Справа №212/3185/16-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2017 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу кримінальне провадження № 0000229 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.04.2016 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, працюючого складачем поїздів ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», неодруженого, раніше не судимого, інвалідності не мючого , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурор Криворізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4 , захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_7 , цивільний позивач ОСОБА_8 , цивільний відповідач - ПрАТ «Київський страховий дім», судовий експерт ОСОБА_9

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 09 квітня 2016 року близько 13 години 50 хвилин в світлий час доби, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21053», реєстраційний номер НОМЕР_1 , слідував по проїзній частині дороги вул. Шурупова з боку вул. Булди в напрямку вул. Десантної в Жовтневому районі м. Кривого Рогу, наближаючись до нерегульованого перехрестя з дорогою вул. Сержанта Рзянкіна. У вказаному автомобілі, на передньому пасажирському сидінні знаходився пасажир ОСОБА_6 .

Перед нерегульованим перехрестям вул. Шурупова та вул. Сержанта Рзянкіна по ходу руху водія ОСОБА_3 встановлений знак 2.1 «Дати дорогу» розділу 33 Правил дорожнього руху України, який вимагав від водія дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі.

В цей час, по проїзній частині вул. Шурупова з боку вул. Десантної до вказаного перехрестя наближався технічно справний автомобіль «MITSUBISHI LANCER 1.6» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_8 , який на передньому правому сидінні перевозив пасажира ОСОБА_7 .

Перед нерегульованим перехрестям вул. Шурупова та вул. Сержанта Рзянкіна по ходу руху водія ОСОБА_8 був встановлений знак 2.3 «Головна дорога» розділу 33 Правил дорожнього руху України, який надавав водію право першочергового проїзду нерегульованого перехрестя.

Маючи намір проїхати вищевказане нерегульоване перехрестя водій ОСОБА_3 проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не впевнився в тому, що його дії не створять небезпеку для руху водіям транспортних засобів, які рухалися по головній дорозі, яким він повинен був надати дорогу, почав виконувати проїзд перехрестя, чим порушив правила безпеки дорожнього руху в частині виконання вимог п.п. 1.5., 1.10, 2.3. б),д), 16.3 та дорожнього знаку 2.1 розділу 33 Правил дорожнього руху України, згідно яких:

- «1.5. Дії … учасників дорожнього руху ... не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- «2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ...

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;»

- дорожній знак 2.1 "Дати дорогу". Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі…;

- «16.3. У разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів.»;

- «1.10 Терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення:

… дати дорогу - вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість;

… край проїзної частини (для нерейкових транспортних засобів) - видима умовна чи позначена дорожньою розміткою лінія на проїзній частині в місці її прилягання до узбіччя, тротуару, газону, розділювальної смуги, смуги для руху трамваїв, велосипедної або пішохідної доріжки».

В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_3 мав об`єктивну можливість уникнути настання дорожньо-транспортної пригоди, однак не надав переваги у русі водію ОСОБА_8 , що під`їжджав до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, в результаті чого на нерегульованому перехресті доріг вул. Шурупова та вул. Сержанта Рзянкіна в Жовтневому районі м. Кривого Рогу допустив зіткнення керованого ним автомобіля «ВАЗ 21053», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з автомобілем «MITSUBISHI LANCER 1.6», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 та ОСОБА_7 травмовані.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №921 від 20.05.2016 потерпілому ОСОБА_6 спричинені тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до середньої тяжкості тілесного ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби).

Згідно висновку судово-медичної експертизи №881 від 16.05.2016 потерпілому ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до середньої тяжкості тілесного ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби).

Між порушенням обвинуваченим ОСОБА_3 Правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог дорожнього знаку 2.1 розділу 33 та п.16.3 Правил дорожнього руху України та настанням наслідків спричинення потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесних ушкоджень є прямий причинний зв`язок.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою провину в скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України визнав повністю і пояснив, що 09 квітня 2016 року дійсно порушив Правила дорожнього руху, що призвело до зіткнення з автомобілем потерпілого. У цей день він керував автомобілем, на пасажирському сидінні знаходився потерпілий ОСОБА_6 , з якою швидкістю рухався до перехрестя, де сталося ДТП, не пам`ятає. Коли він під`їжджав до перехрестя, вмикав сигнал повороту та дійсно зупинився перед ним. Після того як він призупинився перед перехрестям, переконався, що може продовжити рух та поїхав. Огляд місцевості йому нічого не обмежувало. Іншого учасника ДТП він не побачив. Бачив лише маршрутне таксі білого кольору. З якого боку від нього рухалось маршрутне таксі він вже не пам`ятає. Скільки пройшло часу з того моменту як він побачив маршрутне таксі до початку відновлення свого руху сказати також не може. Автомобіль потерпілого рухався за маршрутним таксі. Чи рухався автомобіль потерпілого у одній полосі з маршрутним таксі сказати не може. Одразу після того як він побачив маршрутне таксі, із-за нього виїхав автомобіль потерпілого і сталося зіткнення. Під`їжджаючи до перехрестя дорожній знак «Уступи дорогу» він бачив. Дію цього дорожнього знаку виконав, але сталася дорожньо- транспортна пригода , оскільки він недогледів та був неуважний. Він не заперечує, що не уступив дорогу транспортним засобам, які рухались по головній дорозі та мають через це пріоритет у русі. Погодні умови були нормальні, була сонячна та суха погода. Де саме сталося зіткнення транспортних засобів пояснити не може. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 визнає частково, вважає, що сума моральної шкоди є надто завищеною, цивільний позов ОСОБА_8 не визнає. Потерпілому він нічого не відшкодовував, оскільки мав матеріальні складнощі, працює, отримує заробітну плату у розмірі 5000 гривень та має намір та реальну можливість сплачувати завдану шкоду потерпілому. З приводу вчиненого та завданої шкоди дуже жалкує, просить суворо не карати , оскільки його робота пов`язана з керуванням транспортного засобів і є єдиним джерелом доходу.

Потерпілий ОСОБА_7 суду пояснив, що 09 квітня 2016 року приблизно о 14.00 годині він перебував у автомобілі , яким керував син ОСОБА_8 . Вони рухались в районі КРЕС у м. Кривому Розі, з дозволеною швидкістю. Під час руху в автомобілі він більшу частину часу дивився уперед. Син, на його думку , дивився на дорогу, але він на це не звертав уваги . Видимість на тому відрізку дороги обмежена. На той момент вздовж дороги по ходу їх руху з правої сторони були зелені насадження, декілька стовпів. Всі ці події бачила дівчина свідок, яка вийшла з з маршрутного таксі.

Погода у цей день була суха, сонячна. Удар від зіткнення припав на праву передню частину автомобіля. Рух вони здійснювали по головній дорозі. А на тій дорозі, по якій рухався інший учасник ДТП, стояв дорожній знак «Уступи дорогу». По цій дорозі він рухався не один раз, але на даний момент точно зазначити, де розташовані дорожні знаки не може. За дві секунди до зіткнення він боковим зором побачив, що з правої сторони у їхній автомобіль в`їжджає автомобіль марки «Жигулі», після чого відбулось зіткнення. Після удару автомобіль відкинуло на протилежну сторону дороги, після чого він завис на відбійнику. Під час ДТП він отримав травму у вигляді перелому двох ребер з правої сторони тулубу. Просить задовольнити позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у повному обсязі, призначити обвинуваченому суворе покарання.

Цивільний позивач ОСОБА_8 суду пояснив, що 09.04.2016 року він рухався на автомобілі «Мітсубісі Лансер», який належить батькові, а він має право користування, зі сторони мкр. Зарічний в сторону КРЕС по Кресовській дамбі у м. Кривому Розі. Рухався в крайній лівій полосі руху зі швидкістю 50-60 км/г. Перед перехрестям з правої сторони бачив дорожній знак «Головна дорога», саме тому продовжив свій рух. На згибі дороги, по якій рухався інший учасник ДТП, маються стовпи та дерева, що заважало йому добре бачити. Автомобіль іншого учасника ДТП він побачив вже за декілька секунд до зіткнення, а тому ніяких дій для уникнення ДТП він вжити не встиг. Удар прийшовся у праву бокову сторону автомобіля, приблизно між крилом та дверима. Водій автомобіля ВАЗ не вживав ніяких дій для уникнення зіткнення. Погода була сонячна, дорога суха, він рухався у крайній лівій смузі. На його думку, дорога по якій він рухався, ніякого нихилу не має, а має лише згиб. Огляду заважали стовпи та дерева, які розташовані вздовж дороги. Свій автомобіль після ДТП він ще не відремонтував, оскілки поставив свій підпис під документом, який забороняє йому проводити ремонт автомобілю до прийняття рішення по справі. Обвинуваченим йому завдана моральна шкода , оскільки після ДТП він отримав стрес, незначні ушкодження. Також після аварії з вини обвинуваченого він позбавлений користування транспортним засобом, він змушений приймати заспокійливі засоби. До психолога він не звертався, оскільки вважає, що все не настільки погано. Просить задовольнити позовні вимоги та стягнути на його користь моральну шкоду з обвинуваченого.

У судовому засіданні допитаний експерт ОСОБА_9 пояснив, що під час досудового розслідування він отримав постанову слідчого про призначення авто-технічної експертизи. В цій постанові були зазначені вихідні дані, тобто ситуація взагалі та варіанти, а саме варіант «А» та варіант «Б». Ознайомившись з вихідними загальними даними та варіантами, у яких не було відображено механізм зближення транспортних засобів та швидкість їх руху, встановити процес такого зближення , яке призвело до зіткнення транспортних засобів було не можливо. У зв`язку з чим він надав повідомлення про неможливість провести експертизу. У постанові слідчого у обох варіантах було зазначено, що свідки пояснити такі дані не можуть, тому ним не було направлено слідчому ніякого клопотання.

Цивільний відповідач ПрАТ « Київський страховий дім» надали суду письмові пояснення та заперечення, відповідно яких позовні вимоги вважають передчасними та просять у їх задоволенні відмовити.
Потерпілий ОСОБА_6 надав суду письмову заяву, у якій зазначив про відсутність претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого.
За вимогами ч.1 ст.349 КПК України докази зі сторони обвинувачення досліджуються в першу чергу, а зі сторони захисту - у другу.

Крім показів самого обвинуваченого, потерпілого, цивільного позивача, в ході судового розгляду за клопотанням прокурора досліджено також інші докази вини обвинуваченого ОСОБА_3 .

Згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 09.04.2016 року зіткнення транспортних засобів відбулося на нерегульованому перехресті по вул. Сержанта Рзянкіна, огляд проводився у похмуру з проясненнями погоду без опадів, у світлу пору доби, дорожнє покриття асфальтобетонне сухе чисте. У автомобілів «MITSUBISHI LANCER 1.6», реєстраційний номер НОМЕР_2 та «ВАЗ 21053», реєстраційний номер НОМЕР_1 виявлено та зафіксовано чисельні механічні пошкодження, складено схему дорожньо-транспортної пригоди із фото таблицею. (т.2 а.к.п.5-20).

З протколу слідчого експерименту від 12.05.2016 року проведеного за участю потерпілого ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_11 вбачається, що за показаннями учасників слідчого експерименту встановлено механізм та обставини дорожньо-транспортної пригоди, а саме зіткнення автомобілів на перехресті вул. Сержанта Рзянкіна та вул. Шурупова. Складено схеми ДТП за показами кожного з учасників слідчої дії. (т.2 а.к.п.53-69).

Протоколом слідчого експерименту від 13.05.2016 року, проведеного за участю ОСОБА_3 та його адвоката ОСОБА_5 , також зафіксовано механізм та обставини ДТП, що сталася 09.04.2016 року на перехресті вул. Сержанта Рзянкіна та вул. Шурупова. Складено схему ДТП за показами ОСОБА_3 (т.2 а.к.п.70-81).

Згідно висновку експерта № Д19/05/16 від 25.05.2016 року сума матеріальної шкоди з урахуванням величини втрати товарної вартості, спричиненого з технічної точки зору володільцю пошкодженого автомобіля «MITSUBISHI LANCER 1.6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , за цінами станом на 17.05.2016 року, складає 316865,16 грн. (т.2 а.к.п.90-126).

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 921 від 23.05.2016 року у потерпілого ОСОБА_6 , виявлено численні забійні рани ротової порожнини та язика, слизової оболонки верхньої щелепи ліворуч, перелом нижньої щелепи в області 1,2 зубів ліворуч зі зміщенням, які утворились від ударної дії тупого твердого предмета (предметів), який міг мати як обмежену так і не обмежену травмуючи поверхню, або при ударі об такий предмет (предмети), що могло бути в обстановці дорожньо-транспортної пригоди. За своїм характером виявлені ушкодження відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я, більше 21 доби. Давність виявлених ушкоджень може відповідати 09.04.2016 р. (т.2 а.к.п.128-130).

Згідно висновку судово-медичної експертизи №881 від 16.05.2016 у потерпілого ОСОБА_7 виявлені синці обличчя, правого плечового суглобу та лівого колінного суглобу, перелом 9-10 ребер праворуч без зміщення, які виникли від ударної дії тупого твердого предмета (предметів), який міг мати як обмежену так і не обмежену травмуючи поверхню, або при ударі об такий предмет (предмети), що могло бути в обстановці дорожньо-транспортної пригоди. За своїм характером виявлені ушкодження відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я, більше 21 доби. Давність виявлених ушкоджень може відповідати 09.04.2016 р. (т.2 а.к.п.132-134).

З протоколу слідчого експерименту від 23.06.2017 року, проведеного за участю обвинуваченого ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_5 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_7 вбачається, що за показаннями учасників слідчого експерименту підтверджено механізм та обставини дорожньо-транспортної пригоди, а саме зіткнення автомобілів на перехресті вул. Сержанта Рзянкіна та вул. Шурупова. Складено схеми ДТП за показами кожного з учасників слідчої дії. (т.2 а.к.п.220-230).

Згідно висновку експерта від 08.08.2017 року неможливо дати технічну оцінку відповідності дій водіїв ОСОБА_8 та ОСОБА_3 стосовно вимог ПДР України та встановити причинний звязок між діями водіїв та настання події ДТП; неможливо відповісти на питання щодо наявності у водія ОСОБА_8 технічної можливості уникнути ДТП; водій ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 ПДР.

Так, з досліджених висновків судово-медичного експерта, зіставляючи їх у сукупності із виявленими механічними пошкодженнями автомобілей під час огляду на місці ДТП, суд приходить до переконливого висновку, що тілесні ушкодження, отримані потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 саме внаслідок зіткнення автомобілей «MITSUBISHI LANCER 1.6», реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіля «ВАЗ 21053», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що також не заперечувалось самим обвинуваченим та його захисником.

Суд не знаходить підстав для визнання вказаних доказів недопустимим з підстав передбачених ст.87 КПК України, оскільки вони отримані в порядку, передбаченому кримінально-процесуальним законодавством і судом не встановлено будь-яких істотних порушень прав та свобод людини під час отримання вказаних доказів. Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК України, суду надано не було.

Протоколи допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на досудовому розслідуванні, не можуть бути визнані допустимими доказами, оскільки суд може прийняти як доказ показання осіб, які дають їх безпосередньо у судовому засіданні, відповідно ст.23 КПК України.
Вирішуючи питання щодо наявності або відсутності вини обвинуваченого ОСОБА_3 у події ДТП, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог п. 2.3 Правил дорожнього руху України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, … і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Як встановлено судом з фото таблиці до протоколу огляду місця ДТП та не заперечувалось учасниками процесу, обвинувачений ОСОБА_3 рухався по вул. Шурупова, де, перед виїздом на перехрестя з вул. Сержанта Рзянкіна у межах його відимості встановлений дорожній знак 2.1 «Дати дорогу», а отже він рухався по другорядній дорозі.

Отже знак пріоритету 2.1 "Дати дорогу" встановлює, що водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі.

При цьому судом встановлено, що водій ОСОБА_8 рухався по головній дорозі, про що свідчить встановлений перед перехрестям відповідний знак 2.3 "Головна дорога" і вказаний водій мав перевагу у русі.

Знак приорітету 2.3 "Головна дорога" надає право першочергового проїзду нерегульованих перехресть.

Виходячи з п.1.10 Правил дорожнього руху України, перевага - це право на першочерговий рух стосовно інших учасників дорожнього руху, а дати дорогу - це вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 не виконав вимоги дорожного знаку пріоритету 2.1 "Дати дорогу", чим порушив вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху України, згідно якого, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Отже, суд приходить до переконливого висновку, що невиконання обвинуваченим ОСОБА_3 вимог п.16.11 ПДР щодо правил проїзду нерегульованих перехресть, знаходиться у прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками у вигляді тілесних ушкоджень середньої тяжкості, отриманих потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з вини водія ОСОБА_3 .

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року " Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У відповідності до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами), з урахуванням ступеня тяжкості злочину, даних про особу підсудного судам належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочин, щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки.

У відповідності зі ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, працює і за місцем роботи характеризується позитивно, за місцем проживання також характеризується добре.

Обставинами , що пом`якшують покарання обвинуваченому , є щире каяття у скоєному та часткове відшкодування шкоди потерпілому.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі наведеного, суд, враховуючи конкретні обставини провадження, дані про особу обвинуваченого, той факт, що обвинувачений до і після скоєння злочину адміністративних правопорушень, в тому числі за порушення ПДР і злочинів,не вчиняв, працює складачем потягів, що пов`язано з керуванням транспортних засобів , і даний вид діяльності є єдиним джерелом доходу обвинуваченого, визнання вини та каяття у вчиненому,

його молодий вік, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, поведінку після вчинення правопорушення, а також те, що обвинуваченим вчинено злочин з необережності, що безумовно впливає на тяжкість вчиненого, працює з виключно позитивними характеристиками , його позитивну пост кримінальну поведінку, що полягає в усвідомленні протиправності своїх необережних дій, вчинення достатніх дій щодо мінімізації їх наслідків та наміру в подальшому відшкодовувати шкоду потерпілому, попередження нових кримінальних правопорушень можливо досягти без ізоляції від суспільства, а тому він підлягає звільненню, на підставі ст.75 КК України, від відбування основного покарання з випробуванням, проте в умовах належного контролю за його поведінкою, з покладенням передбачених ст.76 КК України обов`язків, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Саме таке покарання, на думку суду, буде достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, відповідно до ст. 50 КК України.

Суд не вбачає підстав для застосування обвинуваченому ОСОБА_3 ст. 69 КК України та призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Вирішуючи заявлений цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 та цивільного позивача ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_3 та ПрАТ «Київський страховий дім» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Поряд з цим, суд враховує, що в даних правовідносинах обов`язковим є застосування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), оскільки відповідальність обвитнуваченого ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім» згідно полісу від 22.07.2015 року № АІ/8213894.

Так, в силу статті 4 Закону відповідач ОСОБА_3 є суб`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а його відповідальність перед третіми особами (потерпілими) застрахована, оскільки ця відповідальність є об`єктом страхування згідно ст. 5 Закону.

Суд не приймає доводи відповідача ПрАТ «Київський страховий дім», щодо передчасності позову та не надання потерпілими необхідних документів для отримання страхового відшкодування, з огляду на наступне.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року №15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2014 року у справі № 3-165гс14 та від 15 квітня 2015 року у справі № 3-49гс15.

Суд також враховує, що обидва водія - ОСОБА_3 та ОСОБА_8 одночасно 11.04.2016 року подали до ПрАТ «Київський страховий дім» Повідомлення про подію, що може бути визнана страховою (т.1 а.к.п.141,147).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 23 вказаного вище Закону, під шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода ( в тому числі моральна шкода) пов`язана: з лікуванням потерпілого, з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; із стійкою втратою працездатності потерпілим.

Судом визнано доведеним, що в наслідок дій обвинуваченого ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_7 було завдано середньої тяжкості тілесні ушкодження, які призвели до тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 добу та лікування, вартість якого скалала 1761,30 грн., що підтверджено відповідними квитанціями.

Крім того, з наданих суду сторонами кримінального провадження доказів, суд вважає доведеним наявність матеріальної шкоди, завданої потерпілому ОСОБА_7 як власнику пошкодженого автомобіля, вартість якої складає 316865,16 грн., що підтверджено висновком авто товарознавчої експертизи. (т.1 а.к.п.69).

Таким чином, виходячи з лімітів страхової відповідальності відповідача ПрАТ «Київський страховий дім», а саме за завдану матеріальну шкоду 50000 грн. та шкоду, заподіяну життю та здоров`ю 10000 грн., за вирахуванням франшизи 1000 грн., підлягає стягненню з ПрАТ «Київський страховий дім» на користь позивача ОСОБА_7 матеріальна шкода в сумі 49000 грн. та витрати на лікування в сумі 1761,30 грн.

Різниця розміру матеріальної шкоди поза межами страхового ліміту, що завдана пошкодженням автомобіля підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 в сумі 267865,16 грн. (316865,16 грн.оцінена шкода 49000 грн. страхового ліміту).

Вирішуючи вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить із меж заявлених позовних вимог, а саме щодо відшкодування такої шкоди на користь позивачів лише обвинуваченим.

У відповідності з ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Отже, суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілого ОСОБА_7 та цивільного позивача ОСОБА_8 , яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), виходячи з положень ст. 128 КПК України та норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди для стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілого ОСОБА_7 , часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості й вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого/цивільного відповідача ОСОБА_3 на користь потерпілого/цивільного позивача ОСОБА_7 5000 грн. моральної шкоди, а також на користь цивільного позивача ОСОБА_8 3000 грн. моральної шкоди.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, а саме: автомобілі «ВАЗ 21053», реєстраційний номер НОМЕР_1 та «MITSUBISHI LANCER 1.6», реєстраційний номер НОМЕР_2 слід залишити у розпорядженні власників за належністю.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370,371, 376,395 КПК України, суд-
ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання у вигляді двох років обмеження волі з випробуванням на один рік , якщо він протягом визначеного судом випробувального терміну не вчинить нового правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності зі ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїзджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Нагляд за ОСОБА_3 здійснювати уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Речові докази автомобілі «ВАЗ 21053», реєстраційний номер НОМЕР_1 та «MITSUBISHI LANCER 1.6», реєстраційний номер НОМЕР_2 слід залишити у власників за належністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 3000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 267865,16 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Стягнути з ПрАТ «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 49000 грн. та витрати на лікування в сумі 1761,30 грн., а всього 50761,30 грн.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1