконно виконала підпис в графі «підпис банку» та «підпис отримувача» у вищевказаних заявах на видачу готівки.

Таким чином, обвинувачена ОСОБА_3 своїми вищевказаними умисними діями завдала майнову шкоду ПАТ «Укрсоцбанк» на суму 11 694, 92 доларів США, що згідно курсу НБУ становило 139 871, 24 грн.

Допитана під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.191 та ч.1 ст.200 КК України визнала повністю за обставин, вказаних в обвинувальному акті, щиро розкаялась, пояснивши, що дійсно вчинила вказані кримінальні правопорушення, а тому доповнити нічого не може.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачена та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень та кваліфікує її дії за ч.1 ст.191 КК України, тобто, розтрата чужого майна, яке перебувало у віданні особи та за ч.1 ст.200 КК України - підробка документів на переказ.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до середньої тяжкості, особу винної, яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, являється інвалідом 3-ої групи, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить повне визнання обвинуваченою вини.

Зважаючи на наведене, а також враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, суд приходить до висновку, що обвинуваченій ОСОБА_3 слід призначити покарання у межах санкцій статей обвинувачення, а саме за ч.1 ст.191 КК України у виді позбавлення волі на певний строк без позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю та за ч.1 ст.200 КК України штрафу зі стягнення в дохід держави і на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Водночас, з урахуванням пом`якшуючих покарання обвинуваченої ОСОБА_3 обставин, відсутність обтяжуючих його, даних про особу, суд вважає за можливе на підставі ст.75 КК України звільнити дану обвинувачену від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та не покладати передбачені ст.76 КК України (в редакції 14 квітня 2009 року) обов`язки, що буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження нових злочинів, оскільки за вищенаведеного виправлення та перевиховання вказаної обвинуваченої можливе без ізоляції останньої від суспільства.

Разом з тим, 07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році», відповідно до п.г ст.1 якого, окрім зазначеного іншого, звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи.

За ст.12 КК України злочини, що вчинені ОСОБА_3 відносяться до злочинів середньої тяжкості та дана обвинувачена не підпадає під перелік осіб, зазначених у ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» та ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», до яких амністія не застосовується.

Водночас встановлено, що обвинувачена ОСОБА_3 на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» в установленому порядку визнана інвалідом 3-ої групи довічно, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , виданого 22 квітня 2004 року УПФУ м.Тернополя.

Таким чином, суд, на основі аналізу вищенаведених обставин, приходить до висновку, що обвинувачену ОСОБА_3 на підставі п.г ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» слід звільнити від відбування покарання за даним вироком.

У кримінальному провадженні є процесуальні витрати за проведені судові почеркознавчі експертизи №1.1-254/16, №1.1-260/16, №1.1-261/16, №1.1-262/16 від 29 липня 2016 року в сумі 880, 4 грн. за кожну, №1.1-130/17 від 31 березня 2017 року в сумі 2 641, 2 грн., №1.1.-137/17 від 10 квітня 2017 року в сумі 1760, 8 грн., які слід стягнути із ОСОБА_3 в користь держави з відповідними призначеннями платежів.

Речові докази, що знаходяться в матеріалах кримінального провадження, а саме заяви на видачу готівки №FJB060, №FJB065 та №FJB080 від 01 серпня 2014 року кожна, DVD-R диск необхідно залишити там же.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.191 та ч.1 ст.200 КК України і призначити їй за даними кримінальними правопорушеннями наступні покарання, зокрема, за:

- ч.1 ст.191 КК України 3 (три) роки позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю;

- ч.1 ст.200 КК України 68 000 (шістдесят вісім тисяч) грн. в дохід держави.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Згідно п.г ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання за даним вироком.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь держави з відповідними призначеннями платежів процесуальні витрати за проведені судові почеркознавчі експертизи №1.1-254/16, №1.1-260/16, №1.1-261/16, №1.1-262/16 від 29 липня 2016 року в сумі 880, 4 грн. за кожну, №1.1-130/17 від 31 березня 2017 року в сумі 2 641, 2 грн., №1.1.-137/17 від 10 квітня 2017 року в сумі 1760, 8 грн.

Речові докази, що знаходяться в матеріалах кримінального провадження, а саме заяви на видачу готівки №FJB060, №FJB065 та №FJB080 від 01 серпня 2014 року кожна, DVD-R диск залишити там же.

Апеляція на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1