Справа № 740/4935/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/932/2017
Категорія - ч.1 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001724, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 10 липня 2017 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжина Чернігівської області, громадянина України, освіта вища, одруженого, працюючого: Міський центр «Спорт для всіх», завідуючий господарством, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, закрити кримінальне провадження та звільнити його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 10 липня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 850 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили не обирався.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що в порушення вимог ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, суд 1 інстанції необґрунтовано відхилив клопотання сторони захисту про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження. Апелянт вважає, що оскільки на день ухвалення вироку з моменту вчинення ним злочину минуло більше 2 років, то відповідно до вимог ст. 49 КК України та роз`яснень, що містяться в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності. Посилання на переривання строку давності є безпідставними, так як на даний час вирок по іншому кримінальному провадженню щодо нього відсутній.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор вважав вирок суду законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

При розгляді провадження судом І інстанції встановлено, що 02 грудня 2014 року, близько 14 години, в місті Ніжині, в приміщенні будівлі МАЦ «Спорт для всіх» по вул. Революції 5, між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на грунті неприязних відносин виникла сварка, в ході якої ОСОБА_6 умисно наніс металевою драбиною удар в область обличчя ОСОБА_9 , спричинивши тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин обличчя в лівій виличній ділянці, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого, його захисника, які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу та просили закрити кримінальне провадження відносно обвинуваченого на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності; думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судових засіданнях суду 1 та апеляційних інстанцій обвинувачений вину не визнав та показав, що між ним та потерпілим дійсно був словесний інцидент, під час якого він ОСОБА_9 будь-яких тілесних ушкоджень не спричиняв та ударів не наносив. Просив закрити кримінальне провадження щодо нього на підставі ст. 49 КК України, оскільки з моменту скоєння злочину минуло більше 2 років.

Проте, не дивлячись на не визнання ОСОБА_6 вини його винність у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується доказами у кримінальному провадженні.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що з 2014 року він став працювати директором міського центру «Спорт для всіх», завідувачем по господарству працював ОСОБА_6 . Між ними склалися неприязні відносини, оскільки обвинувачений не виконував його розпорядження. 02 грудня 2014 року, під час проведення інвентаризації майна, ОСОБА_10 перешкоджав перенесенню речей з роздягальні до нього в кабінет. Під час конфлікту обвинувачений почав його виштовхувати з роздягальні, він спробував руками відштовхнути його від себе, але той зробив невеликий крок назад, а потім тримаючи в правій руці металеву драбину наніс йому один удар в ліву скроню голови. Від удару він відчув сильний біль і взявся за голову.

Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , різноробочі МЦ «Спорт для всіх» показали, що 02 грудня 2014 року вони були очевидцями конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, в ході якого ОСОБА_6 наніс металевою драбиною удар директору ОСОБА_9 в область голови.

Наведені свідчення потерпілого та свідків суд обґрунтовано поклав в основу вироку, дав їм належну оцінку та правильно визнав їх достовірними, оскільки вони підтверджують обставини вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

Показання потерпілого та свідків щодо кількості, характеру та способу нанесення потерпілому удару не суперечать висновку судово-медичної експертизи №35 від 04.03.2015 року, згідно якого у громадянина ОСОБА_9 мались тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин обличчя в лівій виличній ділянці та лінійного садна правої кисті. Дані тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів за механізмами удару та тертя і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я (т. 1 а.п.22-23).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 27.12.2016 року за участю потерпілого та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , останні детально розповіли про обставини нанесення обвинуваченим тілесного ушкодження ОСОБА_9 . Показання потерпілого та вказаних свідків узгоджуються між собою (т. 2 а.п. 203-205).

При наведених доказах, колегія суддів вважає що висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у нанесенні легких тілесних ушкоджень потерпілому, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на сукупності досліджених у судовому засіданні доказах і його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України.

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини суд 1 інстанції вірно розцінив як захисну версію з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, з чим погоджується і колегія суддів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд, у відповідності до вимог ст. ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та обґрунтовано дійшов висновку про призначення йому покарання у виді штрафу, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Своє рішення щодо виду та розміру покарання суд належно мотивував, воно відповідає вимогам закону щодо мети покарання.

Однак, частиною 5 ст. 74 КК України передбачено, що особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу, тобто, в зв`язку із закінченням строків давності (двох років) притягнення її до кримінальної відповідальності, враховуючи вчинення злочину невеликої тяжкості.

Санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, за якою засуджено ОСОБА_6 , передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року, та даний злочин відноситься до злочину невеликої тяжкості.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що обвинувачений вчинив даний злочин 02 грудня 2014 року, тобто з дня вчинення злочину минуло більше 2 років.

Кримінальна відповідальність настає з моменту набрання сили обвинувального вироку суду. Прохання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності не може бути задоволено, оскільки, як в суді 1 інстанції, так і в апеляційному суді він наголошував на своїй невинуватості в скоєному, що злочину він не вчиняв і фактично був проти закриття справи з нереабілітуючих підстав. В такому випадку, суд, за наявності для цього підстав, визнає особу винною, виносить обвинувальний вирок і звільняє її від покарання.

Таким чином, з урахуванням позиції обвинуваченого, на думку колегії суддів, на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, ОСОБА_6 підлягає звільненню від призначеного судом покарання в зв`язку з закінченням строків давності, а його апеляційна скарга частковому задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 10 липня 2017 року відносно ОСОБА_6 змінити.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України, засудженого ОСОБА_6 звільнити від призначеного судом покарання в зв`язку з закінченням строків давності.

В решті цей вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4