В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.10.2017 Справа №607/10484/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тернополі матеріали кримінального провадження № 0000172 від 11 жовтня 2016 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Фонтанка Комінтернівського району Одеської області, громадянина України, із професійно-технічною освітою, не одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , солдата, проживаючого за адресою по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12 лютого 2015 року), за участю сторін кримінального провадження: прокурора військової прокуратури Тернопільського гарнізону ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

Солдат військової служби за контрактом ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини пп НОМЕР_2 (крім строкової служби), всупереч вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, умисно, в умовах особливого періоду, без поважних причин та за відсутності дозволу відповідного командування військової частини пп НОМЕР_2 , о 20 годині 14 серпня 2016 року до місця проходження військової служби - розташування НОМЕР_3 загальновійськового полігону, що знаходиться у АДРЕСА_2 , не з`явився та в подальшому не з`являвся на військову службу до 08 години 30 хвилин 25 листопада 2016 року.

Він же, будучи військовослужбовцем військової частини пп НОМЕР_2 (крім строкової служби), всупереч вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, умисно, повторно, в умовах особливого періоду, без поважних причин та за відсутності дозволу відповідного командування військової частини пп НОМЕР_2 , о 08 годині 30 хвилин 11 березня 2017 року до місця проходження військової служби - розташування військової частини пп НОМЕР_2 , що розташована по АДРЕСА_3 , не з`явився та в подальшому не з`являвся на військову службу до 10 години 22 серпня 2017 року, чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12 лютого 2015 року) визнав повністю, підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини та показав, що з 14 серпня 2016 року по 25 листопада 2016 року та з 11 березня 2017 року по 22 серпня 2017 року не з`явився у розташування НОМЕР_3 загальновійськового полігону та військової частини НОМЕР_2 .У вчиненому він щиро розкаюється.

Крім власного визнання вини, обвинувачений ОСОБА_3 повністю погодився зі всіма доказами, що були зібрані під час досудового розслідування і підтверджували його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12 лютого 2015 року), згідно повідомлення про підозру та обвинувального акта, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд, у відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, проаналізувавши вищевказані обставини та докази, суд, приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину та вважає, що органами досудового розслідування його дії кваліфіковано вірно за ч.4 ст. 407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12 лютого 2015 року), як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості, характер та наслідки вчиненого злочину, його ставлення до нього та поведінку після його вчинення, особу винного, зокрема те, що він раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання, стан його здоров`я, що є задовільним, обставини, які пом`якшують покарання визнання ним своєї вини, щире каяття у вчиненому. Обставини, які обтяжують покарання відсутні. Підстав для застосування ст. 69 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому, суд не вбачає.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що з метою виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 , йому слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_3 звернувся із клопотанням про застосувати до нього вимоги ЗУ «Про амністію у 2016 році».

Статтею 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено, що звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судом, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 цього Закону).

Вчинений обвинуваченим ОСОБА_3 злочин в силу ст. 12 КК України не є особливо тяжким.

Як вбачається з довідки № 772 від 11 лютого 2016 року, виданої військовою частиною - польова пошта НОМЕР_4 , солдат ОСОБА_3 дійсно в період з 21 вересня 2015 року по 30 листопада 2015 року, з 01 грудня 2015 року по 11 лютого 2016 року брав безпосередню участь в антитерористичної операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. На підставі цієї довідки ОСОБА_3 видано посвідчення ветерана війни учасника бойових дій № НОМЕР_5 від 29 лютого 2016 року.

Крім того, на обвинуваченого не розповсюджуються обмеження, передбачені у ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 ЗУ «Про амністію у 2016 році», що, в сукупності, є підставою для звільнення від відбування покарання, призначеного ОСОБА_3 , відповідно до ст. 2 вказаного закону.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України (в редакції Закону №194-VIIIвід 12 лютого 2015 року) і призначити йому покарання за цією статтею у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного судом за даним вироком покарання на підставі ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2016 році».

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддяОСОБА_1