Справа № 183/4823/16
№ 1-кп/183/192/17
В И Р О К
іменем України
09 жовтня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

в присутності обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000295, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел..Козятин Козятинського району Вінницької області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, що має на утриманні двох малолітніх дітей, непрацюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:
25 червня 2014 року наказом № 133 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду водія протитанкового взводу 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9,11,16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

В період з 06 жовтня 2014 року по 30 жовтня 2014 року старший солдат ОСОБА_4 проходив стаціонарне обстеження у військово-медичному клінічному центрі Західного регіону.

31 жовтня 2014 року старший солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, вчасно не з`явився на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, не приймаючи мір для повернення до військової частини.

16 вересня 2016 року старший солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та заявив про себе.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.3 ст. 407 КК України, як вчасне нез`явлення військовослужбовця на військову службу без поважних причин, тривалістю понад один місяць.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України визнав, обставини вчинення ним кримінального правопорушення не оспорювалися, надав показання про те, що в період з 06.10.2014 року по 30.10.2014 року проходив лікування у військовому медичному закладі з приводу отриманого поранення, 31.10.2016 року дійсно повинен був повернутися до військової частини НОМЕР_1 та приступити до виконання своїх військових обов`язків, однак напередодні його дружина залишила двох малолітніх дітей проживати одних без піклування та виїхала за межі України, внаслідок чого він повернувся до себе додому. Одразу, як було порушене кримінальне провадження та його викликали до прокуратури, він з`явився, а в подальшому ним знову було укладено контракт, він продовжив виконувати військову свій військовий обов`язок. У скоєному обвинувачений кається, просив суд застосувати до нього вимоги Закону України «Про амністію у 2016 році».

В судовому засіданні учасники судового розгляду не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які не оспорюються сторонами.

У відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч.3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 є встановленою, його дії належить кваліфікувати за ч.3 ст. 407 КК України, вчасне нез`явлення військовослужбовця на військову службу без поважних причин, тривалістю понад один місяць.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, у відповідності до ст.65 КК України враховує, що обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості.

Також суд враховує особу обвинуваченого, який раніше не був судимим, посередньо характеризується за місцем служби, однак має стійкі соціальні зв`язки, на утриманні має двох малолітніх дітей.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання, визнаються щире каяття та з`явлення із зізнанням.

У відповідності до ст. 50 КК України щодо поняття покарання та його цілей, позбавлення волі обвинуваченого на певний термін буде достатнім для його виправлення, і не потребує покарання в межах найбільшої санкції ч.3 ст. 407 КК України.

Між тим, у відповідності до ст. Закону України «Про амністію в 2016 році», звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 отримав статус учасника бойових дій, приймав безпосередню участь перебуваючи в районах антитерористичної операції, вчинив злочин, який законом не віднесено до категорії особливо тяжких, до закінчення судового розгляду звернувся до суду з клопотанням про звільнення від відбування покарання, на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

Встановлені в судовому засіданні обставини дозволяють суду ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного вироком суду, на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію в 2016 році».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання, на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію в 2016 році».

Копію вироку вручити обвинуваченому негайно.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів.

Суддя ОСОБА_1