Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/6595/17
Провадження № 1-кп/490/804/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 грудня 2017 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Маркеєво Чаплинського району Херсонської області, є українцем, громадянином України, здобув середню освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, виконує сільськогосподарські роботи, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, -
В С Т А Н О В И В :
З 17 березня 2014 року на Україні триває особливий період.

З 10 квітня 2015 року ОСОБА_4 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 у військовому званні "матрос" на посаді гранатометника гірсько-піхотного відділення гірсько-піхотного взводу гірсько-піхотного батальйону.

Проте, 29 липня 2015 року близько 08 годині 00 хвилин він не з`явився до вказаної військової частини у призначений час та був відсутній у місці служби без поважних причин до 27 червня 2017 року.
Під час судового розгляду справи обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав, підтвердив усі викладені вище обставини та зазначив, що у содіяному кається.
Оскільки обставини та причини відсутності обвинуваченого за місця служби протягом періоду з 29 липня 2015 року до 27 червня 2017 року сторонами кримінального провадження не оспорюються, суд, керуючись приписами частини 3 статті 349 КПК України, з урахуванням думки учасників судового провадження про можливість такого, визнав недоцільним подальше дослідження доказів щодо цих обставин.

З урахуванням цього суд вважає вину обвинуваченого у вчиненні злочину за встановлених судом обставинами доведеною.
Його дії слід кваліфікувати за частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України (в редакції від 05 березня 2015 року) - як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, а також особу винного.

Оцінюючи характер та ступень тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, суд враховує, що внаслідок вчинення злочину тяжких наслідків не настало, а також те, що обвинувачений добровільно повернувся до військової частини та приступив до виконання своїх службових обов`язків.

Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд враховує його щире каяття, сприяння в розкритті злочину.

Обставин, що обтяжують його покарання, суд не вбачає.

Оцінюючи особу обвинуваченого, суд враховує, що за місцем проживання він характеризується виключно позитивно, на обліках в психіатричній лікарні та наркологічному диспансері не перебуває, має міцні соціальні зв`язки.

Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд враховує також, що в цьому випадку злочин є вчиненим шляхом порушення військової дисципліни, яка, відповідно до статті 3 Дисциплінарного Статуту Збройних Силу України досягається не шляхом застосування кари та залякування військовослужбовців, але шляхом поєднання, зокрема:

-особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів;

-умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу;

-зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих.
За такого суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у межах санкції частини 4 статті 407 Кримінального Кодексу України (в редакції закону від 05 березня 2015 року).

Разом із цим враховуючи ставлення обвинуваченого до вчиненого, а також данні щодо його особи, які у сукупності вказують про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого є можливим без застосування покарання, суд вважає за необхідне на підставі статті 75 Кримінального Кодесу України звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374, 474 - 475 КПК України, суд, -
З А С У Д И В :
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України (в редакції від 05 березня 2015 року) та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 /чотири/ роки.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, зокрема:

1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання
Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_7 =

22.12.2017