справа № 753/3543/18
провадження № 1-кп/753/1077/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця м. Бориспіль Київської області, громадянина України, з неповною вищою освітою, розлучений, має малолітню дитину сина ОСОБА_6 , 2015 року народження, військовослужбовця ЗСУ, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, - ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , будучі військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , проходячи військову службу за контрактом у порушення вимог ст.ст. 6, 11, 16, 49, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-ХІV від 24.03.1999 року, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999 року, у період з 19.01.2018 року по 09.02.2018 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, будучи придатним до проходження військової служби, самовільно, без дозволу відповідних начальників та командирів, залишив військову частину НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду та незаконно припинив виконувати свої службові обов`язки, проводивши час на власний розсуд, доки 09.02.2018 року усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, прибув до військової прокуратури Дарницького гарнізону (м. Київ, вул. Поліська, 28) і заявив про себе.
Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).
27.02.2018 року між прокурором військової прокуратури Дарницького гарнізону ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469 та 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості, яка також укладена за участю захисника ОСОБА_5 та ним підписана.
Згідно даної угоди прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення щодо самовільного залишення військової частини, вчиненого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст. 407 КК України. Обвинувачений у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді двох місяців арешту на гауптвахті.
В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.
Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Прокурор у судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.
Обвинувачений у судовому засіданні просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, в обсязі обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Захисник у судовому засіданні просив вказану угоду з прокурором та обвинуваченим затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, від якого потерпілих немає та шкода завдана лише державним інтересам.
Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України та ст. 389-1 КК України.
Оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Дарницького гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 відповідають вимогам КПК та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.
Обставинами, які пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття у вчинені злочину, активне сприяння розкриттю злочину.
За таких обставин суд вважає, що угода підлягає затвердженню, оскільки відповідає вимогам ст.ст. 469 та 472 КПК України, дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби); умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін, обвинувачений може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості останнього наявні, узгоджена міра покарання відповідає вимогам кримінального закону та загальним засадам призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, оскільки обвинувачений вчинив тяжкий злочин, раніше не судимий, військовослужбовець, розлучений, має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі (районах) проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.
З урахуванням обставин справи, наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання, та відсутності обставин, які обтяжують покарання, з урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає за можливе відповідно до ст. 69 КК України призначити обвинуваченому основне покарання нижче, ніж встановлене санкцією ч. 4 ст. 407 КК України, а саме у виді двох місяців арешту на гауптвахті.
Речові докази та судові витрати в кримінальному провадженні відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд,-
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді двох місяців арешту на гауптвахті.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду міста Києва через Дарницький районний суд міста К иєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, обвинуваченим, його захисником, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі якщо нероз`ясненні обвинуваченому наслідки укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.
У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення звернутися до Дарницького районного суду міста Києва з клопотанням про скасування вироку.
Суддя ОСОБА_1