Апеляційний суд міста Києва
29 листопада 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1
уродженця м. Вінниці, громадянина України, зареєстрованого
та проживаючого за адресою:
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_5 покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 31 серпня 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України та йому призначене покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлений іспитовий строком три роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України:повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися на реєстрацію в ці органи.

В доводах апеляційної скарги прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що судом призначене занадто м`яке покарання.
Апелянт зазначає, що суд не взяв до уваги те, що обвинувачений, маючи не погашену судимість за вчинення корисливого злочину, вчинив новий злочин, що свідчить про небажання ОСОБА_5 стати на шлях виправлення.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 червня 2017 року приблизно в 23 год. 20 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Прирічна, буд. 5, намагався повторно відкрито заволодіти майном потерпілої ОСОБА_8 загальною вартістю 1631 грн., однак не зміг довести свої дії до кінця, оскільки був затриманий.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Посилаючись на вказану норму закону, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
На підставі цього суд зробив висновок про можливе виправлення ОСОБА_5 без відбування ним покарання в місцях позбавлення волі. З таким висновком погоджується також колегія суддів.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений розповів за яких обставин вчинив злочин та що спонукало його до вчинення.
На думку колегії суддів, ця обставина свідчить про щире каяття обвинуваченого, а тому суд першої інстанції правильно визнав цю обставину, як таку, що пом`якшує покарання. Крім того, суд взяв до уваги ту обставину, що матеріальна шкода потерпілому відшкодована шляхом повернення викраденого майна.

Призначаючи покарання, суд взяв до уваги і те, що ОСОБА_5 на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, на утриманні має доньку інваліда та непрацездатну матір, а відтак, на думку суду першої інстанції, виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання з іспитовим строком.
З таким висновком також погоджується колегія суддів.
В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_5 надав довідку від 06 вересня 2017 року та характеристику, відповідно до яких обвинувачений працював в БМУ 3 ПАТ «Київметробуд» гірником з 24 травня 2017 року по 27 липня 2017 року та він характеризується позитивно.
Ці обставини, на думку колегії суддів, свідчить про те, що вищенаведені обставини істотно знижують небезпечність винної особи для суспільства.
Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, колегія суддів вважає, що рішення суду про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.
За таких обставин колегія суддів вважає, щопризначене ОСОБА_5 покаранняє справедливим та достатнім, а вирок суду законним і обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.
Відповідно до ст. 377 КПК України, якщо обвинувачений тримається під вартою суд звільняє його з під варти в залі судового засідання в разі виправдання, звільнення від відбування покарання, засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, ухвалення вироку без призначення покарання.
Відповідно до матеріалів провадження, на час ухвалення вироку щодо ОСОБА_5 був застосований запобіжний захід у вигляд тримання під вартою.
Судом прийняте рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. За таких обставин зміна ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт не узгоджуються з положеннями зазначеної норми закону.
З огляду на це, вирок суду підлягає зміні з виключенням із нього рішення про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.
Керуючись, ст. ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Оболонського районного суду міста Києва від 31 серпня 2017 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, змінити.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України, виключити з вироку суду рішення про зміну запобіжного заходу ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт до вступу вироку в законну силу.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3