н/п 1-кп/490/37/2018
В И Р О К
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця с. Центральне Снігурівського р-ну Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, раніше не судимого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який з 15.08.2013 року проходить військову сліжбу за контрактом на посаді старшого майстра відділення обслуговування бронетанкової техніки взводу матеріального забезпечення 1 десантно-штурмового батальйону військова частина- польова пошта НОМЕР_1 , у військовому званні солдат,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,
З участю сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_5 ;
сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_6
ВСТАНОВИВ:
15.08.2013 року громадянин ОСОБА_3 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України.
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 (колишня назва військова частина-польова пошта В НОМЕР_3 ) від 15.08.2015 року №172, ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду старшого майстра відділення обслуговування бронетанкової техніки взводу матеріального забезпечення 1 десантно-штурмового батальйону військова частина- польова пошта НОМЕР_1 , у військовому званні солдат зазначеної військової частини.
13.04.2017 року ОСОБА_3 , діючи умисно, будучи військовослужбовцем за контрактом, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, у порушення вимог ст.ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 216, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, п.1, 3 ч.2 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", отримавши у військовій частині НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ) направлення на проходження військово-лікарської комісії до військової частини НОМЕР_4 , не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_4 ) та перебував за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби, чим порушив встановлений порядок проходження військової служби.
03.05.2017 року о 09-00 год. солдат ОСОБА_3 добровільно з`явився до військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_4 ) для проходження військово-лікарської комісії.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин за вище викладених обставин, і дав показання про те, що у зазначений в обвинуваченні період він нез`явився вчасно на службу, оскільки в цей час його вагітна дружина потрапила до лікарні на стаціонарне лікування. Розуміє, що ним порушено порядок залишення військової частини, у вчиненому щиро кається. Наразі і далі планує проходити службу.
Однак, вказані обвинуваченим сімейні обставини, хоча й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, та не усувають кримінальну відповідальність за злочин, оскільки не позбавляли обвинуваченого фактичної можливості виконувати свої службові обов`язки. При цьому обвинувачений мав право вирішити ці питання у встановленому законом порядку шляхом звернення із заявою про надання відпустки у зв`язку із сімейними обставинами, чи про звільнення.
Дослідивши обставини справи, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, і кваліфікує його дії за ч.4 ст.407 КК України. При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проходження військової служби посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину. Як обставини справи, що пом`якшують покарання, суд враховує щире каяття обвинуваченого, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі в межах мінімальної санкції ч.4 ст.407 КК України, оскільки саме таке покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Одночасно суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України, із покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Крім того, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 заявив клопотання про застосування ЗУ «Про амністію у 2016 році» та просив звільнити його від покарання, оскільки на день набрання чинності цим Законом брав безпосередню участь в АТО і має статус учасника бойових дій.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання на підставі ЗУ «Про амністію у 2016 році». Відповідно до ст.2 ЗУ «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно яких не набрали законної сили, а також, особи, визнанні винними у вчинені злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діяннями, передбаченими частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 КК України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині 4 статті 86 КК України, статті 4 ЗУ " Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону). Судом встановлено, що ОСОБА_3 захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується матеріалами кримінального провадження.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 амністії, передбачених ч.4 ст.86 КК України, ст.4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» та ст.9 ЗУ «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась. За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_3 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.
Наслідки застосування амністії обвинуваченому роз`яснені та зрозумілі. Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає, запобіжний захід не обирався.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків передбачених п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі ст.2 Закону України "Про амністію у 2016 році" звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вороком покарання у зв`язку з амністією.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.
Суддя ОСОБА_1