05.03.2018 Справа №363/623/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
5 березня 2018 року Вишгородський районний суд Київської області в складі колегії суддів:головуючого-судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , захисників-адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді кримінальне провадження № 0000046 щодо
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця і жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, судимого:
26.06.2015 року Іванківським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України строком на 2 роки;
19.08.2015 року тим же судом за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 267-1, ч. 4 ст. 70 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України строком на 2 роки;
19.04.2016 року тим же судом за ч. 3 ст. 185 ,ч. 4 ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України строком на 3 роки;
ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Жовтневе Поліського району Київської області, українця, громадянина України, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого в тому АДРЕСА_3 , судимого:
21.02.2014 року Іванківським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу 850 грн.;
26.06.2015 року тим же судом за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України строком на 2 роки;
19.08.2015 року тим же судом за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 267-1, ч. 4 ст. 70 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України строком на 2 роки;
12.07.2017 року ухвалою того ж суду направленого для відбування покарання в місця позбавлення волі згідно ч. 2 ст. 78 КК України;
обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 187 КК України,
встановила:
26 січня 2016 року близько 2 год. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, спільно, за попередньою домовленістю між собою з корисливих мотивів та з метою заволодінням чужим майном проникли на територію домогосподарства АДРЕСА_4 , коли ОСОБА_8 перестрибнув через хвіртку та відчинив її зсередини для ОСОБА_10 , що зайшов за ним, де заволоділи металевим ломом потерпілої ОСОБА_11 , який знаходився на території домогосподарства.
При цьому ОСОБА_8 вказаним ломом зірвав навесні замки з вхідних дверей господарських приміщень й проникав до них, де заволодів сковорідкою потерпілої, коли ОСОБА_9 спостерігав за навколишньою обстановкою для попередження появи сторонніх осіб, забезпечуючи тим самим безперешкодне вилучення чужого майна.
За таких умов та обставин, діючи у вказаний спосіб, ОСОБА_8 , взявши в руки сковорідку, усвідомлюючи, що за зачиненими з середини дверима в житловому будинку знаходиться потерпіла ОСОБА_11 1928 року народження, з метою нападу на неї та заволодіння її майном, розбив скло віконної рами й через утворений отвір відкрив вхідні двері з середини.
Після проникнення до будинку ОСОБА_8 , напав на потерпілу ОСОБА_11 1928 року народження, яка вийшла йому на зустріч, користуючись її немічним станом і похилим віком, умисно завдав потерпілій три удари сковорідкою по голові, заподіявши легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я у виді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, підшкірної гематоми на голові праворуч, саден на обличчі.
Від покликів потерпілої про допомогу та появи сторонніх осіб ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_8 про необхідність зникнення з місця події, які спільно місце події покинули та заволоділи металевим ломом потерпілої, який цінності не представляє, розпорядившись ним на власний розсуд.
В суді ОСОБА_8 вину визнав частково. Показав, що того дня біля 2 год. разом з ОСОБА_9 у стані алкогольного сп`яніння прибули до господарства потерпілої. ОСОБА_9 лишився на вулиці, а він заліз через хвіртку та монтіровкою, яку мав із собою, позривав навісні замки й проник до сараю та літньої кухні. Вони хотіли викрасти кольоровий метал, якого він не знайшов. Через 10-15 хвилин домогосподарство покинув, а ОСОБА_9 його не дочекався, пішов додому, якого він наздогнав за метрів 50 та вони розійшлися по домах. Був обізнаний, що в будинку проживає потерпіла похилого віку. Оскільки будинок був зачинений, до нього не проникав, ударів потерпілій не завдавав.
Обвинувачений ОСОБА_9 у суді вину не визнав. Показав, що 26 січня 2016 року біля 2 год. після вживання алкогольних напоїв разом з ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння пішов до будинку потерпілої, щоб допомогти викрасти метал. Очікував ОСОБА_8 на дорозі, коли той проник у двір. За 5 хвилин почув шум зламу дверей, замків (тріскання дерева, брязкіт металу) й тоді з місця події пішов. Потім його наздогнав ОСОБА_8 і повідомив, що металу не знайшов.
Не дивлячись на невизнання вини, винуватість обвинувачених в повній мірі підтверджується сукупністю досліджених у суді доказів.
Зокрема, частково показаннями самих обвинувачених, які в суді визнали, що біля 2 год. ночі 26 січня 2016 року (у момент коли вчинено розбійний напад на потерпілу) спільно прибули з метою викрадення металу і знаходилися на місці події домогосподарстві потерпілої, з яких ОСОБА_8 проникав, шляхом зламу замків, до господарських будівель, а ОСОБА_9 очікував поруч.
Дослідженими в суді даними протоколу слідчого експерименту від 28.01.2016 року за участю потерпілої ОСОБА_11 та його відеозапису, з яких встановлено, що потерпіла значно похилого віку, погано пересувається, проживає сама та біля 2 год. ночі 26 січня 2016 року прокинулася від шуму (стуків, ударів тощо) на подвір`ї, будинку. Через вікно побачила двох чоловіків, що збиралися вдертися до будинку. Після того як зателефонувала сусіду ОСОБА_12 про допомогу й повідомила про напад, вийшла в прихожу (веранду будинку), де мали бути зачиненні вхідні двері, коли один з нападників вже проник у будинок і напав на неї, завдавши три удари сковорідкою по голові, від яких вона впала, в неї хлиснула кров. Нападники розмовляли між собою про те, чи вона ще жива, щоб піти красти в хату. Після цього один з них ще бив її по шиї, спині, тоді вона кликала про допомогу, коли другий повідомив, що потрібно тікати, сковорідку полишили у неї й з місця події втекли, посходилися сусіди, повідомили про пригоду сільського голову, викликали поліцію.
Відповідно до акту обстеження соціально-побутових умов проживання від 17.10.2017 року (т. 3 а.с. 204) встановлено, що потерпіла ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає в згаданому житловому будинку одна, в зв`язку з погіршенням слуху та зору, нездатності самостійно пересуватися потребує стороннього догляду, який забезпечується соціальним робітником Поліського територіального центру соціального обслуговування й за станом здоров`я не може взяти участь у судових засіданнях.
Отже через тяжку хворобу потерпілої ОСОБА_11 , стан здоров`я якої погіршився після нападу на неї, її допит в суді став неможливий, чому сприяли обвинуваченні унаслідок вчинення цього злочину, що стало підставою для отримання судом показань з чужих слів у розумінні вимог ст. 98 КПК України під час допиту свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 .
Про такі ж обставини стосовно погіршення стану здоров`я потерпілої ствердили в суді свідки ОСОБА_14 соціальний працівник, що здійснює догляд потерпілої, ОСОБА_13 син потерпілої.
Також винуватість обвинувачених підтверджується такими доказами.
Показаннями в суді свідка ОСОБА_14 в тій частині, що зі слів потерпілої їй відомо, як о 2 год. ночі на неї в будинку напали і побили ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Після цього її стан здоров`я значно погіршився, потерпіла важко пересувається, потребує стороннього догляду, проживає сама. Сковорідка, якою її побили, знаходилася в літній кухні.
Показаннями в суді свідка ОСОБА_13 про те, що його мати проживає в селі сама з давнього часу. Від нападу, про який йому повідомила наступного дня телефоном, його мати сильно постраждала, її стан здоров`я значно погіршився. На досудовому слідстві впізнала ОСОБА_9 під час слідчої дії, ствердила і про участь у нападі ОСОБА_8 , які на неї напали вдвох. Зі слів матері показів, що тоді вона почула шум зламу, а коли вийшла на веранду їй завдали удари по голові сковорідкою.
Показаннями в суді свідка ОСОБА_15 в тій частині, що вона є сусідкою потерпілої, до якої вона прийшла після нападу, на веранді виявила відсутнє скло, а також побачила сліди крові на голові потерпілої, на хустині та на сковорідці, що знаходилася на веранді, де напали на потерпілу, яких було двоє й ті під час нападу розмовляли між собою.
Показаннями в суді свідка ОСОБА_16 , який ствердив, що проживає в одному селі з потерпілою та обвинуваченими, яких він того дня бачив вночі близько 2 год. 15 хв., коли прибирав сніг, а вони в стані алкогольного сп`яніння вдвох йшли з боку будинку потерпілої у напрямку своїх домівок по вул. Миру. ОСОБА_9 при цьому в руках ніс лом.

Показаннями в суді свідка ОСОБА_12 в тій частині, що тієї ночі близько 2 год. йому зателефонувала потерпіла, благала про допомогу й плачем повідомила, що її вбивають. Разом з ОСОБА_17 вони кинулися на допомогу, але нападників не застали. У потерплої була розбита голова, вона казала, що її били сковорідкою, душили, потім втекли ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , мешканці їхнього села, яких вона знає. Були зірвані замки на літній кухні, господарському приміщенні, розбите вікно на веранді. Також на дорозі за метрів 50 побачив два силуети, що відходили від будинку.
Показаннями в суді свідка ОСОБА_17 в тій частині, що тієї ночі близько 2 год. він разом з ОСОБА_12 прийшли на допомогу потерпілій, в якої була розбита голова та яка жалілася, що на неї напали й побили.
Не вірити згаданим вище показанням потерпілої та свідків у суду підстав не має, які повністю узгоджуються між собою та з іншими дослідженими доказами по справі.
Крім того вина обвинувачених підтверджується такими доказами.
Даними протоколу огляду місця події від 26.01.2016 року з фототаблицею до нього, під час якого встановлено, що таким є домогосподарство АДРЕСА_4 , огороджене парканом, вхід до якого здійснюється через металеві ворота й хвіртку. На подвір`ї ліворуч знаходиться одноповерховий будинок, вхід до якого здійснюється через веранду й дерев`яні двері. Ліворуч від дверей на висоті 1,2 м. знаходиться дерев`яна віконна рама на 6 секцій, в нижній правій секції біля дверей, відсутнє скло. Двері з середині зачиняються на защібку (гачок). На подвір`ї праворуч, навпроти будинку, знаходиться літня кухня. На відстані 20 м. від входу до подвір`я знаходиться господарська будівля.
Даними протоколу додаткового огляду місця події від 28.01.2016 року з фототаблицею до нього про виявлення слідів пошкодження воріт (проникнення) надвірної господарської будівлі, пошкодження нижньої секції вікна біля вхідних дверей до житлового будинку, виявлення і вилучення слідів схожих на кров на внутрішній стороні вхідної двері, на хустки синього кольору з плямами схожими на кров на підлозі прихожої кімнати (веранди), слідів папілярних візерунків (№ 1-5) за вхідними дверима з сусіднього скла пошкодженого вікна, (№ 6-8) з внутрішньої сторони вхідних дверей.
Даними протоколів отримання зразків для експертизи від 28.01.2016 року від потерпілої ОСОБА_11 , підозрюваного ОСОБА_8 .
Висновком судової дактилоскопічної експертизи № 4-03/139 від 09.02.2016 року про те, що вилучені з місця події п`ять слідів пальців рук (№/№ 1-4, 6 з внутрішньої сторони скла й вхідних дверей) залишені пальцями лівої руки обвинуваченого ОСОБА_8 .
Висновком судової імунологічної експертизи № 31 від 22.02.2016 року про те, що на хустці та слідах крові вилучених з місця події виявлено кров, яка може походити від потерпілої ОСОБА_11 .
Висновком судово-медичної експертизи від 26.08.2016 року № 39осв.-2016 про виявлення в потерпілої легких тілесних ушкоджень, які потягли короткочасний розлад здоров`я у виді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, підшкірної гематоми на голові праворуч, саден на обличчі, які могли утворитися 26.01.2016 року від трьох ударів сковорідкою за встановлених по справі обставин.
Ці тілесні ушкодження не могли утворитися в результаті падіння з прискоренням з висоти власного зросту на твердий предмет.
Заподіяні потерпілій тілесні ушкодження є небезпечним для життя і здоров`я особи насильством згідно ст. 187 КК України.
Даними протоколу впізнання від 25.05.2016 року в частині того, що потерпіла ОСОБА_11 вказала на ОСОБА_9 , як особу, яка приймала участь у нападі на неї о 2 год. 26 січня 2016 року.
Даними протоколу слідчого експерименту від 10.05.2016 року за участю потерпілої ОСОБА_11 в тій частині, що потерпіла детально показала обставини нападу на неї двох осіб із побиттям в її будинку, коли один з нападників був ОСОБА_9 .
Даними протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 29.02.2016 року, а саме аудіо-, відеоконтролю стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 в приміщенні ІТТ Іванківського відділення поліції Вишгородського ВП ГУНП в Київській області по вул. Київській, 25 смт. Іванків Київської області, в частині негласного спостереження за розмовами останнього, який 15.02.2016 року вільно ствердив сторонній особі про обставини вчиненого ним злочину. Зокрема, зміст вказаних обставин зводиться до того, що ОСОБА_8 визнав і ствердив про спільне з ОСОБА_9 (на той час свідком) проникнення до будинку потерпілої, напад на неї із завданням трьох ударів сковорідкою та мав при собі також знаряддя злому металевий лом.
Вказаний доказ повністю узгоджується з сукупністю досліджених по справі доказів та ним відповідає.
При цьому вказану слідчу дію проведено з дотриманням вимог ст.ст. 246, 252, 258, 260 КПК України на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Київської області від 11 лютого 2016 року.
Колегія суддів визнає цей доказ допустимим і вважає, що втручання в права і свободи обвинуваченого в даному випадку здійснено відповідно до вимог КПК України, яке переслідувало законну мету та є необхідним в демократичному суспільстві.
Встановлено, що таке негласне спостереження здійснювалося саме за обвинуваченим ОСОБА_8 за викладених у протоколі обставин, а тому складені процесуальні документи й здобуті на їх основі докази за своїм змістом і суттю сумнівів у суду не викликають.
Доводи сторони захисту про інше колегія суддів відкидає, як неспроможні. Сам тільки факт того, що розміщений на оптичному (аудіо диску) носії, відповідний файл в судовому засіданні не відкрився за відсутності необхідного програмного забезпечення підставою для визнання його не допустимим бути не може. При цьому судом досліджено протокол складений з дотриманням вимог ст. 252 КПК України та докладно (дослівно) здобуту і викладену в ньому інформацію.
Висновком судової психіатричної експертизи № 58 від 03.02.2016 року про те, що ОСОБА_8 страждав під час вчинення інкримінованих дій і страждає в даний час на стійке хронічне психічне захворювання легку розумову відсталість, але він міг під час вчинення інкримінованих йому дій та може в даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Також ОСОБА_8 страждає на хронічний алкоголізм. Під час вчинення злочину перебував у стані простого алкогольного сп`яніння.
Водночас колегія суддів вважає необхідним відхилити наступні докази.
Протокол огляду місця події від 28.01.2016 року приміщення житла ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 про виявлення та вилучення металевого лому, суд визнає недопустимим і як доказ обвинувачення не враховує, з тих підстав, що проникнення й огляд цього житлового приміщення проведено всупереч вимог ст.ст. 9, 13, 233, 234, ч. 2 ст. 237 КПК України за відсутності ухвали слідчого судді.
Сама тільки письмова заява ОСОБА_8 про дозвіл на прокинення у вказане приміщення про допустимість вказаного доказу та його здобуття з дотриманням згаданих вище вимог закону свідчити не може.
Що стосується слідчого експерименту від 28.01.2016 року за участю свідка ОСОБА_9 та підозрюваного ОСОБА_8 , то колегія суддів дійшла до такого.
Так, будь-які показання ОСОБА_9 , як свідка в цьому провадженні є недопустимими доказами.
Також колегія суддів вважає, що з огляду на конкретні обставини розслідування, повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 27.01.2016 року, коли висновком експертизи від 28.01.2016 року здобуто ознаки застосованого проти потерпілої небезпечного для життя і здоров`я насильства (як кваліфікуючої ознаки за ч. 3 ст. 187 КК України), а тому дані обставини вимагали обов`язкової участі захисника, якого підозрюваний не залучив.
Не дивлячись на це, 28.01.2016 року за його участю проведено вказаний слідчий експеримент за відсутності захисника, що з огляду на викладене вище та засади кримінального провадження про свободу від самовикриття, викликає у суду сумнів, а тому згідно ст. 18 КПК України та ст. 62 Конституції України має тлумачитися на користь обвинуваченого ОСОБА_8 , що є підставою для неврахування вказаного доказу.
Зазначене є порушенням права особи на захист та права не свідчити проти себе, що тягне за собою визнання цих доказів недопустимими згідно вимог ст.ст. 18, 20, ч. 1 ст. 52, п.п. 3, 4 ч. 2, п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК України.
Враховуючи докази досліджені в суді та взяті до уваги на підтвердження винуватості обвинувачених, оцінюючи їх в сукупності, колегія суддів зазначає наступне.
Аналіз досліджених доказів дає суду всі підстави дійти висновку, що під час нападу на потерпілого обвинувачені мали спільний на це умисел, діяли цілком узгоджено та цілеспрямовано на досягнення мети заволодіння її майном.

Так, переважна сукупність та узгодженість доказів про подію злочину та її динаміку, ініціативну роль ОСОБА_8 у вчиненні злочину по викраденню металу, його дії по проникненню на територію домогосподарства, до господарських споруд вказує на те, що саме ОСОБА_8 проник також і до будинку, залишив у ньому сліди пальців рук, завдав удари потерпілій сковорідкою, яку до цього вилучив з її господарства та мав з собою і застосував для нападу на неї. В той час як ОСОБА_9 , спостерігаючи за навколишньою обстановкою і забезпечуючи в такий спосіб досягнення мети безперешкодного заволодіння майном, збереження можливості вільного і своєчасного залишення місця події за відсутності сторонніх осіб, попередив ОСОБА_8 про необхідність своєчасної втечі.
При цьому обвинуваченні достеменно знали й не могли не знати, що в нічний час у будинку, в себе вдома знаходиться одна немічна потерпіла значно похилого віку, коли вхідні двері замкненні з середини.
Під час судового провадження встановлено погіршення стану здоров`я потерпілої ОСОБА_11 після нападу, що унеможливило її допит у суді, (якій виповнилося майже 90 років), а тому її твердження та показання свідків у суді з її слів у цій частині(ст. 98 КПК) про те, що під час нападу її побив саме ОСОБА_9 , а не ОСОБА_8 , колегія суддів вважає помилковими. Проте визнає такі її твердження прийнятними в частині того, що ОСОБА_9 приймав участь у нападі на неї спільно й узгоджено з ОСОБА_8 , яких потерпіла обох сприймала як нападників, що діяли узгоджено і цілеспрямовано на досягнення єдиного злочинного умислу по заволодінню її майном, які розпочато, як крадіжка, але після їх викриття потерпілою, незважаючи на це, продовжено із застосуванням небезпечного насильства, тобто, що переросло в розбійний напад на неї.
При цьому дії обвинувачених охоплювалися умислом кожного з них, які під час проникнення у будинок передбачали можливість застосування насильства до потерпілої, коли ОСОБА_8 приготував і мав з собою сковорідку при проникненні до будинку, де він мав зустрітися (розраховував, передбачав, не виключав можливість такої зустрічі) із потерпілою, для вчинення нападу на неї, що за характером та обстановкою спільного проникнення і нападу не міг не усвідомлювати ОСОБА_9 , який контролював і спостерігав за нападом на потерпілу, обмінювався інформацією про це під час нападу з ОСОБА_8 та надалі вчасно наказав йому про необхідність втечі, що потягло припинення злочинного посягання.
Згідно роз`яснень даних у п. 4 ППВСУ № 10 від 6.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і,незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування залежно від характеру насильства чи погрози як грабіж чи розбій.

Також колегія суддів зазначає, що розбійний напад вважається закінченим злочином згідно ст. 187 КК України з моменту початку нападу з метою заволодіння майном.

Судом встановлено і обвинуваченими не заперечувалося, що вони безпосередньо перед вчиненням злочину спільно вживали алкогольні напої, проживали на одній вулиці, разом вирушили для вчинення крадіжки металу до домогосподарства потерпілої, а до цього двічі 26.06.2015 року та 19.08.2015 року засуджувалися судами за спільне вчинення умисних злочинів проти власності та громадської безпеки.

Отже в розумінні вимог ч. 3 ст. 88 КПК України дані докази звичаєвої практики обвинувачених по вчиненню спільних злочинів колегія суддів визнає допустимими для доведення того, що інкриміноване їм обвинувачення узгоджується з викладеним вище.

Суперечливі показання обвинувачених про відсутність спільного наміру й те, що на потерпілу вони в її будинку не нападали, дійсним обставинам не відповідають, спростовуються сукупністю досліджених доказів. Між їхніми спільними діями по проникненню до домогосподарства, вилученню майна та нападу на потерпілу в будинку не було розриву у часі, всі їхні спільні дії за своїм характером продиктовані єдиним умислом і спрямовані на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння майном потерпілої.
Обвинувачені в суді не заперечували, що в момент події злочину нападу на потерпілу, знаходилися в місці його вчинення. З сукупності досліджених доказів, підстав вважати, що обвинувачені на потерпілу не нападали, а навпаки такий напад здійснила інша невставлена особа, у суду не має.
Поєднання всіх встановлених судом обставин дає підстави для висновку про доведення в суді обвинувачення в інкримінованому ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обсязі.
Таким чином, суд визнає доведеною вину ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у нападі з метою заволодіння чужим майном (розбою), поєднаному з насильством, яке є небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло, що підтверджується сукупністю досліджених у суді доказів, і кваліфікує їх злочинні дії за ч. 3 ст. 187 КК України.
Що стосується інкримінованого обвинуваченим порушення недоторканності й незаконного проникнення до володіння потерпілої за ч. 1 ст. 162 КК України, то зазначена додаткова кваліфікація їхніх дій є зайвою, яка повністю охоплюється складом злочину ч. 3 ст. 187 КК України, а тому підлягає виключенню з доведеного обвинувачення як помилкова.
При призначенні обвинуваченим покарання, колегія суддів звертає увагу на конкретні обставини справи, ступінь вчиненого ними особливо тяжкого злочину, роль кожного з них у його вчиненні, обсяг злочинних дій. Враховує дані про особи обвинувачених, які раніше неодноразово судимі в тому числі за спільне вчинення корисливих злочинів проти власності, мають негативні характеристики, схильні до зловживання алкогольними напоями, суспільно-корисною діяльністю не займаються, не працюють, з яких ОСОБА_9 має неповнолітню дитину 2008 року народження, а ОСОБА_8 страждає на хронічний алкоголізм та стійке психічне захворювання легку розумову відсталість.

Крім того обвинуваченні вчинили новий злочин, не відбувши покарання за попередніми вироками, що є підставою для призначення покарання за правилами ст. 71 КК України.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинувачених згідно ст. 66 КК України, судом не виявлено.
Обставинами, що обтяжують покарання обвинувачених згідно вимог ст. 67 КК України слід визнати рецидив злочинів, вчинення злочину щодо особи похилого віку й у стані алкогольного сп`яніння.
При цьому новий злочин обвинуваченими вчинено під час випробування встановленого судом згідно ст. 75 КК України.
Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає необхідним призначити обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна в межах санкції ч. 3 ст. 187 КК України.

Оскільки даний злочин ОСОБА_8 вчинив до постановлення попереднього вироку щодо нього від 16.04.2016 року, яким його від відбування покарання звільнено з випробуванням, останньому належить призначити покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України.

Згідно роз`яснень даних у п. 23 ППВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається і за таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Долю речових доказів по справі вирішити згідно вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати згідно вимог ст. 124 КПК України слід покласти на обвинувачених.

Вирішуючи питання про запобіжний захід обвинувачених до набрання вироком законної сили, то в зв`язку з постановленням обвинувального вироку й засудженням їх до позбавлення волі, останнім слід залишити запобіжний захід тримання під вартою.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370 і 374 КПК України,

засудила:

визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України і за цим законом призначити йому покарання 9 (дев`ять) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати не відбуте покарання за вироком Іванківського районного суду Київської області від 19 серпня 2015 року і остаточно ОСОБА_8 призначити покарання 9 (дев`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_8 вважати засудженим за сукупністю злочинів (з урахуванням вироку Іванківського районного суду Київської області від 19 квітня 2016 року) на 9 (дев`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
Дане покарання та покарання призначене вироком Іванківського районного суду Київської області від 19 квітня 2016 року виконувати самостійно.

Визнати винним ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України і за цим законом призначити йому покарання 9 (дев`ять) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати не відбуте покарання за вироком Іванківського районного суду Київської області від 19 серпня 2015 року і остаточно ОСОБА_9 призначити покарання 9 (дев`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
Запобіжний захід ОСОБА_9 та ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою в СІЗО № 13 Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з 27 січня 2016 року.

На підставі ст.ст. 4, 5, 72 КК України зарахувати час попереднього ув`язнення ОСОБА_8 в цьому кримінальному провадженні з 27 січня 2016 року в строк призначеного покарання за цим вироком з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з часу затримання 4 серпня 2017 року.

Речові докази по справі металеві сковорідку та лом передати потерпілій ОСОБА_11 , хустку з плямами бурого кольору знищити.

За проведення судово-дактилоскопічної експертизи стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. з кожного.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області протягом 30 днів з моменту його проголошення шляхом подання апеляції через Вишгородський районний суд.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію цього вироку, яку негайно після проголошення вироку вручити обвинуваченим та прокурору.

Головуючий суддя

Судді