Справа № 199/677/18
УХВАЛА
02.02.2018

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Запоріжжя, громадянина України, маючої вищу освіту, одруженого, на утриманні якого перебувають двоє дітей син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працюючого юристом у ТОВ «Маркетвін» та ТОВ «Арда-Трейдинг», зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
якому 31 січня 2018 року повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.368 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до клопотання слідчого СВ Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 01.02.2018, погодженого з повноважним прокурором, ставиться питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , який підозрюється в тому, що 30.01.2018 приблизно о 14 годині 30 хвилин начальник Індустріального районного відділу у м. Дніпро ГУ ДМС України в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, всупереч інтересам служби, за попередньою змовою із ОСОБА_4 , з метою неправомірної вигоди для себе, з корисливих мотивів, одержали від ОСОБА_10 неправомірну вигоду у розмірі 6000 грн. за видачу біометричного паспорту громадянина України.

14.12.2017 та 29.01.2018 даний факт внесений до ЄРДР за № 0000220, правова кваліфікація: ч. 3 ст.368 КК України.

Про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, повідомлено 31.01.2018.

В судовому засіданні прокурор просив задовольнити клопотання та обрати підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки існують ризики передбачені п.п.1,2,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_4 заперечував проти пред`явленої йому підозри, пояснивши, що він працює юристом і надає правову допомогу, що і було у випадку із ОСОБА_10 . Що стосується 1000 грн., то це його особистий борг перед ОСОБА_9 . При проведенні обшуку йому не було надано право на захисника, також, при отриманні цього клопотання додатки до нього ані йому, ані його захиснику не вручені. Просив застосувати до нього запобіжний захід не пов`язанний з триманням під вартою.

Захисник ОСОБА_8 проти клопотання заперечував, посилаючись на те, що органом досудового розслідування не наведені підстави для обрання ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не обґрунтовано ризиків, а саме переховування від органів досудового розслідування, вплив на свідків, експертів тощо, не надано доказів наявності таких ризиків. Просив обрати ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою. У разі обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив визначити заставу з урахування практики ЄСПЛ. Підтримав у повному обсязі надані письмові заперечення на клопотання слідчого та прокурора.

Вислухавши думки учасників судового розгляду, вивчивши подане клопотання та надані слідчим матеріали, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 , вважаю необхідним відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обравши запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, виходячи з наступного.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні №1-р/2017 від 23 листопада 2017 року, тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені пунктом 5 частини першою статті 177 КПК України, є визначеною законом підставою застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе: наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частини перша, друга статті 194 КПК України).

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: заявою ОСОБА_10 до Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 від 29.01.2018, протоколом допиту ОСОБА_10 в якості свідка від 30.01.2018, протоколом освідування особи ОСОБА_4 від 30 січня 2018 року, протоколом обшуку, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 30 січня 2018 року, повідомленням про підозру від 31.01.2018.

Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення. Так, вказана норма забороняє переміщати тягар доведення необхідності звільнення на особу, щодо якої вирішується питання про позбавлення її волі.

Крім цього, у рішеннях Європейського суду з прав людини "Харченко проти України" (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року), "Белевицький проти Росії" (п.п.111-112 рішення ЄСПЛ від 1 березня 2007 року) зазначено, що слідчому судді, суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції.

Відповідно до правової позиції Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, слідчому судді, суду при розгляді відповідного питання слід ретельно перевіряти достовірність підстав для його задоволення, оскільки одним з найбільш частих порушень прав людини, визнаних ЄСПЛ у справах проти України, є необґрунтоване ухвалення судами рішень про тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою, а також те, що можливість застосування запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою (зокрема йдеться про застосування домашнього арешту), у багатьох випадках навіть не розглядається.

Європейським судом з прав людини у справах «Вемгофф проти Німеччини», «Летельєр проти Франції», «Смирнов проти Росії» визначено, що тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушення громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Однак всупереч викладеному, органом обвинувачення не надано жодних вагомих доказів, які би посвідчували факти можливого переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконного впливу на свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, спробам знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Одного лише формального зазначення про те, що ОСОБА_4 , знаходячись на волі, може переховуватись від слідства та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, впливати на свідків, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, недостатньо. Зазначене повинно підтверджуватись відповідними матеріалами, яких слідчому судді органом досудового слідства, прокурором не надано, а обмежено лише формальним переліченням таких ризиків.

Вирішуючи питання щодо виду запобіжного заходу, суд згідно вимог ст. 178 КПК України враховує:

1) той факт, що наявні докази про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення є достатньо вагомими;

2) тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, який не досяг пенсійного віку та не має підтверджених медичними документами тяжких або хронічних захворювань;

4) відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, родини та утриманців;

5) відсутність у підозрюваного постійного місця роботи;

6) відсутність відомостей про негативну репутацію підозрюваного;

7) майновий стан підозрюваного, який не має постійного джерела доходу;

8) відсутність відомостей про недотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, які застосовувалися до нього раніше.

Європейським судом зазначається, що у всіх випадках, коли ризик ухилення підозрюваного (обвинуваченого) від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного (обвинуваченого) має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення у справах «Вранчев проти Сербії» від 23 вересня 2008 року, «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, «Буров проти України» від 17 березня 2011 року, «Цигоній проти України» від 24 листопада 2011 року).

Під час розгляду клопотання, прокурором не доведено недостатність застосування до підозрюваного ОСОБА_4 інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним вище ризикам. Доказів необхідності застосування до підозрюваного саме найсуворішого запобіжного заходу і неможливості обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу, прокурором не наведено.

Крім вказаного, прокурором не наведено обґрунтування необхідності проведення слідчих дій, а саме - проведення допиту свідків, призначення експертиз, за умови тримання ОСОБА_4 під вартою.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

З урахуванням викладеного, а також враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_4 має на утриманні двох малолітніх дітей, вагітну дружину, працює на двох підприємствах, отже має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, раніше не судимий, також до адміністративної відповідальності не притягувався, приходжу до висновку, що необхідним та достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, є запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Оскільки ОСОБА_4 було затримано в порядку ст.208 КПК України 30 січня 2018 року о 14-50 годин, що останній не заперечував, вважаю за необхідне застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком з 02.02.2018 по 30.03.2018 включно.

Керуючись ст.ст.110, 131,132, 176,177,178,181,183,184,186,193,ч.4 ст.194,ст.ст.195,196,197,369-372 КПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання слідчого СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - відмовити.

Застосувати підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 та заборонити підозрюваному ОСОБА_4 залишати житло цілодобово.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язок прибувати до слідчого СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області за першою вимогою, носити електронний засіб контролю, утримуватись від спілкування з іншим підозрюваним, не відлучатись без дозволу слідчого, прокурора або суду з місця проживання за адресою АДРЕСА_2 цілодобово з 02.02.2018 по 30.03.2018 включно.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання ОСОБА_4 під цілодобовим домашнім арештом та застосування електронного засобу контролю з урахуванням часу фактичного затримання встановити з 02.02.2018 по 30.03.2018 включно.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу внутрішніх справ, який здійснює кримінальне провадження Амур-Нижньодніпровському ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, який повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчого.

По закінченню цього строку та за відсутністю клопотання прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.199 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та застосування електронного засобу контролю припиняє свою дію і запобіжний захід та обов`язок вважається скасованим.
Копію ухвали слідчого судді із викладом вступної та резолютивної частини видати учасникам процесу негайно після її проголошення.

Повний текст ухвали буде оголошено 05лютого 2018 року о 16 годині 40 хвилин.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1