АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 531/267/16-к Номер провадження 11-кп/786/120/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України З.Н.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
законного представника
потерпілого ОСОБА_10 ,
представника потерпілого
- адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000441, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 23 травня 2017 року,-
ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, гр. України, освіта середня-спеціальна, одруженого, безробітного - перебуваючого на обліку в центрі зайнятості, раніше не судимого, засуджено:
-за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Постановлено:
-залишити без розгляду цивільний позов ОСОБА_9

-стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в сумі 9948 грн.

-стягнути з ОСОБА_7 на користь судового експерта ОСОБА_12 процесуальні витрати за проведення судової експертизи № 24 в сумі 4500 грн.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що 18 липня 2015 року близько 21 години 35 хвилин керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2105» державний номерний знак НОМЕР_1 по автодорозі вул. Леніна в м. Карлівка Полтавської області в напрямку м. Полтава поруч житлового будинку №142, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, при зустрічному роз`їзді з мотоциклом марки «PIONEER», державний номерний знак НОМЕР_2 , моделі XF200GY B MAXVIEW під керуванням водія неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не впоравшись з керуванням автомобіля, виїхав на зустрічну смугу руху, порушуючи вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху, допустив зіткнення з вказаним мотоциклом. В результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної події водій мотоцикла неповнолітній ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження які згідно комісійної судово-медичної експертизи відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я та відсутності небезпеки для життя.

Не погоджуючись з вироком, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся обвинувачений ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі просить вирок суду змінити, з підстав невідповідності призначеного покарання, за своєю суворістю, тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Вказує, що судом помилково не враховано обставини що пом`якшують покарання, а саме, визнання ним вини в повному обсязі, щире каяття, розуміння необхідності відшкодування заподіяних потерпілому збитків, про що було проголошено під час судових дебатів.

Крім того, судом в належній мірі не враховано ,що ним вчинено злочин невеликої тяжкості з необережності вперше, що він працевлаштований трактористом-машиністом сільськогосподарського виробництва ТОВ «Агропромисловий комплекс Докучаєвські чорноземи», з місця роботи та за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні непрацездатну матір і неповнолітню дитину, перебуває на диспансерному обліку в Карлівський ЦРЛ з приводу захворювання на лимфогрануломатоз, мав документально доведені наміри надання матеріальної допомоги потерпілому.

З урахуванням викладеного, вважає, що є всі підстави для застосування відносно нього положень ст.75 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника в його інтересах ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_9 , його законного представника ОСОБА_10 та представника адвоката ОСОБА_11 , перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, що в апеляційній скарзі обвинуваченим і не оскаржується.

Відповідає вимогам ст. 65 КК України і призначене ОСОБА_7 покарання, яке обране з урахуванням даних про особу обвинуваченого, ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За змістом закону і згідно роз`яснень, викладених в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» - рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

З огляду на відсутність пом`якшучих покарання обставин та наявність обставин, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, заподіяння потерпілому ОСОБА_9 , внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, відсутність відомостей про відшкодування матеріальної або моральної шкоди потерпілому з боку обвинуваченого, позицію потерпілої сторони, яка наполягала на суворому покаранні та заперечувала можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів не вбачає підстав для застосування ст. 75 КК України та можливості виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без відбування покарання. А тому, апеляційні вимоги обвинуваченого задоволенню не підлягають.
Крім того, від ОСОБА_7 надійшла заява про звільнення його від відбування основного та додаткового покарання на підставі п. «є» ч. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Згідно з положеннями ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб, а Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Так, п. «є» ч. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, ОСОБА_7 має мати ОСОБА_13 1943 р.н. (понад 70 років). Батько та сестра ОСОБА_7 ОСОБА_14 , ОСОБА_15 померли. Отже, на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», обвинувачений має мати, яка досягла 70 річного віку та яка не має інших працездатних дітей, які б могли доглядати за нею.
Підстави, які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_7 , відповідно до ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» та ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в України» - відсутні.
Враховуючи викладене, ОСОБА_7 підпадає під дію п. «є» ч. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та може бути звільнений від основного покарання, однак, звільнення його від додаткового покарання не є обов`язком суду, та на думку колегії суддів, не може бути застосоване до ОСОБА_7 , з огляду на відомості про його особу та обставини вчиненого кримінального правопорушення в сукупності, натомість додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, призначене судом першої інстанції, відповідає меті покарання виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 23 травня 2017 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування основного покарання, призначеного за вироком Київського районного суду м. Полтави від 23 травня 2017 року на підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3