АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/273/18 Справа № 206/6152/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши 11 січня 2018 року у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду Дніпропетровської області в м. Дніпрі апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 04 грудня 2017 року, щодо ОСОБА_7 , за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України, про умовно - дострокове звільнення від відбуття покарання на підставі ст.. 81 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою суду, було відмовлено в задоволенні подання начальника Державної установи «Ігренський виправний центр № 133» про умовно дострокове звільнення від відбуття покарання засудженого ОСОБА_7 , мотивоване тим, що засуджений ОСОБА_7 , не зробив для себе належних висновків, не став на шлях виправлення та на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення, а сама по собі наявність одного заохочення у виправній установі не може бути безсумнівним підтвердженням його виправлення.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити подання начальника «Ігренський ВЦ № 133» про умовно дострокове звільнення від відбуття покарання засудженого ОСОБА_7 .

В обґрунтування зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та невмотивованою .

Суд при розгляді подання не прийняв до уваги докази його зразкової поведінки в місцях позбавлення та обмеження волі. Не прийняв до уваги докази сумлінного ставлення до праці, не прийняв до уваги те, що подання було прийнято спостережною комісією після всебічного вивчення особи засудженого.

Зазначає, що має три заохочення а не одне як зазначено судом. А необґрунтоване твердження суду про те, що «до кінця строку відбуття покарання ще залишається досить тривалий проміжок часу», є нічим іншим, як спробою відмовити засудженому в його клопотанні під надуманим приводом.

Зазначає, що він виправив свою поведінку. Довів своє виправлення. Суд першої інстанції не виконав вимоги ні ст. 81 КК України, ні статті 50 КК України, ні вимоги Постанови Пленуму Верховного суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини більш м`яким»

Судом не було взято до уваги, що засуджений проживає разом з матір`ю, інвалідом 2-ї групи, віком 71 рік. Вона потребує постійного нагляду та опори.

Вислухавши засудженого, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, зазначив, що він ще повинен отримати заохочення, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст. 81 КК України).

За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 правильно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання його відношення до праці та дійшов до правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б в своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області за ст. 185 ч.3, 71 ч.1 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. В установах виконання покарань за останньою судимістю знаходиться з 12.11.2015 року. Під час утримання в УВП №4 м. Дніпро характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. З 20.01.2016 року відбував покарання в СВК (№94), де характеризувався позитивно. В Ігренському виправному центрі Дніпропетровської області (№133) засуджений відбуває покарання з 04.07.2017 року, працевлаштований має позитивну характеристику та одне заохочення.

Посилання засудженого на те, що судом не враховано, що під час перебування в Ігренському виправному центрі характеризується позитивно, має заохочення, працевлаштований, само по собі не можуть слугувати достатніми підставами для умовно - дострокового звільнення, оскільки вказані дані судом розглянуті з іншими даними про особу засудженого, зокрема неодноразові судимості, за які засуджений неодноразово був звільнений на підставі ст. 75 КК України, і які не свідчать про стабільність і послідовність позитивних змін в поведінці засудженого, та нетривалість цих позитивних змін в своїй сукупності не свідчать про доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Само по собі і наявність у засудженого матері, якій 71 рік не є достатньою і єдиною підставою для умовно-дострокового звільнення.

Беручи до уваги ступінь, тяжкість вчинених засудженим злочинів, встановлених вище обставин, характеристик на засудженого, колегія суддів, вважає, що позитивна поведінка ОСОБА_7 нетривалий час не свідчить про виправлення останнього, а доводи викладені в апеляційній скарзі засудженого не є достатньою правовою підставою для його умовно-дострокового звільнення.

Суд першої інстанції належним чином, вмотивовано та обґрунтовано надав оцінку усім обставинам у їх сукупності і що сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, відсутність стягнень нетривалий час, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, що відповідає матеріалам справи і з чим погоджується колегія суддів.

Таким чином, судовий розгляд зазначеного клопотання було здійснено та проведено у відповідності до вимог чинного законодавства.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення та не вбачає підстав для його скасування з викладених в апеляційній скарзі мотивів.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 04 грудня 2017 року, щодо ОСОБА_7 , за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України, про умовно - дострокове звільнення від відбуття покарання на підставі ст. 81 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:
_______________ ______________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3