АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 636/2862/14-к Головуючий першої інстанції: ОСОБА_1
Провадження 11-кп/790/797/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 11-кп/790/797/16 за апеляційними скаргами прокурора Чугуївської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 14 грудня 2015 року у відношенні ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Чугуїв Харківської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима, -

засуджена за ч.1 ст.115 КК України до 9 років позбавлення волі.

Як встановив суд, ОСОБА_8 , 27 квітня 2014 року приблизно о 20:40 годині, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння за адресою: АДРЕСА_1 , під час розпиття спиртних напоїв зі своїм співмешканцем ОСОБА_10 , в ході побутового конфлікту, на ґрунті особистих неприязних відносин, з метою умисного позбавлення життя останнього, реалізуючи умисел, направлений на умисне вбивство потерпілого, усвідомлюючи протиправність своїх злочинних дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді фізіологічної смерті ОСОБА_10 , схопила зі столу у праву руку кухонний ніж, стоячи обличчям до потерпілого, умисно завдала йому удар зазначеним предметом колючо-ріжучої дії в життєво важливий орган, а саме: в передню поверхню грудної стінки праворуч, проникаюче в плевральну порожнину з пошкодження легенів. Після цього ОСОБА_8 свої протиправні дії припинила, так як вважала, що довела свій злочинний умисел до кінця, а також тому, що в кімнату зайшов власник квартири, ОСОБА_11 , який негайно викликав швидку допомогу і ОСОБА_10 було госпіталізовано. Згідно висновку судової-медичної експертизи № 147-Чт/14 від 06.07.2014, ОСОБА_10 поступив в медичний заклад 27.04.2014 в 20:53 годині, де у нього встановлено наявність кровоточивої колото-різаної рани по передній поверхні грудної стінки праворуч на рівні 4-го міжребея (проекція 5-го ребра, уточнено при експертизі) по средньоключичній лінії, проникаюче в праву плевральну порожнину. 27.04.2014 в 21:30 годині ОСОБА_10 проведена операція, первинна хірургічна обробка рани, дренування плевральної порожнини по Бюлау в 21:45 годині. У процесі обробки шкірний клапоть з раною відсічений, що в подальшому не дало експерту встановити властивості рани. При цьому з протоколу операції відомо, що розмір рани становив 2х0,5 см, а об`єм отриманої по дренажу крові 1300 мл. Далі, 28.04.2014 мала місце триваюча кровотеча в плевральну порожнину, про що свідчить отримання по дренажу крові в об`ємі: 3:40 г. 300 мл.; 6.00 г. «кров» без вказівки об`єму: 13:00 г. «інтенсивне витікання геморагічного відокремлюваного»: 14:30г.- 400 мл. Геморагічного відокремлюваного: 16:10 г. «геморагічного відокремлюваного» без зазначення обсягу: 17:10 г. продовжується кровотеча з правої плевральної порожнини без вказівки об`єму, 20:00 г. 200 мл.: 29.04.2014 року в 13:30 - 400 мл. В 22:00 г. 300 мл. 28.04.2014 о 08:00 годині була проведена операція - правобічна реанімаційна торакотомія, в процесі якої отримано 1000 мл крові і згустків в правій плевральній порожнині, встановлено джерело кровотечі - судини кореня правого легкого, а також поранення середньої частки правої легені 1.5х0.5 см. ( з кровотечею) і операція нижня серединна лапаратомія (80 мл. крові і згустків в плевральній порожнині).

Після проведення реанімаційних заходів, ОСОБА_10 помер в результаті злочинних дій ОСОБА_8 . Відповідно до висновків судово-медичної експертизи № 147-Чт/14 від 06.07.2014 року при експертизі трупа ОСОБА_10 було встановлено такі пошкодження: різане пошкодження нижнього краю 5-го правого ребра в проекції рани, наявність ушитого поранення краю середньої частки правої легені і ушитої кровопідтічної ділянки в області кореня правої легені. Крім того, на тій же умовній лінії, було встановлено наявність поранення верхньої частки лівої легені. Вищевказане поранення грудей було заподіяно 27.04.2014 року в результаті однократної ударної дії зі значною силою предмета що володіє колючо-ріжучими властивостями з шириною клинка близько 2 см. і орієнтованою довжиною зануреної в тіло частини клинка не менше 12-13 см. Напрямок впливу спереду назад справа-наліво. Зазначене колото-різане поранення грудної стінки, з пошкодженням легенів і гематораксом, кваліфікується за критерієм небезпечності для життя як тяжке тілесне ушкодження. Причиною смерті ОСОБА_10 стало колото-різане поранення передньої поверхні грудної стінки праворуч, проникаюче в плевральну порожнину з пошкодженням легенів, що супроводжувалося масивною крововтратою, яке ускладнилося в клінічному перебігу набряком легенів.

В апеляційних скаргах:

- прокурор порушив питання про скасування вироку у відношенні ОСОБА_8 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та не відповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості. В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 11 років позбавлення волі. На обґрунтування апеляції доводів прокурор вказує, що обвинувачена не визнала вину у скоєнні злочину, який вчинили при обтяжуючих покарання обставинах - в стані алкогольного сп`яніння, а тому призначене покарання не сприятиме її виправленню;

- захисник просить скасувати вирок у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та закрити кримінальне провадження, посилаючись на те, що обвинувачення ґрунтується на припущеннях та недостовірних і суперечливих доказах, а саме на показах свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , тобто на недопустимих доказах, як показання з чужих слів, при цьому, за твердженням захисника, покази останнього свідка в частині щодо знаходження потерпілого ОСОБА_10 у стані алкогольного сп`яніння суперечать показам інших свідків. Окрім того, на думку захисника, стороною обвинувачення не надано доказів стосовно особи, яка спричинила потерпілому тілесні ушкодження, оскільки покази перелічених свідків не підтверджуються іншими доказами, а в судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші. В апеляції захисник також вказує, що у вироку не відповідає дійсності вказівка суду про те, що за поясненнями судово-медичного експерта ОСОБА_16 покази ОСОБА_8 в ході слідчого експерименту відповідають механізму та способу спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, окрім глибини ранового каналу;

- обвинувачена просить вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, посилаючись на застосування до неї співробітниками міліції психологічного і фізичного насилля, та, як наслідок цього, на необґрунтоване притягнення її до кримінальної відповідальності, оскільки не вона, а ОСОБА_11 завдав удар ножем потерпілому ОСОБА_10 , який після пригоди пояснював співробітниками поліції про нанесення йому удару ножем знайомою чи знайомим, тобто не його дружиною, а саме - ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідача, вислухавши захисника, обвинувачену та прокурора, які підтримали апеляційні скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Згідно ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Частина 1 ст. 337 КПК України передбачає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 висунуте обвинувачення в тому, що 27 квітня 2014 року приблизно о 20 годині 40 хвилин, вона, при обставинах, вказаних у обвинувальному акті/т. 2, а. с. 2-4/ скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України.

Отже, відповідно до ст. ст. 91, 337 КПК України ці обставини, які вказані в основному процесуальному документі досудового розслідування підлягали доказуванню чи спростовуванню при розгляді кримінального провадження у суді, в тому числі шляхом перевірці та оцінці судом доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Суд першої інстанції з достатньою повнотою в межах, зазначених у обвинувальному акті/т. 2, а. с. 2-4/ встановив фактичні обставини справи.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 в скоєнні кримінального правопорушення при обставинах, вказаних в формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, підтверджується наведеними в вироку доказами, зібраних у встановленому законом порядку та належно оцінених судом.

Зокрема, він ґрунтується на показаннях свідка ОСОБА_11 , із яких вбачається, що 27 квітня 2014 року, приблизно о 20 години 40 хвилин, за місцем його проживання в квартирі АДРЕСА_3 , під час вживання на кухні спиртних напитків між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виникла сварка. В цей час він був в іншій кімнаті, а коли повернувся до кухні, то побачив в руках у ОСОБА_8 ніж, який був в крові, а на майці ОСОБА_10 - пляму крові, після чого ОСОБА_10 було госпіталізовано.

Покази свідка ОСОБА_11 про те, що саме ОСОБА_8 під час сварки завдала удар ножем ОСОБА_10 узгоджуються з показами свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_12 робітників лікарні, із яких вбачається, що ОСОБА_10 безпосередньо розповів їм про нанесення йому удару ножем знайомою жінкою.

Із показів свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_12 також вбачається, що ОСОБА_10 відмовився надати відомості щодо цієї жінки, тому що на неї він не ображається.

Про те що ОСОБА_10 після поступу до лікарні усвідомлював фактичні події, свідчать і покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , при цьому останній також показав, що потерпілий ОСОБА_10 відмовився писати заяву на обвинувачену щодо спричинення йому тілесних ушкоджень.

Отже, посилання у апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 про те, що не вона, а ОСОБА_11 завдав удар ножем потерпілому ОСОБА_10 , на думку колегії суддів, свідчить про наявність у обвинуваченої бажання, таким чином, уникнути кримінальної відповідальності.

З цієї підстави, колегія суддів вважає надуманими і доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 про застосування до неї співробітниками міліції психологічного і фізичного насилля, оскільки при розгляді апеляційною інстанцією кримінального провадження обвинувачена вказала про те, що, хоча таке насилля, нібито, застосовувалася з метою визнання нею вини у скоєнні злочину, однак вона, незважаючи на це, не дала угодні слідству покази.

Приймаючи рішення про надуманість таких доводів обвинуваченої, колегія суддів також враховує, що такі доводи ніякими доказами по провадженню не підтверджуються, а при судовому розгляді ОСОБА_8 також вину не визнала.

В апеляційній скарзі захисник, посилаючись на необґрунтоване засудження ОСОБА_8 стверджує, що покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 є недопустимими доказами, як показання з чужих слів.

Перевіряючи таке твердження у захист, колегія суддів вважає його безпідставним, оскільки із показів ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 вбачається, що про нанесення ОСОБА_10 удару ножем знайомою жінкою їм стало відомо безпосередньо від ОСОБА_10 , а покази свідка ОСОБА_13 , як вони наведені у вироку, взагалі не містять посилання та таку обставину.

Більш того, такі покази ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 узгоджуються як між собою стосовно відомим їм обставинам по справі, в тому числі щодо нанесення ОСОБА_10 удару ножем жінкою, так і з наведеними у вироку доказами, у їх сукупності, а саме з: показами свідка ОСОБА_11 про наявність під час сварки в руках ОСОБА_8 кухонного ножу, який був в крові, а на майці ОСОБА_10 - плями крові; з висновками судово-дактилоскопічної експертизи №135 від 10 червня 2014 року/т. 1, а. с. 191-195/ про виявлення на цьому кухонному ножі, вилученому 27 квітня 2014 року підчас огляду місця події/т. 1, а. с. 7-12/ сліду пальця правої руки ОСОБА_8 , а також з висновками судово-медичної експертизи № 8-147-Чт/14 від 14 липня 2014 року/т. 1, а. с. 227-229/ про виявлення на трупі ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, перелік яких зазначено в цьому процесуальному документі, як вони наведені у вироку.

За таких обставин, колегія суддів не вважає недопустимими доказами показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , даними суду.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляції захисника про те, що стороною обвинувачення, нібито, не надано доказів стосовно особи, яка спричинила потерпілому тілесні ушкодження з посиланням на те, що покази свідків не підтверджуються іншими доказами, а в судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші.

Приймаючи таке рішення, колегія суддів також враховує, що 28 квітня 2014 року в ході досудового розслідування були зроблені змиви з рук ОСОБА_8 /т. 1, а. с. 13-14/ та відповідно до висновку судово-імунологічної експертизи № 244-Ис/14 від 16 травня 2014 року /т. 1, а. с. 155-156/ на змиві з правою руки ОСОБА_8 виявлена кров, походження якої від потерпілого ОСОБА_10 не виключається.

За таких даних, суд першої інстанції з достатньою повнотою встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення при обставинах, вказаних в формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, а доводи апеляційних скарг у захист не спростовують такий висновок суду.

Виходячи з фактичних обставин справи, суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Що ж стосується доводів у захист щодо вказівки суду у вироку про часткову відповідність, за поясненнями судово-медичного експерта ОСОБА_16 , показів ОСОБА_8 в ході слідчого експерименту механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, то такі доводи не спростовують висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, оскільки в акті судово-медичної експертизи № 8-147-Чт/14 від 14 липня 2014 року/т. 1, а. с. 227-229/ експерт ОСОБА_16 дійсно зазначив про часткову відповідність показів ОСОБА_8 механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, але із змісту цього процесуального документу вбачається, що до такого висновку експерт прийшов, виходячи із іншої слідчої дії.

Аналіз матеріалів кримінального провадження також свідчить, що під час досудового розслідування і у судовому засіданні суду першої інстанції не було допущено порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 , так і на правильність кваліфікації її дій.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, місцевий суд, як видно з вироку, відповідно з вимогами ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наявність обставини, що обтяжує покарання, а також на данні про особу винної, в тому числі ті, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор.

Суд врахував, що ОСОБА_8 не судима, не працює, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

Відповідно до ст. 67 КК України скоєння злочину особою, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, визнано судом обставиною, що обтяжує ОСОБА_8 покарання.

З огляду на викладене, суд призначив ОСОБА_8 покарання у межах санкції статті кримінального закону, за яким її засуджено.

За таких обставин, колегія суддів не може погодитися з наведеними в апеляційної скарзі прокурора доводами про невідповідність призначеного обвинуваченій ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і її особі внаслідок м`якості.

Таким чином, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України колегія суддів зараховує ОСОБА_8 у строк відбування покарання за вироком строк попереднього утримання під вартою: з 30 квітня 2014 року по 02 травня 2014 року включно; з 14 грудня 2015 року по 31 березня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 426, 532 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 14 грудня 2015 року у відношенні ОСОБА_8 залишити без зміни, а апеляційні скарги прокурора, захисника та обвинуваченої - без задоволення.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання за вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 14 грудня 2015 року строк попереднього утримання під вартою: з 30 квітня 2014 року по 02 травня 2014 року включно; з 14 грудня 2015 року по 31 березня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення цього судового рішення, а обвинуваченою, яка тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Головуючий суддя

Судді