Справа № 761/1639/18
Провадження № 1-кс/761/1409/2018
У Х В А Л А
Іменем України
27 березня 2018 року
Шевченківський районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника заявника ОСОБА_3 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, по кримінальному провадженню № 0000188 від 23.06.2016 року,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вищевказане клопотання.

Заявник обґрунтовує клопотання тим, що у провадженні СВ Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0000188 від 23.06.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, розпочате за фактом незаконного заволодіння об`єктами житлового фонду на території Шевченківського району м. Києва.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.09.2016 р. накладено арешт на об`єкт нерухомості квартиру за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .

Заявник зазначає, що арешт на вищевказану квартиру накладений необґрунтовано, а тому просить слідчого суддю його скасувати.

Заявник в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.
Слідчий в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, що не перешкоджає розгляду.
Крім того Ухвала слідчого судді від 16.03.2018 року, про витребування матеріалів криіманльного провадження № 0000188 від 23.06.2016 року виконана не була.
Заслухавши думку заявника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 132 КПК України, клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Отже, клопотання подано до належного суду.
З ухвали слідчого судді від 16.09.2016 року вбачається, що арешт на вищевказану квартиру було накладено з метою запобігання незаконному заволодінню та можливому незаконному відчуженню зазначеної квартири.
З ксерокопії договору купівлі-продажу квартири від 17.06.2016 року вбачається, що квартира АДРЕСА_2 була придбана ОСОБА_3 у ОСОБА_4 , у встановленому законом порядку. Даний договір посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 , зареєстровано в реєстрі за № 771.
При постановленні ухвали про арешт судом було встановлено, що постановою прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_6 про приєднання до справи речових доказів від 13.09.2016 р. дану квартиру визнано речовим доказом.
Разом із тим, для визнання будь-якого майна речовим доказом необхідною умовою є наявність достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям речового доказу. Згідно ч. 2 ст. 173 ПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати, зокрема, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні
Відомості про кримінальне провадження, які зазначені в ухвалі суду, стосуються заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство). Отже, саме по собі нерухоме майно, на яке накладено арешт, не містить речових доказів, необхідністю збереження яких було б обґрунтовано застосування таких заходів забезпечення кримінального провадження як арешт майна.
Відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку у тому числі на нерухоме майно, щодо якого ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Разом із тим, в силу дії абз. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 № 5 володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні.
Враховуючи викладене та долучені заявником до клопотання документи, у слідчого судді наявні підстави вважати, що арештована квартира є законно здобутим майном.
Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно до ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Отже враховуючи, що право власності на арештовану квартиру, набуте ОСОБА_3 у відповідності до вимог чинного законодавства, що повністю підтверджується доданими до клопотання копіями документів, арешт такого майна є недопустимим.
Таким чином, арешт накладено необґрунтовано, так як у справі відсутні обставини, з якими закон пов`язує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.
Отже, оскільки ОСОБА_3 не перебуває в статусі підозрюваного арешт майна такої особи є недопустимим.
Згідно з частиною 3 статті 170 КПК України єдиною підставою арешту майна є наявність сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.
Таким чином, відсутня підстава для арешту майна, тому, враховуючи вищевикладене вважаю, що клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, по кримінальному провадженню № 0000188 від 23.06.2016 року, підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 174, 376, 532 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В :
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, по кримінальному провадженню № 0000188 від 23.06.2016 року задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.09.2016 року в межах кримінального провадження № 0000188 від 23.06.2016 року, на трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1