Дата документу Справа № 317/2674/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 317/2674/17 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/778/1161/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.ст. 170-173 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження з апеляційною скаргою прокурора, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 26 вересня 2017 року,

якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2 Запорізької області ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0000168, внесеному до ЄРДР 12.09.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.272 КК України, про арешт майна.

Згідно з ухвалою, прокурор Запорізької місцевої прокуратури №2 Запорізької області ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, в обґрунтування якого зазначив, що 12.09.2017 року під час здійснення перевірки додержання вимог законодавства адміністрацією ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)» та ДП «Підприємство ДКВСУ (№99)» виявлено факт порушення вимог законодавства про охорону праці. 12.09.2017 року вказані відомості внесені до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.272 КК України.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про арешт майна, слідчий суддя зазначив, що на його думку клопотання прокурора не містить чітких підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити саме арешт майна, прокурором не обґрунтовано яке доказове значення має визначене ним для арешту майно, не містить належного обґрунтування щодо того, що майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 170 КПК України. Наразі жодній особі не пред`явлено підозру в межах зазначеного кримінального провадження, в тому числі, посадовим особам ДП «Підприємство Біленьківської виправної колонії (№99)». Також, підлягає врахуванню й те, що в клопотанні прокурор поміж іншого просить накласти арешт на насип сировини та готову продукцію, вага (кількість) якої належним чином не визначалась, що взагалі унеможливлює виконання ухвали про накладення арешту.

В апеляційній скарзі процесуальний прокурор посилається на необґрунтованість, незаконність та невмотивованість ухвали слідчого судді. Прокурор вважає, що слідчий суддя зазначаючи про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.272 КК України фактично виніс «виправдувальний вирок», що ставить під сумнів законність проведення в подальшому органом досудового розслідування будь-яких слідчих (розшукових) дій у вказаному кримінальному провадженні. Крім того, прокурор зазначає, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з огляду на те, що таке майно може бути знаряддям вчинення злочину, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті. Прокурор вважає, що установка по брикетуванню лігніну була знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегла на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Враховуючи надані до клопотання матеріали, прокурор вважає, що на даному етапі є всі підстави для накладення арешту на установку по брикетуванню лігніну.

У зв`язку з викладеним, прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді від 26.09.2017 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити частково клопотання та накласти арешт на установку по брикетуванню лігніну.

Вислухавши доповідь судді про сутність оскаржуваного судового рішення і основні доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив ухвалу слідчого судді скасувати, представників власника майна, які заперечували проти задоволення доводів апеляції і просили ухвалу слідчого судді залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Доводи прокурора про те, що слідчий суддя на стадії розгляду клопотання про арешт майна фактично вдався до оцінки тих обставин, які суд досліджує під час розгляду провадження по суті (склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 272 КК України) є слушними. Однак вказана обставина не може бути підставою для скасування прийнятого слідчим суддею рішення з огляду на той факт, що обставини які були зазначені в клопотанні не давали підстав для його задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог КПК України арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Положенням ч.2 ст.170 КПК України передбачено, випадки коли допускається що арешт майна з метою забезпечення збереження:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Зі змісту клопотання можна лише зробити припущення, що арешт майна, про яке зазначалося в клопотанні, був обумовлений метою забезпечення збереження речових доказів. Разом з тим прямо про це в клопотанні не йшлося. Вказане майно речовим доказом не визнано.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про арешт майна, слідчий суддя обґрунтовано зазначив, що зазначене в клопотанні майно на теперішній стадії процесу не визнано речовим доказом і хоча воно і має ознаки передбачені ст.98 КПК України, в клопотанні слідчого не було наведено достатніх і переконливих доказів, що це майно може бути певним чином приховане, знищено або ж воно зникне, що воно може бути зіпсовано, передано, перетворено чи відчужено, адже жодним чином існування цих ризиків, які як самі по собі, так і в сукупності становлять завдання накладення арешту на майно.

Відтак в тому разі, якщо накладення арешту не відповідає завданням кримінального провадження, такий арешт на майно не міг бути накладений.

Окремо слід зазначити, що слідчий в клопотанні так само, як і прокурор в апеляційній скарзі посилався на положення пунктів, частин і статей процесуального закону, які насправді не містяться в них.

Так слідчий в клопотанні положення п.1 ч.2 ст. 170 КПК України визначив наступним чином: «метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді» тоді як вказаною нормою арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положення п.2 ч.2 ст.170 КІІК України, сформульовані наступним чином «треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму. значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації» тоді як вказаною нормою арешт майна допускається з метою забезпечення спеціальної конфіскації.

Також в клопотанні зроблені не правильні посилання на положення ч.ч.3, 6, 7 ст.170 КПК України.

Доводи прокурора правильності висновків слідчого судді про відсутність підстав для накладення арешту не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст. ст. 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу прокурора, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 26 вересня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2 Запорізької області ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0000168, внесеному до ЄРДР 12.09.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.272 КК України, про арешт майна, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4