Справа № 629/4897/17
Номер провадження 1-м/629/1/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.01.2018 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лозова Харківської області клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Лозова Харківської області, громадянки України, не одруженої, не працюючої, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , засудженої

-вироком Московського міського суду від 27.02.2017р. з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Верховного Суду Російської Федерації від 17.05.2017р., до покарання у вигляді 13 років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених п. «г» ч. 4 ст. 228.1, ч. 5 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1, ч. 1 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, -

В С Т А Н ОВ И В:

Міністерство юстиції України звернулося до Лозівського міськрайонного суду Харківської області із клопотанням про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, посилаючись на те, що 21 листопада 2017 року наказом Міністерства юстиції України № 3731/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженої вироком російського суду громадянки України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до статті 606 Кримінального процесуального кодексу України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 17.10.2017р. за №06-128562/17.

ОСОБА_4 засуджено вироком Московського міського суду від 27.02.2017р. з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Верховного Суду Російської Федерації від 17.05.2017р., до покарання у вигляді 13 років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених п. «г» ч. 4 ст. 228.1, ч. 5 ст. 228.1, ч.3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1, ч. 1 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.
ОСОБА_4 знаходиться в ФКУ «Виправна колонія № 14 УФСВП Росії по Республіці Мордовія»; кінець відбуття строку покарання - 25.03.2028р.
Останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні: АДРЕСА_1 .
Міністерство юстиції України у клопотанні просить суд: визначити статті, частини статей Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_4 визнано винною вироком Московського міського суду від 27.02.2017р. з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Верховного Суду Російської Федерації від 17.05.2017р.; визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженою ОСОБА_4 на підставі вироку Московського міського суду від 27.02.2017 з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Верховного Суду Російської Федерації від 17.05.2017р.
В судове засідання представник заявника не з`явився, але в клопотанні просив провести судовий розгляд без участі представника Міністерства юстиції України.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання заявника, посилаючись на наявність правових підстав для його задоволення. Просив привести вирок суду іноземної держави відносно громадянина України ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України та визначити норми КК України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_4 визнано винною вказаним вироком суду Російської Федерації від 27.02.2017 року, з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Верховного Суду Російської Федерації від 17.05.2017р., а саме: за п. «г» ч.4 ст. 228.1, ч. 5 ст. 228.1, ч.3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1, ч. 1 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, визначити той самий строк для відбування покарання у виді 13 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Розглядаючи клопотання про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, суд виходить із положень Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та норм Кримінального кодексу України.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Суд, виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч. 3 ст. 603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, або відповідними положеннями КПК України, відмічає, що чинним на території України є Закон України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік».

Зазначена Європейська конвенція згідно з положеннями ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Пунктом «b» частини 1 статті 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.

Пунктами «а», «d» статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб встановлено, що при заміні вироку мають враховуватися зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, а також не може посилюватися кримінальне покарання засудженої особи.

Крім того, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені у ст. 606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст. 610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При призначені строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у ч. 4 ст. 610 КПК України.

При цьому суд, як це визначено у ч. 3 ст. 603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

Статтею 606 КПК України визначаються умови передачі засуджених осіб для відбування покарання в Україні: якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; якщо вирок набрав законної сили; якщо на час отримання запиту про передачу засуджений має відбувати покарання упродовж як найменш шести місяців або якщо йому ухвалено вирок до ув`язнення на невизначений строк; якщо на передачу згоден засуджений або з урахуванням його віку або фізичного чи психічного стану на це згоден законний представник засудженого; якщо кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або було б злочином у разі вчинення на її території, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі; якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності - також процесуальні витрати; якщо держава ухвалення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженого.

ОСОБА_4 засуджено вироком Московського міського суду від 27.02.2017р. з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Верховного Суду Російської Федерації від 17.05.2017р., до покарання у вигляді 13 років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених п. «г» ч.4 ст. 228.1, ч. 5 ст. 228.1, ч.3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1, ч. 1 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації.
ОСОБА_4 знаходиться в ФКУ «Виправна колонія № 14 УФСВП Росії по Республіці Мордовія»; кінець відбуття строку покарання - 25.03.2028р.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні, або за місцем знаходження Міністерства юстиції.

Судом встановлено, що останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» ОСОБА_4 є громадянкою України, що підтверджується листом Державної міграційної служби України.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 року, компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової та адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11 Конвенції, яка передбачає у разі зміни вироку застосовувати процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку.

З огляду на зазначені норми, суд констатує, що ОСОБА_4 є громадянкою України, вирок суду Російської Федерації яким вона засуджена, набрав законної сили, надано згоду на передачу засудженої в Україну для подальшого відбування покарання, кримінальні правопорушення, передбачені п. «г» ч.4 ст. 228.1, ч. 5 ст. 228.1, ч.3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1, ч. 1 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації, внаслідок вчинення яких було ухвалено вирок, є злочинами згідно із законодавством України.

ОСОБА_4 висловила бажання бути переданою в Україну, що підтверджується її письмовою заявою, написаною особисто, підпис якої на вказаній заяві засвідчено начальником ФКУ «Виправна колонія № 14 УФСВП Росії по Республіці Мордовія».
З медичної довідки, виданої медичною частиною № 14, вбачається, що стан здоров`я ОСОБА_4 задовільний, на «Д» обліку засуджена не перебуває.
Відповідно до ст. 11 Конвенції, при застосуванні процедури зміни вироку, суд змінює кваліфікацію дій засудженого відповідно до КК України та визначає покарання.

Відповідно до ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; 2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті КК України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Таким чином, за своїм характером покарання не повинне посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинні вважатися обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину.

Як зазначено вище, ОСОБА_4 засуджено вироком Московського міського суду від 27.02.2017р. з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Верховного Суду Російської Федерації від 17.05.2017р., за вчинення злочинів, передбачених:

- п. «г» ч.4 ст. 228.1 КК Російської Федерації (незаконне пересилання наркотичних засобів, групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі) до 10 років позбавлення волі;

- ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації (незаконне пересилання наркотичних засобів, групою осіб за попередньою змовою, в особливо великому розмірі) до 12 років позбавлення волі;

- ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації (замах на незаконне пересилання наркотичних засобів, групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі) до 9 років позбавлення волі;

- ч. 1 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації (готування до незаконного збуту наркотичних засобів групою осіб за попередньою змовою в особливо великому розмірі) до 6 років позбавлення волі.

На підставі ч. 3 ст. 69 КК Російської Федерації за сукупністю вищезазначених злочинів, шляхом часткового складання покарань, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у вигляді 13 років позбавлення волі.
Кримінальна відповідальність за вчинені ОСОБА_4 злочини, передбачена: ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України,ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 307 КК України.
За Кримінальним кодексом України за ч. 2 ст. 307 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна, за ч. 3 ст. 307 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

Відповідно до ч.2,3 ст. 68 КК України, за вчинення готування до злочину строк або розмір покарання не може перевищувати половини максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу. За вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Таким чином, засудженій ОСОБА_4 слід визначити покарання:

- за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років;

- за ч. 3 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років;

- за ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років;

- за ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років;

При цьому положення в частині конфіскації майна не можуть бути застосовані, оскільки не передбачені санкціями ч. 4, ч. 5 ст. 228.1 КК РФ.

Остаточне покарання ОСОБА_4 слід призначити за сукупністю зазначених злочинів за правилами ч.1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, у виді 13 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання засудженій ОСОБА_4 слід обчислювати з 27 лютого 2017 року - відповідно до дати, яка встановлена вироком Московського міського суду від 27.02.2017р., та зарахувати устрок відбуття покарання строк тримання її під вартою в період з 26 березня 2015 року по 25 лютого 2017 року включно.

Визначення режиму відбування покарання не є компетенцією суду України і належить до повноважень регіональних комісій з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9-12 Конвенції «Про передачу засуджених осіб», ст.ст. 372, 602-604, 610 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України у відношенні ОСОБА_4 задовольнити.

Привести вирок Московського міського суду від 27.02.2017р. з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Верховного Суду Російської Федерації від 17.05.2017р.,відносно засудженої ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України.

Визначити, що п. «г» ч.4 ст. 228.1 КК Російської Федерації, за яким ОСОБА_4 засуджено вироком Московського міського суду від 27.02.2017р. з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Верховного Суду Російської Федерації від 17.05.2017р., відповідає ч. 2 ст. 307 КК України.

Визначити, що ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації за яким ОСОБА_4 засуджено вироком Московського міського суду від 27.02.2017р. з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Верховного Суду Російської Федерації від 17.05.2017р., відповідає ч. 3 ст. 307 КК України.

Визначити, що ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації, за яким ОСОБА_4 засуджено вироком Московського міського суду від 27.02.2017р. з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Верховного Суду Російської Федерації від 17.05.2017р., відповідає ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України.

Визначити, що ч. 1 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації, за яким ОСОБА_4 засуджено вироком Московського міського суду від 27.02.2017р. з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Верховного Суду Російської Федерації від 17.05.2017р., відповідає ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 307 КК України.
Засудженій ОСОБА_4 на підставі вироку Московського міського суду від 27.02.2017р. визначити покарання:

- за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років;

- за ч. 3 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років;

- за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років;

- за ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років;

Остаточне покарання ОСОБА_4 призначити за сукупністю зазначених злочинів за правилами ч.1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, у виді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання засудженій ОСОБА_4 обчислювати з 27 лютого 2017 року - відповідно до дати, яка встановлена вироком Московського міського суду від 27.02.2017р., та зарахувати устрок відбуття покарання строк тримання її під вартою в період з 26 березня 2015 року по 25 лютого 2017 року включно.

Копію ухвали суду направити до Міністерства юстиції України та центрального органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.

Ухвала може бути оскаржена органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором до апеляційного суду Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом семи діб з моменту її проголошення, а засудженим - з моменту її вручення.

Суддя ОСОБА_1