Справа № 206/3431/17
Провадження № 1-в/206/588/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2017 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 представника адміністрації ІВЦ №133 ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, із вищою освітою, до засудження працював начальником відділу інформаційних технологій ТОВ ТД "Маркет-Груп", зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 25.05.2009 вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 156, ст. 70 КК України до 15 років позбавлення волі,
про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_6 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська в інтересах ОСОБА_5 , з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 . В обґрунтування клопотання адвокатом було зазначено, що засудженим ОСОБА_5 відбуто більше 3/4 призначеного покарання; останній позитивно характеризується; за час набуття вироком законної сили не має стягнень, за зразкову поведінку та добросовісне ставлення до праці має заохочення; ОСОБА_5 визнавався інвалідом 3-ї групи, та на сьогодні потребує оперативного лікування; має матір похилого віку, яка потребує догляду; ОСОБА_5 не є антисоціальним елементом, немає шкідливих звичок і нахилів. На підставі викладеного адвокат ОСОБА_6 просив звільнити засудженого ОСОБА_5 від подальшого відбування покарання у вигляді обмеження волі, застосувавши ст. 81 КК України (а.с.1-2).

Засуджений у судовому засіданні просив клопотання задовольнити при цьому пояснив, що має всі передбачені ст. 81 КК України підстави для застосування до нього умовно-дострокового звільнення. Також, пояснив, що його було засуджено за злочин, який він не вчиняв, справу було сфабриковано, судом було ухвалено вирок без допиту потерпілих, його дочок, після чого їх фактично викрали, аби останні не давали покази. Між тим, на сьогодні, не зважаючи на знаходження однієї із дочок у Польщі, яка є потерпілою у кримінальній справі, він спілкується з нею через інтернет. Друга дочка неодноразово лікувалась у психіатричній лікарні, в зв`язку із родовими травмами. Вину у скоєному не визнає, та весь час, з дати ухвалення рішення оскаржує вирок. На сьогодні, він потребує оперативно лікування, що підтверджується відповідними медичними документами. Також, його було визнано інвалідом 3 групи. За час відбуття покарання, жодного разу заробітної плати він не отримував, будучи працевлаштованим в умовах установи відбування покарання. Просив звільнити його від покарання аби заробити кошти на лікування та мати можливість доглядати свою матір.

Представник виправної колонії клопотання адвоката про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 не підтримав, оскільки вважав, що завеликим не відбутий строк призначеного покарання.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Захисник клопотання підтримав, просив задовольнити, зазначив, що у судовому засіданні було повністю досліджено обставини, що дають підстави для задоволення клопотання, та застосування до засудженого ст. 81 КК України.

Дослідивши матеріали справи та клопотання, особової справи у 5 томах, заслухавши думку прокурора, захисника, пояснення засудженого та представника виправної установи, суд вважає, що в задоволенні клопотання необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2009 ОСОБА_5 було визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 156 КК України та призначено йому покарання у вигляді 15 років позбавлення волі. З ОСОБА_5 на користь потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 6795,00 грн. та 3520,00 грн. відповідно, та моральну шкоду у розмірі 1000000,00 грн. окремо на кожну потерпілу (далі - вирок).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.09.2009 вирок було залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду України від 20.05.2010 касаційну скаргу захисників та засудженого ОСОБА_5 було задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.09.2009 скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

11.08.2010 ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2009 відносно ОСОБА_5 змінено, пом`якшено призначене покарання, та визначено до відбування покарання - 12 років позбавлення волі.

24.01.2011 та 28.04.2011 постановами ВССУ засудженому ОСОБА_5 було відмовлено у витребуванні кримінальної справи для перегляду у касаційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.10.2013 засудженому було відновлено строк на касаційне оскарження вироку.

04.11.2014 ухвалою ВССУ ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.08.2010 скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

18.05.2016 Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційні скарги засудженого та його захисників було залишено без задоволення, а вирок без змін.

01.12.2016 ухвалою ВССУ вирок суду та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.05.2016 залишено без змін, а касаційні скарги засудженого та його захисників без задоволення.

01.02.2017 ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області замінено невідбуту частину покарання більш м`яким у вигляді 3 років 3 місяців 23 днів обмеження волі.

03.07.2017 адвокат ОСОБА_6 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська в інтересах ОСОБА_5 з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 .

11.07.2017 ухвалою суду в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 було відмовлено. В зв`язку із чим, засудженим та його захисником було подано апеляційні скарги.

04.10.2017 апеляційним судом Дніпропетровської області ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська скасовано, призначено новий розгляд у суді першої інстанції. Своє рішення апеляційний суд мотивував тим, що судом першої інстанції було порушено вимоги ст. 23 КПК України, оскільки суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути доказами відомості, які не були безпосередньо досліджені в судовому засіданні.

27.07.2017 представник потерпілої ОСОБА_8 - ОСОБА_9 , діючи на підставі угоди про надання правової допомоги, був ознайомлений з даною справою за відповідним клопотанням.

Відповідно до характеристики наданої представником виправної колонії, на засудженого ОСОБА_5 , вбачається, що останній в місцях виконання покарання перебуває з 13.06.2008. Під час перебування в СІЗО м. Дніпропетровська режим утримання порушував, мав 5 стягнень, заохочень не мав. З 14.10.2009 відбував покарання у виправних колоніях, характеризується позитивно, всього мав 5 заохочень, стягнень не мав, працевлаштований на БПК установі. До праці ставиться сумлінно, бере участь у роботі самодіяльних організацій, проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи, підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов та побачень, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, стан здоров`я незадовільний, призначене оперативне лікування. За характером спокійний, врівноважений. Провину у скоєному злочині не визнав.

11.07.2017 на адресу Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання директора ТОВ «ФОРЕСТ БУД-ІНВЕСТ» ОСОБА_10 , де останній просив позитивно розглянути дане клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та просив взяти до уваги подальше працевлаштування на підприємстві в якості інженера по техніці безпеки після його звільнення, вважав, що ОСОБА_5 не представляє загрозу громадській безпеці.

Згідно акту № 642 лікарсько-трудової комісії ДПтС України у Дніпропетровській області від 04.09.2014 ОСОБА_5 має діагноз - стабільну стенокардію напруги ІІ ФК. Кардіосклероз дифузний. Гіпертонічну хворобу ІІ ст., кризовий перебіг. СН І. Хронічний пієлонефрит, стадія загострення. Вертеброгенний больовий синдром. Хронічний гастрит, помірна активність.

Відповідно до листа ДУ «Інститут гастроентерології ГАМН України» №01-17/546 від 31.08.2017, представник останнього просив розглянути питання надання необхідного обсягу медичної допомоги ОСОБА_5 .

Під час перебування в умовах СІЗО засудженим ОСОБА_5 порушувалась дисципліна та правила перебування у відповідній установі, було поставлено на профілактичний облік як схильного до нападу, претензій до адміністрації СІЗО останній не мав, що підтверджується відповідними рапортами, пояснювальною запискою.

Судові засідання призначені 18.10.2017, 17.11.2017, 29.11.2017, 07.12.2017 відкладались за відповідними клопотаннями адвоката та засудженого, про що в матеріалах справи містяться відповідні документи.

23.10.2017 судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 було заявлено відвід, в якому було відмовлено, згідно ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2017.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
В силу ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.
Таким чином, застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності, отже засудженому необхідно довести його сумлінну поведінку, а також, те, що своїм ставленням до праці останній довів своє виправлення під час відбування покарання.
Відповідно до п. 1 постанови Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму Верховного суду України від 26.04.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Пунктом 17 зазначеної вище постанови передбачено, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний

вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди підчас судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування. Пояснення зазначених осіб і думка прокурора мають бути відображені в протоколі судового засідання.

Детально вивчивши матеріали справи, а також, уважно вислухавши пояснення засудженого, суд приходить до висновку, що під час відбування покарання за вироком суду, який на сьогодні набрав чинності та є остаточним, останній вину у вчиненні ним злочинів, за які був засуджений, не визнав, вважає кримінальну справу сфальсифікованою, а вирок незаконним, що підтвердив безпосередньо під час судових засідань та вбачається з апеляційних та касаційних скарг.

А відтак, суд вважає, що,такі обставини не можуть свідчити про виправлення засудженого, оскільки виправлення полягає, також, в усвідомленні особою його протиправних дій та критичної оцінки до них, між тим, засуджений провину не визнає і в скоєному не розкаюється до теперішнього часу, що підтверджує той факт, що він не став на шлях виправлення.
Отже, заперечуючи свою вину у вчиненні злочину, за який його було засуджено, останній тим самим заперечує і своє виправлення, оскільки останнє можливе лише за умови, якщо особа розуміє та погоджується з тим, що вона вчинила протиправні діяння.

Дані висновки, щодо фальсифікації справи підтримав і адвокат засудженого, що вбачається із апеляційної скарги, поданої на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2017.

Між іншим, суд критично ставиться до даних доводів засудженого ще й з тих підстав, що потерпіла, яка на сьогодні, зі слів засудженого, має спілкування із своїм батьком, тобто засудженим, на сьогодні жодним чином не спростувала своїх показів, які були покладені в основу обвинувального вироку, не підтримала клопотання засудженого щодо його звільнення, будучи обізнаною про розгляд даного клопотання про що свідчить відповідна заява про ознайомлення з матеріалами справи в апеляційній інстанції її представником.

В той же час, відповідно до сталої практики Європейського Суду з прав людини підставами відмови в умовно-достроковому звільненні в основному є: взяття до уваги відсутність каяття (заперечення вини), невідшкодування шкоди та інше.
Щодо ж до добросовісного ставлення до праці, враховуючи вказані засудженим та його захисником обставини про стан здоров`я ОСОБА_5 та про його балансування між життям та смертю, наявністю ряду хронічних захворювань, необхідністю оперативного втручання, обмежень щодо фізичної роботи, переохолоджень та інше, що дійсно підтверджується наявними у матеріалах даної та особової справи доказами, суд приходить до висновку про те, що за таких умов, очевидно, що засуджений позбавлений можливості своєю фізичною працею довести своє виправлення, з підстав, що від нього не залежить.

В той же час, суд звертає увагу, що наявність тяжкого захворювання, відповідно до ст. 84 КК України є самостійною підставою для звільнення засудженого від покарання за хворобою.

Таким чином, стан здоров`я засудженого не може бути єдиною підставою для застосування до останнього ст. 81 КК України.

Між іншим, порядок організації надання медичної допомоги засудженим, затверджено наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 № 1348/5/572, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 20.08.2014 за № 990/257/67, яким передбачено консультування, обстеження і лікування засуджених.
Пунктом 6 даного наказу встановлено, що контроль за виконанням цього наказу покладено на першого заступника Міністра юстиції України ОСОБА_11 та першого заступника Міністра охорони здоров`я України ОСОБА_12 .
Таким чином, засудженому гарантовано право на лікування у відповідних умовах за наявності визначених законом підстав. При цьому, засуджений не позбавлений права звертатись до відповідальних осіб з метою контролю виконання даного наказу.
Інші підстави визначені адвокатом як підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого, а саме: наявність матері похилого віку, те, що ОСОБА_5 не є антисоціальним елементом та немає шкідливих звичок і нахилів, наявність перспективи офіційного працевлаштування після звільнення, характеризують засудженого з позитивної сторони, однак, не можуть бути достатньою підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, згідно ст. 81 КК України, а можуть братись до уваги у своїй сукупності за наявності передбачених кримінальним законодавством підстав.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 67 КВК України засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Однак, засудженого ОСОБА_5 на час розгляду клопотання не було представлено установою, де він відбуває покарання, до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, та сам представник установи заперечував проти задоволення відповідного клопотання захисника.

Відповідно до п.п. 2, 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року № 2, прийняття рішення щодо умовно-дострокового звільнення можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, установлення, що процес виправлення засудженого відбувався протягом всього періоду відбування ним покарання. Тому, суд не може залишити також поза увагою той факт, що під час перебування в умовах СІЗО засудженим ОСОБА_5 порушувалась дисципліна та правила перебування у відповідній установі, було поставлено на профілактичний облік як схильного до нападу, та мав 5 стягнень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність відмовити адвокату ОСОБА_6 в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .

На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, ст.ст. 372, 537, 539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 - відмовити в повному обсязі.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляції протягом 7 днів з дня її проголошення.
Ухвала, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Суддя ОСОБА_1