Справа № 483/188/18
Провадження № 1-кс/483/57/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2018 року м.Очаків

Слідчий суддя Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого СВ Очаківського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження,
У С Т А Н О В И В :
06 лютого 2017 року до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла скарга адвоката ОСОБА_5 в інтересах потерпілої ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого СВ Очаківського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 від 23 січня 2018 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001011.

В обґрунтування скарги адвокат посилається на наступне.

26 січня 2018 року ОСОБА_4 одержала постанову про закриття кримінального провадження №0001011, прийняту 23.01.2018 року старшим слідчим СВ ВП ГУ Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_3 . Згідно постанови слідчого підставою для закриття кримінального провадження є відсутність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 Кримінального кодексу України.

Обґрунтовуючи постанову слідчий приходить до висновку, що ОСОБА_6 не повинен був виконувати постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 27.12.2017 року відразу після набрання нею законної сили, так як судом апеляційної інстанції йому було надано строк на касаційне оскарження рішення суду на протязі тридцяти днів і судом вказане рішення не було допущено до негайного виконання. Крім того ОСОБА_4 повинна була спочатку одержати виконавчий лист і звернути його до примусового виконання через органи державної виконавчої служби. Враховуючи те, що виконавче провадження було відкрито 10.01.2018 року, а 11.01.2018 воно було завершене у зв`язку з виконанням, то ОСОБА_6 рішення суду виконав в повному обсязі.

З вказаними мотивами закриття кримінального провадження не згодні з наступних підстав.

Згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 384 Цивільного процесуального кодексу України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Згідно ч. 8 ст. 394 Цивільного процесуального кодексу України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу. Якщо разом з касаційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом; За наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.
В постанові слідчого відсутні посилання на обставини, що підтверджені доказами, які б свідчили про вжиття ОСОБА_6 заходів щодо касаційного оскарження постанови Апеляційного суду Миколаївської області від 27.12.2017 року, в тому числі задоволення судом касаційної інстанції його клопотання про зупинення виконання рішення суду або зупинення його дії.
Висновок слідчого: «Згідно з процесуальним законом за кожним судовим рішенням, як набрало законної сили, або належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадян або держави в суді, судом першої інстанції видається один виконавчий лист» не має нічого спільного з положеннями діючого Цивільного процесуального кодексу України та Закону України «Про виконавче провадження», а є лише цитатою з положень Цивільного процесуального кодексу України, які втратили чинність.
Так згідно ч.1 та ч.3 ст. 431 Цивільного процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.
Згідно п. 5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі повинна бути зазначена резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень. Згідно п.7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувану без прийняття до виконання якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання.
З огляду на вищевикладені положення чинного законодавства примусовому виконанню підлягають тільки ті рішення суду, що передбачають необхідність застосування заходів примусового виконання, які визначені Законом України «Про виконавче провадження», зокрема ст. 10 вказаного закону. В іншому випадку виданий судом виконавчий лист не підлягає примусовому виконанню

При цьому ст. 129-1 Конституції України та ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України не пов`язує момент виникнення обов`язковості рішень судів та відповідальності за їх невиконання з наявністю або відсутністю підстав для їх примусового виконання на підставі виданого виконавчого листа.

Таким чином висновок слідчого про те, що обов`язок виконати постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 27.12.2017 року виник у ОСОБА_6 з моменту відкриття виконавчого провадження( 10.01.2018 року), а не моменту набрання вказаним рішенням законної сили, не відповідає ст. 129-1 Конституції України та ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України.

Крім того, висновок слідчого про те, що ОСОБА_6 виконав рішення суду у встановленому законом порядку не відповідає змісту постанови Апеляційного суду Миколаївської області, якою передбачено стягнення сімсот чотирьох гривен судового збору. З цього приводу ОСОБА_4 звернулась з заявою про примусове виконання рішення від 22.01.2018 року, тобто слідчим не повно з`ясовано всі фактичні обставини, що стосуються виконання постанови Апеляційного суду Миколаївської області від 27.12.2017 року.

Посилаючись на викладене, адвокат ОСОБА_5 просив скасувати постанову старшого слідчого СВ Очаківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження від 23 січня 2018 року.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 просив скаргу задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у скарзі.

Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги адвоката ОСОБА_5 та зазначив, що постанова про закриття кримінального провадження винесена законно.

Розглянувши скаргу, заслухавши пояснення представника потерпілої, слідчого, дослідивши матеріали судового провадження, слідчий суддя дійшов наступного.

Постановою старшого слідчого СВ Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 від 23 січня 2018 року закрито кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001011 від 29 грудня 2017 року за відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 483/1260/17 (провадження 2/483/568/2017), копію повного тексту постанови Апеляційного суду Миколаївської області від 27 грудня 2017 року ОСОБА_5 отримав 28 грудня 2017 року для передачі ОСОБА_4 .

Згідно матеріалів кримінального провадження, а саме витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001011, 29 грудня 2017 року у черговій частині Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області зареєстрована заява ОСОБА_4 з проханням вжити заходів щодо її колишнього чоловіка ОСОБА_6 , який не виконує рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 27 грудня 2017 року про встановлення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 .

02 січня 2018 року ОСОБА_4 звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з заявою про видачу виконавчого листа для примусового виконання Постанови колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області допустивши негайне виконання рішення суду.

Разом з тим, з Постанови Апеляційного суду Миколаївської області не вбачається негайного виконання рішення.

Крім того, цивільна справа надійшла до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з апеляційної інстанції лише 04 січня 2018 року.

Як вбачається з копії наданого адвокатом ОСОБА_5 листа Апеляційного суду Миколаївської області від 05 лютого 2018 року № 6-22/25/2018 3П-29/18, цивільна справа № 483/1260/17 (провадження № 22-ц/784/2641/17) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відібрання дитини 02 січня 2018 надіслана до Очаківського міськрайонного суду з постановою суду від 27 грудня 2017 року. У січні місяці 2018 року на адресу суду надійшло повідомлення про вручення поштового відправлення, із якого вбачається, що копію зазначеної постанови ОСОБА_6 отримав особисто 06 січня 2018 року.

05 січня 2018 року на адресу ОСОБА_4 направлено виконавчі листи у вказаній справі про відібрання малолітнього сина ОСОБА_7 та стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судових витрат.

Згідно з положеннями статті 129 Конституції України однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчі листи викладаються в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів, передбачених Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, і підписуються електронним цифровим підписом судді (в разі колегіального розгляду - електронними цифровими підписами всіх суддів, які входять до складу колегії). Підставою для виконання суб`єктом державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань судового рішення, що набрало законної сили, є його примірник в електронній формі, надісланий суб`єкту державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань у порядку інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром судових рішень та Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, затвердженому Міністерством юстиції України спільно з Державною судовою адміністрацією України. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Протягом п`яти днів після набрання судовим рішенням законної сили виконавчий документ, зазначений в частині третій цієї статті, вноситься до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, а його копія (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого документа у Єдиному державному реєстрі виконавчих документів, надсилається стягувачу на його офіційну електронну адресу, або, у разі її відсутності, рекомендованим чи цінним листом.

Відповідно до підпункту 15.15 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, суд видає виконавчі документи в паперовій формі.

Порядок примусового виконання судових рішень регламентовано спеціальним законом Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закон), примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з п.1 ч.1 ст. 26 Закону, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як вбачається з копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 11 січня 2018 року, що міститься в матеріалах кримінального провадження, рішення суду про відібрання у ОСОБА_6 малолітнього сина ОСОБА_8 та повернення його матері ОСОБА_4 за місцем її проживання, виконано.

У своїй скарзі адвокат ОСОБА_5 посилається на те, що ОСОБА_6 не виконав рішення суду також в частині стягнення на користь ОСОБА_4 судового збору в сумі 704 грн. , вказав, що з цього приводу ОСОБА_4 22 січня 2018 року звернулася за заявою про примусове виконання рішення.

Разом з тим, копії постанови про відкриття виконавчого провадження до суду не надав.

З досліджених матеріалів кримінального провадження № 0001011, вбачається, що розслідування слідчим проводилося лише з питання невиконання рішення в частині повернення дитини матері. Питання про невиконання рішення в частині стягнення судового збору ніким не порушувалося.

Як вбачається з протоколу допиту потерпілої ОСОБА_4 від 03 січня 2018 року, вона звернулася з заявою до Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області з проханням вжити заходів до її колишнього чоловіка ОСОБА_6 , який не виконує рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 27 грудня 2017 року в частині негайного повернення їй її сина ОСОБА_7 .

Питання про притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за невиконання рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 27 грудня 2017 року в частині стягнення судових витрат ОСОБА_4 не порушувалося.

Відповідно до ч.1 ст. 382 КК України кримінальним правопорушенням є умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню

Об`єктивна сторона злочину за ч. 1 ст. 382 КК полягає в одному із таких, альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: а) невиконання (ухилення від виконання) вироку, рішення ухвали, постанови суду або б) перешкоджання їх виконанню.

За частиною 1 ст. 382 КК склад злочину є формальним, бо його об`єктивна сторона вичерпується вчиненням одного із зазначених у законі діянь - дії (перешкоджання) чи бездіяльності (невиконання), і саме з цього моменту злочин визнається закінченим та набуває триваючого характеру.

Невиконання судового акта - це бездіяльність, що полягає у незастосуванні передбачених законом і судовим актом заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт. Форми (способи) невиконання судового акта можуть бути різними, наприклад, пряма і відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати. Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито і не відмовляється від виконання судового акта, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання (умисно не розпечатує пошту, не приймає державного виконавця, направляє документ не за адресою тощо).

Перешкоджання виконанню судового акта - це активні дії, які становлять протидію реалізації вимог, що містяться в цьому акті, вчинювану з метою недопущення його виконання, наприклад, підкуп або обман державного виконавця, погрози або насильство щодо нього тощо. Якщо перешкоджання виконанню судового акта пов`язане із вчиненням інших злочинів (наприклад, даванням хабара, застосуванням насильства, знищенням документів), дії винного кваліфікуються за сукупністю злочинів.

Перш за все, невиконання судового рішення, передбаченого статтею 382 КК України, є злочином із преюдицією, під яким розуміють таке посягання, кримінальна відповідальність за які настає за умови попереднього притягнення цієї ж особи до юридичної відповідальності іншого виду (наприклад, цивільно-господарської, адміністративної, дисциплінарної).

За викладених обставин, підстав для задоволення скарги не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 307 КПК України, слідчий суддя
У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого СВ Очаківського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, - відмовити

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом п`яти днів з її оголошення.
Слідчий суддя