Ухвала іменем україни 04 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 22 червня 2017 року щодо ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2016 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Безименна Козятинського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу, а саме: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця свого проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції; не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
Цивільний позов потерпілого задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_4 : у відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та у зв`язку з придбанням ліків в сумі 73 472 грн. 77 коп.; у відшкодування шкоди, заподіяної транспортному засобу 50 000 грн.; у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 :у відшкодування моральної шкоди 88 000 грн.; за експертизу по визначенню матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 21.12.2015 року - 1200 грн.; витрати на юридичну допомогу- 6 000 грн.; витрати за проїзд до місця судового провадження - 4 495 грн. 28 коп.

За обставин встановлених судом та детально наведених у вироку ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 26 жовтня 2015 року, близько 21 год. 20 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Wolgsvagen Caddy» д/н НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку смт. Шпиків Тульчинського району зі сторони Могилів-Подільського по правій смузі проїзної частини у порушення вимог п.п. 10.1, 19.3 ПДР України з урахуванням дорожньої обстановки, не дотримавшись безпечної дистанції та безпечного інтервалу в момент об`єктивної появи у полі його зору автомобіля марки «ВАЗ 211540» д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , який рухався навпроти в зустрічному напрямку, в сторону смт. Рахни Лісові Шаргородського району, побачивши зустрічне світло фар, не зменшив швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, не зупинився, не змінюючи смугу руху, не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із автомобілем під керуванням ОСОБА_4 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент їх спричинення.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 22 червня 2017 року вказаний вирок щодо ОСОБА_5 змінено в частині звільнення від покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Виключено з резолютивної частини вказівку про застосування щодо ОСОБА_5 положень п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України (в редакції Закону України від 14.04.2009 року) про заборону виїзду за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції. У решті вирок залишено без змін.
У касаційній скарзі потерпілий, не оспорюючи доведеності винуватості і правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України, просить змінити постановлені судові рішення в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, а також щодо вирішення цивільного позову і призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі. При цьому, посилається на те, що сума завданої злочинними діями засудженого як матеріальної, так і моральної шкоди є значно більшою ніж стягнуто із ОСОБА_5 .

Розглянувши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Відповідно до вимог п.2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та кваліфікація його дій у касаційній скарзі потерпілого ОСОБА_4 не оспорюються.

Що стосується доводів потерпілого щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, внаслідок м`якості та часткове задоволення цивільного позову потерпілого, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.
За змістом ст. 65 цього ж Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують й обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 зазначеного Кодексу в разі, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, місцевий суд, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, при визначенні покарання засудженому ОСОБА_5 відповідно до вимог статей 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, проте є необережним, узяв до уваги дані про особу винного, те, що він за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, в силу ст. 89 КК України є не судимий, має на утриманні неповнолітню доньку та матір пенсійного віку, є інвалідом ІІІ групи, визнав вину, щиро розкаявся у вчиненому, добровільно частково відшкодував шкоду потерпілому, які є обставинами, що пом`якшують покарання. Зваживши на зазначене, та враховуючи відсутність обтяжуючих обставин, суд дійшов правомірного висновку про можливість звільнення засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України.

На думку колегії суддів, призначене засудженому ОСОБА_5 судом першої інстанції покарання, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, є обґрунтованим і необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам статей 50, 65, 66, 67, 75 КК України, підстави вважати його м`яким, про що йде мова у касаційній скарзі потерпілого, відсутні.

Доводи потерпілого ОСОБА_4 , викладені в касаційній скарзі щодо несправедливого вирішення цивільного позову, є не обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що рішення про цивільний позов прийнято з урахуванням вимог статей 127-129 КПК України та згідно положень ст. 1194 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - є правильним.

Крім того, аналогічні за змістом доводи потерпілого були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. Як убачається зі змісту ухвали, цей суд перевірив доводи, наведені в поданій ОСОБА_4 апеляції, всебічно їх розглянув і відмовив у задоволенні цих доводів, навівши докладне обґрунтування прийнятого рішення. Ухвала цього суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

У даному провадженні, як видно з наданих копій судових рішень, не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_5 призначено з порушенням визначених у законі загальних засад, як не встановлено й даних, які б свідчили, що у провадженні неправильно застосовано кримінальний закон.

З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність перевірки матеріалів кримінального провадження, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 22 червня 2017 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3