11.12.17
Справа № 485/1386/17
1-кп/469/165/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2017 року смт. Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю :секретаря судового засідання ОСОБА_2
сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в:
Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_5 обвинувачується у незаконному придбанні з метою збуту, зберіганні з цією метою, а також збуті незаконно виготовлених алкогольних напоїв та інших підакцизних товарів, а саме у тому, що він, умисно, знаючи про порядок здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, бажаючи незаконно збагатитися за рахунок незаконного збуту незаконно виготовлених алкогольних напоїв під виглядом вина, які не відповідають ДСТУ 4806:2007 "Вина. Загальні технічні умови", під виглядом коньяку, які не відповідають вимогам ДСТУ 4700:2006 "Коньяки України технічні умови", та спирту, посягаючи на систему оподаткування, порядок виробництва та обігу підакцизних товарів, встановлених ст.9, ч.1, 2 ст.10, абз.3, ч.4, ст.11 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", приблизно в липня 2017 року (точної дати досудовим розслідуванням не встановлено) замовив через мережу Інтернет (сайт, з якого здійснювалось замовлення, досудовим розслідуванням не встановлено) у невстановленої досудовим розслідуванням особи підакцизні товари, а саме: незаконно виготовлені фальсифіковані алкогольні напої вино і коньяк та спирт етиловий ректифікований без марок акцизного податку України.
У подальшому приблизно в середині липня (точну дату досудовим розслідуванням не встановлено) не встановлена досудовим розслідуванням особа привезла замовлені незаконно виготовлені фальсифіковані алкогольні напої вино у кількості 1500 л., коньяк у кількості 500 л. та спирт етиловий ректифікований без марок акцизного податку України за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .
У подальшому ОСОБА_5 , усвіломлюючи, що зазначені алкогольні напої та спирт є незаконно виготовленими, зберігав з метою збуту та збував невстановленому колу осіб.
Зокрема, наприкінці липня на початку серпня 2017 року (точний час досудовим розслідуванням не встановлений) ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , збув ОСОБА_6 та ОСОБА_7 незаконно виготовлені алкогольні напої - вино без марок акцизного податку України, за ціною 20 грн. за 1 л., у кількості 12 л., в загальній сумі 240 грн.
Окрім того, наприкінці липня на початку серпня 2017 року (точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_5 за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , збув ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підакцизний товар - незаконно виготовлений фальсифікований алкогольний напій коньяк за ціною 40 грн. за 1 л. у кількості 5 л., в загальній сумі 200 грн.
Крім цього, 23.08.2017 року в період часу з 15.10 до 20.05 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено 295 л. спирту, 165 л. незаконно виготовлених алкогольних напоїв під видом коньяку, 776 л. незаконно виготовлених алкогольних напоїв під видом вина.
Також у ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 здійснював реалізацію незаконно виготовлених алкогольних напоїв під видом вина та під виглядом коньяку на продовольчому ринку зони відпочинку с.Рибаківка Березанського району Миколаївської області в торгівельному кіоску № 25.
23.08.2017 року в період часу з 12.20 до 18.00 в ході проведення обшуку торгівельного кіоску АДРЕСА_2 виявлено та вилучено незаконно виготовлені алкогольні напої під виглядом вина в кількості 376,5 л. та під виглядом коньяку у кількості 26 л., які зберігались у вказаному кіоску з метою збуту.
У підготовчому судовому засіданні прокурор, обвинувачений та захисник просили затвердити угоду про визнання винуватості, укладену ними 29 вересня 2017 року.
Обвинувачений ОСОБА_5 пояснив суду, що придбав алкогольні напої для продажу, частину з них продав, у тому числі у кіоску № 25.
Захисником ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 також заявлено клопотання про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 04 вересня 2017 року на майно ОСОБА_5 , вилучене у нього слідчим під час обшуку у домоволодінні по АДРЕСА_1 , - пластикові каністри, бочки, цистерни та пляшки, частина з яких заповнена рідинами, помпу-фільтр, пластикову лійку та дві гумові шланги, просив зазначене майно повернути ОСОБА_5 .
Прокурор з заявленим клопотанням погодився частково, зазначивши, що рідини, які знаходяться у пластиковій тарі, підлягають знищенню, після чого пуста тара може бути повернута власнику.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши обвинувальний акт у кримінальному провадженні, суд прийшов до таких висновків.
Згідно зі ст.1 КПК України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.
На підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, зокрема, про повернення прокурору обвинувального акта, який не відповідає вимогам цього Кодексу.
Відповідно до ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов"язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до вимог ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити такі відомості :
1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;
7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);
9) дату та місце його складення та затвердження.
Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.
До обвинувального акта додається реєстр матеріалів досудового розслідування, цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування, та інші документи, передбачені ч.4 ст.291 КПК України.
Положеннями ч.2 ст.109 КПК України передбачено, що реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
Зазначених вимог закону стороною обвинувачення не дотримано.
Так, ні у викладених слідчим фактичних обставинах кримінального правопорушення, ні у формулюванні обвинувачення не зазначено спосіб придбання та збуту обвинуваченим незаконно виготовлених алкогольних напоїв та інших підакцизних товарів (купівля, обмін, прийняття у подарунок, в рахунок сплати боргу або оплати за надані послуги чи виконану роботу тощо, вид торгівлі оптова, роздрібна, в тому числі на розлив); час продажу незаконно виготовлених алкогольних напоїв та інших підакцизних товарів на ринку у торгівельному кіоску № 25; місце (місця) зберігання обвинуваченим незаконно виготовлених алкогольних напоїв та інших підакцизних товарів; час та місце збуту спирту.
Відсутність чіткого, конкретного формулювання обвинувачення у скоєнні злочину фактично позбавляє обвинувачену особу можливості захищатися від такого обвинувачення в суді.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, викладеної, зокрема, в рішеннях у справах "Абрамян проти Росії" від 9 жовтня 2008 року (п.34), Селіверстов проти Росії від 25 вересня 2008 року (п.17), положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Виходячи з викладеного, суд вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, що, відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.
Згідно з ч.1 ст.472 КПК України, угода про визнання винуватості повинна містити дані про сторони угоди, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.
Відповідно до ч.7 ст.474 КПК України, суд відмовляє у затвердженні угоди, якщо :
1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;
2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;
3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;
4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;
5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;
6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
Оскільки обвинувальний акт не відповідає зазначеним вище вимогам законодавства, суд приходить до висновку про суперечність умов угоди вимогам КПК України та відсутність фактичних підстав для визнання винуватості, що є підставою для відмови у затвердженні угоди.
При цьому суд також зважає, що, відповідно до правової позиції, сформульованої Верховним Судом України у постанові № 5-15к13, відповідальність за дії, передбачені статтею 204 КК, настає у тому разі, коли винна особа вчиняє певні дії щодо одного з видів продукції, яка за своїми товарними характеристиками підпадає під законодавче визначення підакцизний товар. Якщо ж продукт (товар) за якимись ознаками подібний до підакцизних товарів, але не містить усіх ознак цього товару, то такий продукт не може визнаватись предметом злочину, передбаченого статтею 204 КК; оскільки виготовлений обвинуваченим алкогольний напій не містить усіх ознак підакцизного товару, висновок про кваліфікацію його дій за частиною 1 статті 204 КК є незаконним.
Зважаючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у незаконному придбанні з метою збуту, зберіганні з цією ж метою та збуті, зокрема, незаконно виготовлених алкогольних напоїв, які не відповідали вимогам ДТСУ, тобто не містили всіх ознак підакцизних товарів, визнання ним своєї винуватості у зазначеній частині обвинувачення не має фактичних підстав.
За таких обставин у затвердженні угоди про визнання винуватості слід відмовити, повернувши кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.
Оскільки кримінальне провадження підлягає поверненню прокурору для продовження досудового розслідування, суд не вбачає підстав для повернення обвинуваченому арештованого майна, так як потреба у збереженні арештованого майна продовжує існувати.
Крім того, реєстр матеріалів кримінального провадження не містить даних про прийняті рішення щодо арешту майна.
Тому клопотання захисника про скасування арешту майна та повернення речових доказів обвинуваченому задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.314, 474 КПК України, суд -

у х в а л и в :
Клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 про скасування арешту та повернення речових доказів залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя :