Постанова
Іменем України
20 лютого 2018 року

м. Київ
справа № 594/1314/15-к
провадження № 51-917км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
та захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Тернопільської області від 5 липня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000383, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , на підставі ст. 89 Кримінального кодексу України

(далі КК) такого, що не має судимості,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Борщівського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до позбавлення волі на строк 7 років.
Вироком установлено, що 18 вересня 2015 року приблизно о 19:30 у будинку АДРЕСА_2 між

ОСОБА_7 і його сином ОСОБА_8 , які перебували у стані алкогольного сп`яніння, на побутовому ґрунті виникла сварка, під час якої ОСОБА_8 образив батька та ударив його рукою по обличчю. У свою чергу ОСОБА_7 , тримаючи в руках кухонний ніж, завдав ним ОСОБА_8 удар у ліву частину грудної клітки, спричинивши останньому проникаюче поранення грудей з ушкодженням серця, яке супроводжувалося масивною внутрішньою кровотечею та призвело до загального знекровлення організму. Зазначене ушкодження відноситься до категорії тяжких, що спричинило смерть потерпілого.
Вироком Апеляційного суду Тернопільської області від 01 червня 2016 року вирок місцевого суду скасовано частково та ухвалено новий, яким ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до позбавлення волі на строк 7 років.
Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 лютого 2017 року зазначений вирок апеляційного суду скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Скасовуючи вирок, колегія суддів послалася на те, що апеляційний суд, не досліджуючи безпосередньо докази, покладені місцевим судом в основу обвинувального вироку, надав їм іншу оцінку та дійшов передчасного висновку про вчинення ОСОБА_7 умисного вбивства ОСОБА_8 , кваліфікувавши його дії за ч. 1 ст. 115 КК.
Вироком Апеляційного суду Тернопільської області від 05 липня 2017 року вирок місцевого суду скасовано частково та ухвалено новий, яким ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до позбавлення волі на строк

7 років.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить змінити вирок, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 КК на ч. 2 ст. 121 КК та призначити йому покарання у виді 7 років позбавлення волі. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що в ОСОБА_7 не було наміру вбивати потерпілого, про що свідчать наявні у справі докази, яким суд апеляційної інстанції, постановляючи вирок, дав неправильну оцінку. Також вказує, що апеляційний суд в порушення вимог ст. 439 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) не виконав вказівок суду касаційної інстанцій, які викладено в ухвалі від 28 лютого 2017 року, і, не досліджуючи безпосередньо докази, знову надав їм іншу оцінку, ніж місцевий суд, що призвело до помилкової кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК. Крім того, захисник зазначає, що протокол слідчого експерименту від 19 вересня 2015 року за участю ОСОБА_7 не можна вважати належним та допустимим доказом, оскільки цю слідчу дію було проведено за участю старшого слідчого ОСОБА_9 , яку не було допущено до розслідування кримінального провадження, а також, що отримання зразків для експертизи (зокрема забір крові в ОСОБА_7 ) проводилося з порушенням КПК, а тому апеляційний суд безпідставно визнав обставиною, що обтяжує ОСОБА_7 покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Захисник ОСОБА_6 у режимі відеоконференції підтримав касаційну скаргу.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор вважає, що касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Потерпіла ОСОБА_10 письмово повідомила Суд, що підтримує касаційну скаргу захисника.

Мотиви суду
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Таким чином, переглядаючи судові рішення, суд касаційної інстанції виходить із встановлених судовими інстанціями фактичних обставин справи.
У кримінальній справі, в якій заперечується рішення суду апеляційної інстанції, встановлено, що ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час сварки зі своїм сином заподіяв останньому ножове поранення в ліву частину грудної клітки, від якого ОСОБА_8 помер.
Місцевий суд такі дії ОСОБА_7 розцінив як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, та кваліфікував їх за ч. 2 ст. 121 КК.
Апеляційний суд під час нового розгляду справи після скасування попереднього вироку апеляційного суду, дослідивши докази, дійшов висновку, що, завдаючи потерпілому удару ножем, ОСОБА_7 діяв з умислом на вбивство ОСОБА_8 , а тому кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 115 КК.

Колегія суддів погоджується з таким висновком та водночас вважає безпідставними доводи захисника, наведені в його касаційній скарзі, щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_7 з огляду на відсутність в останнього наміру вбивати потерпілого.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Як видно з матеріалів справи, висновок апеляційного суду щодо спрямованості умислу засудженого ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності. Апеляційний суд також врахував і наведені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України.
Зокрема, даними протоколу огляду місця події та висновками експертів підтверджується те, що в будинку, де проживав ОСОБА_7 , було виявлено труп потерпілого ОСОБА_8 із раною по передній поверхні грудної клітки зліва, а у кухні на столі ніж, на якому виявлено сліди пальця руки ОСОБА_7 і яким одноразовою дією потерпілому було заподіяно проникаюче поранення грудей з ушкодженням серця, що супроводжувалося масивною внутрішньою кровотечею та призвело до гострого знекровлення організму, яке і стало причиною смерті ОСОБА_8 . Під час слідчого експерименту ОСОБА_7 показав та розповів, за яких обставин він заподіяв ножове поранення потерпілому. З матеріалів справи також видно, що засуджений та потерпілий вживали алкогольні напої, у зв`язку з чим між ними виникали побутові конфлікти і сварки та склалися неприязні стосунки.
Таким чином, знаряддя злочину ніж, завдання ним цілеспрямованого удару в життєво важливий орган потерпілого, взаємовідносини між засудженим та потерпілим, обставини вчиненого діяння свідчать про те, що ОСОБА_7 діяв з умислом на вбивство ОСОБА_8 .
Посилання захисника в касаційній скарзі на те, що після завдання удару протягом певного часу потерпілий був ще живим, проте ОСОБА_7 утримався від подальших протиправних дій, припинивши їх, у цьому випадку не заслуговують на увагу. Заподіявши одне ножове поранення потерпілому в грудну клітку в область серця, ОСОБА_7 довів свій злочинний умисел до кінця, вбивши ОСОБА_8 . Відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи трупа проникаюче поранення грудей з ушкодженням серця перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю потерпілого, яка настала безпосередньо після ушкодження серця.
Згідно з висновком судово-психіатричного експерта в період, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_7 діяння, останній страждав на розлади психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю. Означений розлад психіки не позбавляв ОСОБА_7 здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Отже, наведене свідчить про правильність кваліфікації дій

ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК.
Відповідно до ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. При цьому судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено з порушеннями, зазначеними в ч. 2 вказаної статті. Таких порушень у кримінальні справі щодо ОСОБА_7 . Судом не встановлено.
Доводи, наведені в касаційній скарзі захисника про те, що суд апеляційної інстанції при новому розгляді справи, порушуючи вимоги ст. 439 КПК, не виконав вказівки суду касаційної інстанції, є безпідставними та спростовуються вищенаведеними висновками Суду.
Предметом перевірки під час апеляційного розгляду справи були доводи захисника про те, що протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 не можна вважати належним та допустимим доказом. Ці доводи обґрунтовано визнано безпідставними з огляду на постанову про доручення розслідування кримінального провадження слідчій групі від 19 вересня 2015 року, до складу якої було включено слідчу ОСОБА_9 .
Також з матеріалів справи видно, і це перевірялося під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що отримання зразків для експертизи (зокрема забір крові в ОСОБА_7 ) проводилося з дотриманням вимог КПК.
Покарання засудженому ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК у межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК, яка передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК, із врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину (який відноситься до особливо тяжких), даних про особу винного (його пенсійний вік, стан здоров`я, позитивну характеристику), обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття з приводу загибелі сина), думку потерпілої, яка просила його суворо не карати.
Також у справі встановлено (і це підтверджується висновком експерта), що злочинне діяння вчинено ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, а тому цю обставину відповідно до ст. 67 КК визнано такою, що обтяжує покарання, та обґрунтовано враховано при його призначенні.
Отже, призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом і розміром відповідає його меті, визначеній ст. 50 КК.
Ураховуючи викладене, касаційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Керуючись п. 4 параграфу 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Вирок Апеляційного суду Тернопільської області від 05 липня

2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3