Справа № 314/3332/16-к
Провадження № 1-кп/314/19/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.03.2018 м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
захисника ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ кримінальне провадження за № 0000019 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Вільнянського районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження № 0000019 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України.
ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що у червні 2014 року ухилився від сплати податку на додану вартість та вчинив службове підроблення.
До суду надійшло клопотання захисника про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності в межах даного провадження на підставі ст. 49 КК України, повернути речові докази та скасувати арешт земельної ділянки.
Обвинувачений подав до суду аналогічне клопотання.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що наявне кримінальне провадження за №0000014 від 23.03.2016 відносно ОСОБА_5 за ч.3 ст.212 КК України, за яким 30.05.2017 прокурор виніс повідомлення про підозру, яку направив на адресу підозрюваного 31.05.2017, інкримінований період з 01.10.2013 по 28.02.2015. Крім того, 12.07.2017 прокурором винесено постанову про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного у розшук.
Вирішуючи клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд виходить з наступного:
В силу ч.2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Отже суд застосовує норми матеріального права станом на червень 2014 року.
Як вбачається за визначенням ч. 2 ст. 12 КК України злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів.
За ч.1 ст. 366 КК України (в редакції станом на червень 2014) складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів - караються штрафом до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
За ч.1 ст. 212 КК України (в редакції станом на червень 2014) умисне ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчинене службовою особою підприємства, установи, організації, незалежно від форми власності або особою, що займається підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи чи будь-якою іншою особою, яка зобов`язана їх сплачувати, якщо ці діяння призвели до фактичного ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів у значних розмірах - карається штрафом від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
Вищезазначені злочини відносяться до злочинів невеликої тяжкості.
Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.
Крім того ст.44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
За ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки, зокрема: два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Згідно з ч.3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.
Суд виходить з того, що наявність обставин вчинення нового злочину визначених за кримінальним провадженням за №0000014 від 23.03.2016 відносно ОСОБА_5 за ч.3 ст.212 КК України (в силу ст.12 КК України в редакції станом на лютий 2015 злочин є тяжким), інкримінований період з 01.10.2013 по 28.02.2015, перериває перебіг давності та починає з дня вчинення нового злочину.
Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
За ч.1 ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.
За ч.1 ст.212 КК України строк в порядку ст.49 КК України становить 2 роки, який спливає 28.02.2017; за ч.1 ст. 366 КК України строк в порядку ст.49 КК України становить 3 роки, який спливає 28.02.2018.
Суд приходить до висновку, що строк в порядку ст.49 КК України за ч.1 ст.212 КК України сплив 28.02.2017, що є наслідком закриття кримінального провадження в цій частині.
Обставин ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від досудового слідства або суду, в період з червня 2014 по 28.02.2017 матеріали кримінального провадження та надані прокурором матеріали в заперечення на клопотання не містять.
Шляхом дослідження матеріалів провадження судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє характер обвинувачення та правову кваліфікацію своїх дій за ч.1 ст.212 КК України, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності такої позиції обвинуваченого, а відтак діяння, яке поставлено йому у провину отримало правильну кримінально-правову оцінку.
Отже, суд приходить до висновку про задоволення клопотання про закриття кримінального провадження в частині обвинувачення за ч.1 ст.212 КК України.
З урахуванням вищезазначеного в іншій частині клопотання задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.12, 49 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284, 285, ч. 4 ст. 286, 288, 350, 369-372, 376 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання про звільнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності в межах даного судового провадження на підставі ст. 49 КК України задовольнити частково.
Кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України (№ 0000019 від 16.03.2015) на підставі ч. 1 ст. 49 КК України - закрити, ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 212 КК України - звільнити від кримінальної відповідальності.
В решті вимог клопотання захисника - відмовити.
Продовжити розгляд кримінального провадження в межах обсягу пред`явленого обвинувачення за ч.1 ст. 366 КК України.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1

26.03.2018