АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 211/2852/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/375/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 вересня 2017р. м.Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі кримінальне провадження №0001120 відносно:

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривого Рогу Дніпропетровської
області, українця, громадянина України, з професійно-технічною
освітою, не одруженого, не працюючого, мешкаючого
за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України за апеляційними скаргами і доповненнями до них прокурора у кримінальному провадженні, захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2017р.

Вироком Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.04.2017р. ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.121 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5р.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково.
Стягнуто зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 майнову шкоду в сумі 3363,48 грн., моральну шкоду в сумі 20000 грн.
Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_10

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_7

потерпілий ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі і доповненнях до неї, прокурор просить вирок Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2017р. відносно ОСОБА_6 скасувати через допущені судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в іншому складі суду.

В апеляційній скарзі і доповненнях до неї, захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2017р. відносно ОСОБА_6 скасувати, призначивши новий розгляд у суді першої інстанції, у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального кодексу України.

Вироком суду першої інстанції від 20 квітня 2017р. ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.121 КК України за наступних обставин.

03 квітня 2016р., приблизно о 14:30год., ОСОБА_6 , з сестрою ОСОБА_11 , знайомим ОСОБА_12 та невстановленими досудовим розслідуванням особами прийшли в квартиру по АДРЕСА_2 , в якій проживали в період шлюбу ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .
Зайшовши до квартири, ОСОБА_11 разом зі ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та невстановленими досудовим розслідуванням особами почали збирати та виносити з квартири речі, які були придбані за час перебування у шлюбі подружжям ОСОБА_14 .
На ґрунті чого, між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_9 вимагав, щоб ОСОБА_11 припинила збирати речі, а та почала телефонувати його матері, чим обурила його, через що він наблизився до неї та намагався відібрати в неї телефон.
В цей момент, у ОСОБА_15 , який знаходився поряд, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник злочинний намір на спричинення ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.
З цією метою він підійшов до ОСОБА_9 та, розуміючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, безпричинно зі значною силою наніс останньому не менше 1-го удару рукою зжатою в кулак в обличчя, від чого ОСОБА_9 впав на підлогу, продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, наблизившись до потерпілого та умисно, зі значною силою, наніс тому невстановлену кількість ударів ногою в область голови, внаслідок чого ОСОБА_9 втратив свідомість.
Внаслідок вищевказаних злочинних дій ОСОБА_15 потерпілому ОСОБА_9 були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: лінійний перелом лобної кістки, забій головного мозку 1 ст., перелом спинки носа та носової перетинки, крововилив в склеру правого ока, які згідно висновку експерта №904 від 23.05.2016р. відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, з урахуванням доповнень, прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України, вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним, зважаючи на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме, в резолютивній частині вироку судом не вказано строк і порядок набрання вироком законної сили та порядок отримання копій вироку, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, з урахуванням доповнень, захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , посилається на ті обставини, що в мотивувальній частині вироку відсутнє посилання на статтю (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність особи за кримінальне правопорушення, винним у вчинені якого визнаний ОСОБА_6 , в резолютивній частині вироку не вказано строк і порядок набрання вироком законної сили та порядок отримання копій вироку.

Захисник вважає, що суд вирішуючи питання допустимості доказів мав визнати їх на підставі ч.2 ст.89 КПК України недопустимими оскільки, як вбачається з матеріалів справи, потерпілим ОСОБА_9 надано заяву про вчинення злочину відносно нього невстановленою особою03.04.2016р., тоді як, внесення відомостей до ЄРДР про злочин, на підставі рапорту працівника поліції ОСОБА_16 відбулося 11.05.2016р. Дані обставини вказують на порушення кримінального процесуального закону щодо особи заявника, а також строків реєстрації та незаконність здобутих доказів під час досудового розслідування, якими суд обґрунтовує свій вирок.

Окрім того, як зазначає захісник, аналізуючи пояснення обвинуваченого, потерпілого та свідків, суд не встановив час вчинення кримінального правопорушення та механізм спричинених тілесних ушкоджень. Суд визнав доведеними та правдивими свідчення потерпілого в частині того, що саме обвинувачений спричиняв йому удари ногами в область голови, однак ці дані нічим не підтверджені.

Захисник вказує, що в матеріалах кримінального провадження головним доказом тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , на який посилається суд, є картка стаціонарного хворого з міської лікарні №2 від 03 по 14 квітня 2016р., яка стала підставною для винесення в подальшому висновку експерта стосовно тяжкості тілесних ушкоджень, оскільки саме в ній вказаний діагноз, однак дана картка не має реєстрації вхідної кореспонденції і в матеріалах мається лише її копія, на підставі якої слідчім призначалась судово-медична експертиза №904 від 12.05.2016р., якою встановлені тяжкі тілесні ушкодження.

Крім того, обвинувачений, потерпілий та свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_17 зазначили, що під час сварки в квартирі потерпілого перебувало ще троє осіб вантажників, які зможуть пояснити можливі обставини кримінального правопорушення, час та спосіб скоєння злочину або спростувати їх.

Захисник звертає увагу, що обвинуваченому ОСОБА_6 після проголошення рішення, судом першої інстанції не роз`яснено його право на оскарження вироку, порядок і строк набрання вироком законної сили та його оскарження, порядок отримання копії вироку.

Захисник вказує на те, що, рішення проголошувалось без учасників судового засідання в присутності лише одного обвинуваченого.

Потерпілий ОСОБА_9 в запереченнях на апеляційні скарги сторін і доповнення до них, просить вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання залишити без змін, а в частині цивільного позову змінити рішення суду, стягнувши з обвинуваченого на його користь моральну шкоду в розмірі 100000 грн.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні при апеляційному розгляді, підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , просив застосувати до нього ст..75 КК України, зазначив що він щиро кається і відшкодував шкоду в повному обсязі, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити скасувати вирок Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області відносно ОСОБА_6 від 20.04.2017р., призначивши новий розгляд у суді першої інстанції, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Прокурор ОСОБА_10 в судовому засіданні при апеляційному розгляді, частково підтримала апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та захисника ОСОБА_7 .
Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційної інстанції, підтримав частково апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в частині пом`якшення покарання, заперечував проти задоволення апеляційних вимог прокурора, зазначив, що йому відшкодована шкода і він просить не позбавляти обвинуваченого свободи.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судового засідання в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, порівнявши їх з матеріалами, наявними у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони обвинувачення не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга сторони захисту підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Виходячи з вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції, в межах апеляційної скарги.
На думку колегії суддів, доводи сторони захисту і сторони обвинувачення щодо порушення судом першої інстанції вимог п.2 ч.4 ст.374 КПК України, а саме: не зазначення в резолютивній частині вироку строку і порядку набрання вироком законної сили та порядку отримання копії вироку, є слушними, однак ці порушення, не є істотними, такими які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тому, в цій частині доводи сторін не можуть бути задоволені.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вивчивши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судових засідань, встановила, що суд першої інстанції, всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку і дійшов правильного висновку, про те що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК України, за ознаками: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, відповідно до ст.337 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , здійснив в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, перевіривши в повному обсязі обставини на які посилалася сторона обвинувачення, дослідивши надані сторонами докази.
Виходячи з вимог ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст.85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Згідно ч.1 ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому кримінальним процесуальним Кодексом.
Суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , допитав обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_9 , свідків: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , дослідив письмові докази по справі, а саме:
- протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, згідно, якому потерпілий ОСОБА_9 вказав, що 03.04.2016р. невідома особа в квартирі по АДРЕСА_2 нанесла йому удар кулаком в обличчя (ар.пр. 37);
- протокол огляду місця події з фототаблицями від 12.05.2016р., згідно, якому було оглянуто квартиру по АДРЕСА_2 (ар.пр.45-48);
- протокол проведення слідчого експерименту з потерпілим, де зазначено, що під час процесуальної дії він пояснював механізм нанесення йому ударів ОСОБА_22 в обличчя, руками і ногами, зауваживши, що ОСОБА_23 наніс йому чотири удари ногою в голову після чого він втратив свідомість (ар.пр.74-77);
- протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_17 , який під час проведення слідчої дії пояснив, що ОСОБА_23 наніс один удар долонею руки в область правого ока ОСОБА_24 , від якого той впав і в нього виникло розсічення брови (ар.пр.84-85);
- карту виїзду швидкої медичної допомоги від 03.04.2016р. за викликом о 15:38 год.. де зазначено, що бригадою швидкої допомоги по АДРЕСА_2 надана медична допомога ОСОБА_9 , попередній діагноз ЗЧМТ, струс головного мозку, хворий скаржився на запаморочення, нудоту, втрату свідомості, пояснив, що побив брат дружини - бив по голові (ар.пр.106);
- витяг з карти стаціонарного хворого ОСОБА_9 , з якої видно, що потерпілий перебував на стаціонарному лікуванні в міській лікарні №2 з 3 по 14 квітня 2016р. з діагнозом: лінійний перелом лобної кістки, перелом кісток спинки носа та носової перетинки, забої м`яких тканин голови (ар.пр.107);
- висновок судово-медичної експертизи №904 від 23.05.2016р., де зазначено що у ОСОБА_9 наявні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма; лінійний перелом лобної кістки, забій головного мозку 1 ст., перелом спинки носа та носової перетинки, крововилив в склеру правого ока, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, також зазначено, що визначити кількість нанесених ударів не представляється можливим тому, що в медичних документах не названа кількість тілесних ушкоджень (ар.пр.112-113);
- додатковий висновок судово-медичної експертизи №1014 від 10.06.2016р., де зазначено, що тілесні ушкодження у потерпілого могли виникнути при механізмі, на який вказав він сам під час проведення слідчого експерименту, та не могли виникнути при механізмі, на який вказав свідок ОСОБА_17 , під час проведення слідчого експерименту (ар.пр.116-117).
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції кожен доказ дослідив повно, всебічно, ретельно, надавши оцінку кожному доказу окремо і в їх сукупності.
Отже, суд першої інстанції, оцінивши пояснення обвинуваченого, потерпілого та свідків, а також письмові докази, дійшов правильного висновку, про те, що 03.04.2016р. ОСОБА_6 побив ОСОБА_9 , завдавши тому тяжкі тілесні ушкодження, з яким повністю погоджується і колегія суддів.
Пояснення обвинуваченого, свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_17 про те, що ОСОБА_23 наніс лише один удар потерпілому долонею в обличчя, суд оцінив критично, взявши до уваги родинні стосунки ОСОБА_11 з обвинуваченим та дружні стосунки ОСОБА_17 з обвинуваченим.
Окрім того, колегія суддів вважає, що у вироку, суд обґрунтовано, дійшов висновку про винність обвинуваченого, пославшись на пояснення потерпілого, свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , які зазначили, що у потерпілого обличчя було розбито, у крові, з кількома тілесними ушкодженнями, і що це сталося від декількох ударів в обличчя ОСОБА_9 і ці пояснення узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи №904 від 23.05.2016р., щодо наявних тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 .
Дослідивши в судовому засіданні додатковий висновок судово-медичної експертизи №1014 від 10.06.2016р., суд встановив механізм виникнення у потерпілого тілесних ушкоджень.
У додатковому висновку експерта №1014 від 10.06.2016р., судово-медичний експерт чітко визначив, що тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_9 могли виникнути при механізмі, на який він сам вказував під час проведення слідчого експерименту, і не могли виникнути при механізмі, на який вказав свідок ОСОБА_17 під час проведення слідчого експерименту.
Отже, колегія суддів, вважає, що доводи сторони захисту, про те, що обвинувачений наніс один удар долонею руки в обличчя потерпілому спростовуються зазначеними вище доказами якім суд надав належну оцінку.
Доводи сторони захисту щодо того, що суд першої інстанції не встановив механізм та спосіб спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, колегія суддів вважає надуманими з підстав викладених вище.
Доводи сторони захисту, щодо не встановлення судом часу вчинення кримінального правопорушення, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, колегія суддів, вважає неспроможними і необґрунтованими, такими, що суперечать встановленим судом обставинам справи, які підтверджені доказами безпосередньо дослідженими судом в судовому засіданні.
Доводи захисника про те, що потерпілий ОСОБА_9 із заявою про вчинення злочину звернувся 3 квітня 2016р., а відомості про вчинення злочину були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань лише 11.05.2016р., на підставі рапорту працівника поліції ОСОБА_16 , і що це є порушенням кримінального процесуального закону щодо особи заявника, а також строків реєстрації та незаконність здобутих доказів під час досудового розслідування, незаконно покладених в основу вироку, колегія суддів, вважає необґрунтованими.
Згідно ч.2 ст.214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
З матеріалів справи убачається, що потерпілий ОСОБА_9 дійсно звернувся до Довгинцівського відділення поліції Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровський області із заявою про вчинення злочину 3 квітня 2017р., що підтверджено протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (ар.пр.37, т.1), до 11.05.2016р. співробітниками поліції проводилася перевірка щодо поданої потерпілим заяви про вчинення відносно нього злочину, і після встановлення 11.05.2015р. наявності у потерпілого тяжких тілесних ушкоджень, відомості про вчинене кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, після чого було розпочато досудове розслідування і здійснювалися необхідні слідчі дії, які почалися з 12.05.2016р. (ар.пр.45-48, т.1).
Отже, колегія суддів встановила, що процесуальні слідчі дії у даному кримінальному провадженні були проведені після внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, тому докази наявні в матеріалах справи є допустимими і законими.
Між тим, колегія суддів частково погоджується із доводами сторони захисту щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, з наступних підстав.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинуваченому, суд першої інстанції, керуючись ст.65 КК України, виходячи з загальних засад, при вирішенні питання про призначення ОСОБА_6 виду і строку покарання, враховував сукупність певних обставин, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, його особу, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У вироку суд зазначив, що вчинений обвинуваченим злочин відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.
Суд першої інстанції виявив обставини, які б пом`якшували або обтяжували покарання.
Своє рішення щодо відсутності обставин, які пом`якшують покарання, суд обґрунтував тим, що визнання обвинуваченим вини наприкінці судового розгляду не можна визнати за обставину, яка пом`якшує покарання, оскільки воно заявлено під тиском доказів та не свідчить про щире каяття ОСОБА_6 .
Суд першої інстанції дослідив особу ОСОБА_6 , зазначивши у вироку, що за місцем проживання він характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
Виходячи з вимог ст.ст.50, 65 КК України, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді реального позбавлення волі,в межах, встановлених в санкції ч.1 ст.121 КК України, без застосування положень статей 69, 75 КК України.
Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду щодо виправлення обвинуваченого в умовах реального відбуття покарання, однак з урахуванням обставин, які з`явилися під час проведення апеляційного розгляду, а саме добровільним відшкодуванням ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_9 завданого збитку в розмірі 105200 грн., що підтверджено розпискою потерпілого від 25.09.2017р. наявною в матеріалах справи (ар.пр.115, т.2), відсутністю у потерпілого претензій майнового характеру і його заявою про призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням волі, щирим каяттям обвинуваченого, вважає за можливе застосувати положення ст..69 КК України, зменшивши строк призначеного покарання.
Колегія суддів, вислухавши думку сторін та проаналізувавши обставини злочину, особу обвинуваченого, а також розписку про добровільне відшкодування матеріальної та моральної шкоди, думку потерпілого ОСОБА_9 , який просить суворо не карати обвинуваченого, вважає за можливе призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, вважає за доцільне призначити обвинуваченому більш м`яке покарання, ніж призначено судом першої інстанції, з застосуванням ст..69 КК України.
Виходячи з п.1 ч.1 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Згідно з вимогами ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті(санкції частини статті) Особливої частини кримінального Кодексу України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного санкції статті(санкції частини статті) Особливої частини кримінального Кодексу України за цей злочин.
Колегія суддів вважає, що такі обставини як щире каяття, позитивна характеристики обвинуваченого, за місцем проживання (ар.пр.124, т.1), повне відшкодування шкоди потерпілому, заява потерпілого ОСОБА_9 , який просить призначити покарання ОСОБА_6 , не пов`язане з позбавленням волі, можливо визнати за обставини, які пом`якшують покарання, і на підставі ч.1 ст.69 КК України, з урахуванням наявних кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, призначити обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч.1 ст.121 КК України.
Колегія суддів не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_6 приписів ст.75 КК України, оскільки в результаті злочинних дій обвинуваченого мали місце тяжкі наслідки, а саме, потерпілому було спричинено тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, а відповідно до загальних засад встановлених у Конституції України, життя та здоров`я людини є пріоритетною цінністю, яка охороняється і захищається Державою.
Колегія суддів вважає, що покарання у виді позбавлення волі, строком на 3р. буде необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав для застосування, 75 КК України, не вбачає.
Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, залишити без задоволення, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 задовольнити частково.
Змінити вирок Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2017р. відносно ОСОБА_6 , в частині призначеного покарання.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1 ст.121 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3р.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Запобіжний захід обраний ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту, не продовжувався і припинив свою дію.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3