справа № 521/427/18
пр. № 1-кп/521/461/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
1 лютого 2018 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, кримінальне провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія, Кіровоградської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, 2014 року народження, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , (військова частина А НОМЕР_1 ), командира відділення 2 взводу охорони 1 роти охорони військової частини НОМЕР_2 , старшого солдата, який притягується Малиновським районним судом м. Одеси по ст. 407 ч. 4 КК України,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
17.07.2015 року, ОСОБА_4 призваний на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 .
12.07.2016 року, ОСОБА_4 наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 № 150 зараховано до списків особового складу вищезазначеної військової частини, поставлено на всі види забезпечення.
10.07.2017 року, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №136, умовне найменування військової частини - польова пошта НОМЕР_3 анульовано та переведено на умовне найменування А1785.
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до вимог п. п. 1, 2, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування па службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.
Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення термін особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 на території України почав діяти особливий період, який тривав на момент не з`явлення вчасно до військової частини ОСОБА_5 .
З 17.07.2015 тобто з моменту укладання контракту' про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу, та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби старшому солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо, і до часу нез`явлення до військової частини останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.
Так, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від № 54 старшого солдата ОСОБА_4 було направлено на лікування до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону України який дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , де останній проходив лікування до 10.03.2017.
Проте, всупереч вищезазначених вимог закону, старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її у військовому званні старший солдат на посаді командира відділення 2 взводу охорони 1 роти охорони військової частини НОМЕР_2 , діючи умисно, з метою ухилитися від військової служби, 10.03.2017 о 17.00 год., в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився з лікувального закладу до військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та продовжував незаконно перебувати поза її межами до 09:00 год. 15.12.2017, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився на службу.

15.12.2017 року, о 09:00 годині старшого солдата ОСОБА_4 було затримано військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_3 та того ж дня доставлено до військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України, чим припинено вчинення ним злочину.

Окрім повного визнання своєї вини, винна обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю доказана і підтверджується зібраними в порядку ст. ст. 84-86, 91-93 КПК України доказами, дослідження яких відповідно до ст. 349 КПК України за згодою учасників кримінального провадження судом визнано недоцільним щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються і обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність його позиції, та роз`яснено положення ч. 3 ст. 349 КПК України.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у скоєному кримінальному правопорушенні повністю доказана та кваліфікує його дії по ч. 3 ст. 408 КК України за ознаками: дезертирство, тобто нез`явлення на службу з лікувального закладу з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставин справи, що обтяжують покарання, в ході судового розгляду не встановлено.

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 позитивно характеризується за місцем проживання на несення служби, має наградну зброю та державні нагороди «За оборону Маріуполя», одружений, має на утриманні малолітню дитину 2014 року народження.

Враховуючи викладене, особу обвинуваченого, наведені пом`якшуючі обставини, які суттєво знижують суспільну небезпеку та ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд вважає за необхідне та можливе, із застосуванням положень ст. 69 КК України, перейти до іншого, більш м`якого покарання, не передбаченого санкцією зазначеної статі арешту, вважаючи, що даний вид покарання буде достатнім для виправлення особи та попередження скоєння ним нових правопорушень.

Цивільний позов, судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді арешту строком на шість місяців.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили, залишити без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 вирахувати з моменту обрання йому запобіжного заходу тримання під вартою, по ухвалі Малиновського районного суду м. Одеси від 15.12.2017 року, тобто з 15.12.2017 року.
Вирок може бути оскаржено протягом тридцяти діб з дня його проголошення до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Малиновський районний суд Одеської області, крім обставин, визнаних ОСОБА_4 відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.
Головуючий суддя: ОСОБА_1