Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/240/17
Провадження № 1-кп/553/21/2018
В И Р О К
Іменем України
17.01.2018м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві матеріали кримінального провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, українця, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, тимчасово не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст.125 КК України,-

та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Полтава, українки, громадянки України, не заміжньої, з середньою освітою, тимчасово не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст.125 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

12.10.2016 року, близько 18 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_5 , разом зі своєю співмешканкою - обвинуваченою ОСОБА_4 перебував на зупинці громадського транспорту «Постостровок», що за адресою: м. Полтава, вул. Сакко, 73.

Побачивши на вищевказаній зупинці сусіда - потерпілого ОСОБА_6 , який чекав на громадський транспорт, обвинувачений ОСОБА_5 разом з обвинуваченою ОСОБА_4 підійшли до нього та почали бесіду в ході якої між ними зав`язалася словесна сварка з приводу сусідських непорозумінь. В ході сварки у обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 раптово виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень, діючи з прямим умислом, обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 раптово нанесли кілька ударів руками та один удар ногою по тілу потерпілого ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_5 почав наносити йому кілька ударів пальцями стиснутими в кулак правої руки в обличчя та один удар лівою ногою в ділянку правого стегна потерпілого, в результаті чого спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, закритого перелому кісток носу та синців шкіри перенісся і правого ока, які згідно висновку СМЕ № 1621 від 13.10.2016 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Обвинувачена ОСОБА_4 нанесла потерпілому ОСОБА_6 один поштовх відкритими долонями обох рук в ділянку грудної клітки спереду зліва, дряпала нігтями шию та праве вухо, в результаті чого спричинила ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: пошкрябин шкіри шиї справа та правої завушної ділянки, які згідно висновку СМЕ № 1621 від 13.10.2016 року кваліфікується як легкі тілесні ушкодження.

Допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ст. 28 ч.1, ст. 125 ч.2 КК України не визнав та пояснив, що у нього та його співмешканки ОСОБА_4 постійно виникають з потерпілим ОСОБА_6 конфлікти з приводу сусідського проживання. Це все супроводжується викриками, скандалами та викликами поліції. 12.10.2016 року, близько 18 години, між ним та потерпілим, за участю його співмешканки ОСОБА_4 , відбувся конфлікт на зупинці транспортних засобів "ПостОстровок" в м. Полтаві. Не пам`ятає хто наносив тілесні ушкодження першим. Проте, зазначив, що потерпілий ОСОБА_6 почав першим наносити тілесні ушкодження ОСОБА_7 , а саме удари в голову. Він їх розбороняв, а потім наніс удар кулаком в область голови. Скільки разів не пам`ятає. Сутичка тривала буквально декілька хвилин. Крім них трьох на зупинці більше нікого не було. Після даної сутички ОСОБА_8 втік в сторону с. Дублянщина. ОСОБА_9 , який є сином його співмешканки, вийшов на зупинку через хвилини 3 5 після сутички і він йому розповів, що сталося та останній викликав поліцію. Вину в тому, що спричинив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_6 визнає, але це було пов`язане з захистом своєї співмешканки. Цивільний позов потерпілого повністю не визнав.

Допитана в суді обвинувачена ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення передбаченого ст. 28 ч.1, ст. 125 ч.1 КК України не визнала та пояснила, що конфлікти в неї та її співмешканця ОСОБА_5 з сусідами - сім"єю ОСОБА_10 виникають постійно, про що були неодноразові звернення до дільничого інспектора поліції. Події між нею та ОСОБА_6 , за участю ОСОБА_5 відбувалися на зупинці "Пост Островок" по вул. Сакко, 73 м. Полтава 12.10.2016 року, близько 18-00 год. Конфлікт спровокувало те, що на протязі останніх двох років у неї з співмешканцем та ОСОБА_6 і його сім"єю виникають неодноразово конфлікти через численні стукання їм у вікна, погрози, закидання снігом машини, щоб та не виїжджала, крадіжкою ключа від гаражу. Подій було багато і ці питання вона разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_5 вирішили з`ясувати на зупинці громадського транспорту. Крім них трьох на зупинці більше нікого не було. У процесі розмови першим почав наносити удари ОСОБА_6 їй три рази в голову. Від цих ударів вона не впала, там стояло дерево і вона обперлась об нього. Після цього ОСОБА_5 схопив ОСОБА_6 та між ними почалася бійка. Хто, скільки і кому наносив удари в ході бійки сказати не може. Потім ОСОБА_10 втік в сторону с.Дублянщина, а вони викликали поліцію. Особисто не наносила тілесних ушкоджень потерпілому. Потерпілий почав її бити і вона його відштовхнула. Припускає, що в процесі конфлікту вона його штовхала. Зазначила, що дійсно подряпала потерпілого. Цивільний позов потерпілого повністю не визнала.

Незважаючи на повне невизнання вини обвинуваченими щодо вчинення злочину передбаченого ст.ст. 28 ч.1, 125 ч.2 КК України обвинуваченим ОСОБА_5 та злочину передбаченого ст.ст. 28 ч.1, 125 ч.1 КК України обвинуваченою ОСОБА_4 , винність їх у вчиненні даних злочинів також підтверджується наступними доказами, наявними у матеріалах справи, дослідженими та перевіреними в судовому засіданні, а саме:

- показаннями в суді потерпілого ОСОБА_6 , який суду пояснив, що 12 жовтня 2016 року, близько 18 години вечора, він вийшов з дому, що по АДРЕСА_3 та направився до своїх батьків, які проживають по АДРЕСА_4 так як його дружина на той час перебувала в центральній районній лікарні м. Полтави. Йшов до батьків, щоб взяти вечерю та віднести її разом з медикаментами своїй дружині в лікарню. Після того пішов на зупинку громадського транспорту "ПостОстровок". Прийшовши на зупинку, буквально через секунд 30, до нього підійшов обвинувачений ОСОБА_5 та повідомив йому, що у нього на машині з`явились якісь подряпини та те, що в цьому винен саме він. Він сказав Ізмайлову, щоб останній викликав поліцію для вирішення даного питання. Після цього - його сусідка - обвинувачена ОСОБА_4 почала його ображати нецензурною лайкою, погрожувати і нанесла йому удар в ліве плече. Потім послідували удари від обвинуваченого ОСОБА_11 . В цей час обвинувачена ОСОБА_12 вчепилась йому в шию і тримала його. Він намагався звільнитися від них та вирватися. Обвинувачені почали наносити йому ще удари. Через деякий час йому вдалося вирватися від них і він побіг в сторону с.Дублянщина. Відбігши на безпечну відстань, викликав поліцію. А поліція викликала швидку медичну допомогу. На зупинці залишився пакет з медикаментами, їжею для дружини. Потім він поїхав з швидкою в травмпункт, де йому надали допомогу і він поїхав до поліції де написав заяву про вчинення відносно нього злочину. Бійку почала саме ОСОБА_7 , перший удар нанесла вона. Також зазначив, що вважає конфлікт з подряпиною авта був вигаданий, щоб нанести йому тілесні ушкодження, сусіди - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 його підстерігали, що видно із камер відеоспостереження, які встановлені в його домоволодінні. Ізмайлов наносив йому удари кулаком в обличчя, точну кількість він не пам"ятає. Після даного інциденту за участю обвинувачених та їх незаконних дій він отримав перелом кісток носа та черепно-мозкову травму. Цивільний позов підтримав. Розмір моральної шкоди обґрунтовував тим, що місяць не працював. Після нанесення побоїв почав погано дихати, на даний час проблеми з носом і йому потрібне лікування. Матеріальна шкода підтверджується тим, що він був у лікарів і вони призначали ліки, які купувала його мати разом з ліками для батька. Виокремити їх він не може. Чеків на підтвердження не має, вони йшли з іншими препаратами. Проте є призначення лікарів які додані до позову. Просив задовольнити поданий ним цивільний позов в повній мірі;

- показаннями свідка ОСОБА_13 , яка суду пояснила, що 12.10.2016 року вона перебувала у лікарні у зв`язку з загрозою переривання вагітності. Після 18-00 год. їй подзвонив чоловік ОСОБА_6 , який мав їй принести ліки та вечерю. Він зателефонував та сказав їй, що не прийде бо його побили сусіди - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 коли він стояв на зупинці громадського транспорту. Повідомив, що він вирвався від нападників та втік у бік с. Дублянщина та викликав поліцію. Також повідомила, що із сусідами у їхньої сім"ї складні взаємовідносини, оскільки останні постійно зловживають спиртними напоями, влаштовують гуляння. З приводу конфліктів неодноразово викликалась поліція, але це суттєво не вплинуло на сусідів ОСОБА_14 та ОСОБА_11 . Неодноразово в свій та бік чоловіка - ОСОБА_6 з боку обвинувачених чула погрози та нецензурні слова;

- показаннями свідка ОСОБА_15 , яка суду пояснила, що між сім"єю її сина - ОСОБА_6 та сусідами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 постійно виникають сварки з приводу сусідства по домогосподарству. Знає та бачила як 07.10.2016 року між ними виник конфлікт з приводу собаки яку завела ОСОБА_4 , оскільки живе через дорогу від них. 12.10.2016 року, ввечері, її син ОСОБА_6 прийшов до них, щоб забрати пакет з їжею для невістки, яка знаходилась в лікарні у зв"язку з пологами. Забравши пакет він пішов. Буквально через декілька хвилин син їй зателефонував і повідомив, що його побили сусіди ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на зупинці громадського транспорту, що він втік від них та перебуває на вул. Сакко в м. Полтаві. Вона прибігла на зупинку, там лежав пакет, який вони ним передавали для невістки в лікарню. Коли забирала пакет ОСОБА_4 стояла на зупинці разом з ОСОБА_5 . Вона пішла в сторону с.Дублянщина, а на зустріч їй йшов син ОСОБА_14 . Викликали швидку. У сина був розбитий ніс, з носа текла кров та боліла голова. Дочекалися медичну допомогу яка забрала сина до лікарні;

- показаннями свідка ОСОБА_16 , який суду пояснив, що 13 - 15 жовтня 2016 року на зупинці громадського транспорту "Пост Островок" в м. Полтава зустрів потерпілого ОСОБА_6 та запитав, що з ним сталось, оскільки останній був дуже сумний, у нього був розпухший ніс та синці під очима. ОСОБА_6 йому повідомив, що його побили сусіди ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що викликав швидку та поліцію. З потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченими він проживає в одному будинку, який має спільне подвір"я. Зазначив, що конфлікти з ОСОБА_7 були й у попереднього власника. Чув як з боку обвинувачених лунали погрози в сторону сім"ї Нелюби. Самої бійки яка відбулась між обвинуваченими та потерпілим він не бачив;

- показаннями свідка ОСОБА_17 , який в судовому засіданні пояснив, що 12.10.2016 року його викликали на роботу. І коли він йшов назад додому, близько 18-00 години, то побачив на зупинці громадського транспорту "Пост Островок", що по вул. Сакко в м. Полтаві бійку та крики. У сутичці брало участь троє осіб - одна жінка та два чоловіки. Жінка та чоловік - це особи які в залі судового засідання є обвинуваченими. В його полі зору конфлікт тривав 3-4 хвилини;

- показаннями свідка ОСОБА_18 , який в судовому засіданні пояснив, що працює інспектором патрульної поліції м. Полтави. Під час патрулювання, у жовтні 2016 року, він з напарником отримали виклик щодо події про нанесення тілесних ушкоджень, які були заподіяні особі по вулиці Сакко у м. Полтаві, поблизу зупинки "ПостОстровок". Коли прибули на місце події побачили чоловіка - це був потерпілий ОСОБА_6 з розбитим обличчям. У нього кров була на обличчі, розбитий ніс. ОСОБА_6 повідомив, що йому тілесні ушкодження нанесли його сусіди ОСОБА_4 та ОСОБА_19 коли він стояв на зупинці громадського транспорту, чекав автобуса, бо направлявся до дружини в лікарню та повідомив, що вони перебувають десь недалеко та пояснив суть конфлікту. Коли вони їхали на виклик то бачили людей на зупинці, тому вони викликали швидку допомогу постраждалому, розвернулися та проїхали до зупинки де стояли ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Далі встановили в них особи. Вони пред`явили паспорти. Вони також повідомили, що в них з ОСОБА_6 відбувся конфлікт. У них була зустрічна заява, що це він їх побив, але видимих ушкоджень на них не було. Також вони почали викликати наряд поліції. Далі постраждалого забрала швидка допомога для надання медичної допомоги в 1 міську клінічну лікарню, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було доставлено до відділку поліції №2 Полтавського ВП. В ОСОБА_6 слідчо-оперативна група відібрала заяву про подію яка відбулась.

Дослідженими та оголошеними в суді:

- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 12.10.2016 року ( а.с. 1 том 2);
- висновком судово-медичної експертизи № 1621 від 24.10.2016 року потерпілого ОСОБА_6 відповідно до якого, враховуючи відомі обставини справи, дані медичної документації, проведенням судово-медичної експертизи, встановлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку; закритого перелому кісток носу та синців шкіри перенісся і правого ока, які утворились від дії тупих предметів з обмеженими контактуючими поверхнями, якими могли бути пальці рук стиснуті в кулак чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою та кваліфікуються тільки у своїй сукупності, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, (п.2.3.3. «Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.95р.); синця шкіри правого стегна, який утворився від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могла бути і нога людини в тому числі і у взутті чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою та кваліфікується, як легке тілесне ушкодження (п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.95р.); пошкрябин шкіри шиї справа та правої завушної ділянки, які утворились від дії предметів зі стоншеними краями, якими могли бути і нігті людини чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою та кваліфікуються, як у своїй сукупності, так і кожна окремо, як легкі, тілесні ушкодження (п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.95р.). Дані тілесні ушкодження могли утворитись в строк і за обставин на який(які) посилається підекспертний гр. ОСОБА_6 , не менш, як від п`ятикратної дії травмуючих факторів, тобто не характерні для утворення при падінні. 3. Враховуючи анатомічну локалізацію, морфологічну характеристику вище вказаних тілесних ушкоджень, в момент спричинення тілесних ушкоджень підекспертний знаходився передньою частиною тулуба (обличчям) до нападників. 6,8. Встановлені тілесні ушкодження знаходяться в анатомічних ділянках досяжних, але не характерних для самоспричинення. ( а.с. 2-3 том 2);
-висновком додаткової судово-медичної експертизи № 1635 від 24.10.2016 року потерпілого ОСОБА_6 згідно якого, враховуючи відомі обставини справи, дані медичної документації, дані протоколу проведення слідчого експерименту, встановлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно- мозкової травми струсу головного мозку; закритого перелому кісток носу та синців шкіри перенісся і правого ока, які утворились від дії тупих предметів з обмеженими контактуючими поверхнями, якими могли бути пальці рук стиснуті в кулак чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою та кваліфікуються тільки у своїй сукупності, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, (п.2.3.3. «Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.95р.); синця шкіри правого стегна, який утворився від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могла бути і нога людини в тому числі і у взутті чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою та кваліфікується, як легке тілесне ушкодження (п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.95р.); пошкрябин шкіри шиї справа та правої завушної ділянки, які утворились від дії предметів зі стоншеними краями, якими могли бути і нігті людини чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою та кваліфікуються, як у своїй сукупності, так і кожна окремо, як ЛЕГКІ тілесні ушкодження (п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.95р.). 1-3. Покази потерпілого гр. ОСОБА_6 дані ним - 17.10.2016року в ході проведення слідчого експерименту за його участю, не протирічать об`єктивним даним судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_6 ( а.с. 4-5 том 2);
-протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_6 від 17.10.2016 року із фототаблицею до нього де останній показав як обвинувачені наносили йому тілесні ушкодження (а.с. 6-8 том 2);
-заявою потерпілого ОСОБА_6 про долучення цифрового носія (диску) ( а.с. 9 том 2);
-протоколом перегляду відеозапису від 01.11.2016 року ( а.с. 10 том 2);
-протоколом огляду місця події від 12.11.2016 року із фототаблицею до нього ( а.с. 11-15 том 2);
-копією картки виклику швидкої медичної допомоги від 12.10.2016 року ОСОБА_6 ( а.с. 16-17 том 2);
-копією журналу реєстрації амбулаторних хворих відносно ОСОБА_6 (а.с. 18-27 том 2);
-характеризуючими матеріалами на ОСОБА_5 , згідно яких останній характерезується негативно (а.с. 28-33 том 2);
-характеризуючими матеріали на ОСОБА_4 , згідно яких остання характерезується негативно (а.с. 34-39 том 2); -диском із відеозаписом (а.с. 40 том 2).

Вірною є кваліфікація злочинних дій обвинуваченої ОСОБА_4 за ст.ст. 28 ч.1 125 ч.1 КК України, як нанесення умисного легкого тілесного ушкодження, вчиненого групою осіб, без попередньої змови між собою.

Правильною є кваліфікація злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ст.ст. 28 ч.1, 125 ч.2 КК України, як нанесення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров"я, вчиненого групою осіб, без попередньої змови між собою.

Відповідно до ч.1, 6 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч.ч. 1,3 статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до ч.1 статті 368 КПК України ухвалюючи вирок суд, зокрема, повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини, ст.62 Конституції України і норм КПК України кожна людина має право на справедливий розгляд справи, ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню поки не буде визнаний винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

Як встановлено судом, пояснення потерпілим та свідками по справі давались особисто і добровільно, і в цих поясненнях детально, послідовно, з подробицями як сам потерпілий так і свідки, зокрема, ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , показали обставини вчинення обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 злочинів передбачених ст. ст. 28 ч.1, ст. 125 ч.1 та ст.ст. 28 ч.1, 125 ч.2 КК України відповідно, відносно потерпілого ОСОБА_6 . Викладені обставини вчинення злочинів пов`язаних з нанесенням тілесних ушкоджень обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 об`єктивно узгоджуються із іншими доказами по справі, висновками судово медичних експертиз потерпілого, показаннями свідків по справі, а також поясненнями самих обвинувачених. Так обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні, зокрема, зазначав, що визнає той факт що дійсно наніс тілесні ушкодження потерпілому оскільки наносив удари рукою в голову, а обвинувачена ОСОБА_4 зазначила, що в процесі конфлікту вона штовхала потерпілого та дійсно подряпала його.

Виходячи із викладеного, суд приходить до висновку, що показання потерпілого ОСОБА_6 , а також свідків по справі даних в судових засіданнях щодо вчинення обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 злочинів передбачених ст. ст. 28 ч.1, ст. 125 ч.1 та ст.ст. 28 ч.1, 125 ч.2 КК України відповідно, а саме дій пов`язаних з нанесенням тілесних ушкоджень є достовірними та об`єктивними, а тому суд бере їх до уваги та разом з іншою сукупністю доказів по справі кладе їх в основу обвинувального вироку щодо вчинення обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 злочинів передбачених ст. ст. 28 ч.1, ст. 125 ч.1 та ст.ст. 28 ч.1, 125 ч.2 КК України відповідно.

Аналізом зібраних та перевірених судом доказів встановлено, що сварку вчинили обвинувачені з потерпілим ОСОБА_6 по вул. Сакко, 73 в м. Полтаві на зупинці громадського транспорту "ПостОстровок", обвинувачені умисно заподіяли легкі тілесні ушкодження потерпілому. Як вбачається із матеріалів кримінального провадження та пояснень учасників судового процесу, будь-якої небезпеки обвинуваченим з боку потерпілого не було, а тому в даному випадку відсутні були підстави передбачені законом вчиняти будь які дії на свій захист від потерпілого. Крім того, судом встановлено, що обвинувачених було двоє та вони значно переважали у силі потерпілого.

Твердження обвинувачених в судовому засіданні, що вони не наносили тілесні ушкодження потерпілому, а даний інцидент є провокацією з боку потерпілого так як останній першим почав бійку та нанесення ударів, а відтак і не вчиняли злочини передбачені ст. ст. 28 ч.1, ст. 125 ч.1 та ст.ст. 28 ч.1, 125 ч.2 КК України відповідно, суд, виходячи з показань самих обвинувачених даних в процесі розгляду справи в суді, пояснень потерпілого та свідків обвинувачення щодо вчинення ними злочину, які об`єктивно підтверджуються і іншою сукупністю доказів по справі, зокрема висновками судово медичних експертиз потерпілого ОСОБА_6 , вважає безпідставними та такими які направлені на уникнення відповідальності за вчинене.

Викладене свідчить, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 умисно нанесли потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження за що вони повинні нести кримінальну відповідальність. Щодо їх невизнання вини та пояснення того, що вони не завдавали тілесних ушкоджень потерпілому, а лише захищались, оскільки саме ОСОБА_6 першим почав конфлікт та наносити удари обвинуваченій ОСОБА_4 в голову, суд оцінює такі пояснення критично, так як вони не узгоджуються з фактичними обставинами справи, поясненнями даними учасниками процесу в судовому засіданні, матеріалами справи.

Вказані докази в сукупності з показаннями потерпілого та свідків, не довіряти яким у суду немає жодних підстав, повністю підтверджують дані про місце, час, спосіб, мотив та обставини вчинення обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 злочинів передбачених ст. ст. 28 ч.1, ст. 125 ч.1 та ст.ст. 28 ч.1, 125 ч.2 КК України відповідно.

При цьому, характер спричинених тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 повністю узгоджується із висновками судово - медичних експертиз, показаннями самого потерпілого, свідків та обставинами, встановленими в ході розгляду кримінального провадження.

Оцінюючи всі докази за даною кримінальною справою в їх сукупності, суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»). Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п.86 рішення ЄС від 11.07.2013 року у справі «Вєренцов проти України»).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права».

З урахуванням викладеного, оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до переконливого висновку, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягають притягненню до відповідальності за вчинення злочинів передбачених ст. ст. 28 ч.1, ст. 125 ч.1 та ст.ст. 28 ч.1, 125 ч.2 КК України відповідно, та повинні понести за це кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправдання засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу кожного із обвинувачених та обставини, що помякшують та обтяжують покарання кожного з обвинувачених, та виходить з того, що призначене підсуднім покарання має бути необхідним та достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Пом`якшуючих покарання обставин для кожного із обвинувачених не встановлено.

Обтяжуючих покарання обставин для кожного із обвинувачених не встановлено.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, приймаючи до уваги викладене вище, а також те, що обвинувачені не визнали вину у вчиненні інкримінованих їм злочинів, проте вони не є тяжкими, відсутність тяжких наслідків, враховуючи негативну характеристику обох обвинувачених, збитки завдані злочином не відшкодували потерпілому, не займаються суспільно-корисною працею, а тому, з урахуванням цих обставин та даних про особу кожного із обвинувачених, суд приходить до висновку, що їх виправлення можливе без ізоляції від суспільства, а досягне мети при призначенні кожному з обвинувачених покарання у виді громадських робіт, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених і попередження вчинення нових злочинів.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 , суд приходить до висновку, що даний позов підлягає до часткового задоволення, а саме: щодо стягнення з обвинувачених на користь потерпілого суми моральних збитків в розмірі 5000 грн., оскільки потерпілим було зазначено обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням інших обставин, які були пов`язані саме з короткочасним розладом здоров"я. Також зазначено в ході розгляду справи та надано потерпілим документальне підтвердження щодо тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, що узгоджується із положеннями п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Крім того, задовольняючи частково позовні вимоги потерпілого, що стосуються відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги як об`єктивні дані, встановлені в ході судового розгляду, так і власні пояснення потерпілого ОСОБА_6 щодо того, що стягнення моральної шкоди пов`язує з наміром в подальшому відновити своє здоров`я після перелому кісток носа.

Щодо стягнення на користь потерпілого суми в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, то суд приходить до висновку, що в даній частині позовних вимог необхідно відмовити у зв`язку з необґрунтованістю даних позовних вимог, оскільки потерпілим як в позовній заяві так і в судовому засіданні, не було зазначено з чого саме потерпілий виходив, визначаючи розмір відшкодування матеріальної шкоди, не було зазначено та не надано документальних підтверджень придбання ліків які купував позивач, характер лікарських призначень, тривалості лікування, терміну відновлення тощо.

Речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст. 28 ч.1, 125 ч.2 КК України на підставі яких призначити йому покарання у виді 240 годин громадських робіт.

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст. 28 ч.1, 125 ч.1 КК України на підставі яких призначити їй покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно на користь ОСОБА_6 у відшкодування моральної шкоди 5000 грн. В іншій частині позову відмовити.

Вирок може бути оскаржено в Апеляційний суд Полтавської області через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1