Справа № 303/4806/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.09.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу прокурора Мукачівської місцевої прокуратури на ухвалу слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.08.2017 щодо ОСОБА_5 ..
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.366, ч.5 ст.191 КК України - запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю, строком до 15 год. 08.10. 2017, з покладенням на нього обов`язків прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження; не залишати місце постійного проживання АДРЕСА_1 без дозволу прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження, у період часу з 20 по 07 год..
Слідчий суддя ухвалу мотивував тим, що матеріали клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_5 , не містять жодних даних, які б указували на безумовну необхідність обрання запобіжного заходу стосовно підозрюваного у вигляді тримання під вартою, даних про те, що ОСОБА_5 , якому 54 роки, який має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, позитивно характеризується за місцем роботи, потребує ізоляції від суспільства шляхом застосування щодо нього найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що в свою чергу надає суду право застосувати більш м`який запобіжний захід.
Із клопотання слідчого вбачається, що ОСОБА_5 підозрюється у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.366, ч.5 ст.191 КК України, про що йому 06.08.2017 оголошено підозру.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвали слідчого судді від 11.08.2017 скасувати, постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід
у вигляді тримання під вартою. Указує, що слідчий суддя під час розгляду клопотання про обрання запобіжного у вигляді тримання під вартою не врахував ризики про те, що підозрюваний ОСОБА_5 розуміючи невідворотність призначення йому покарання терміном понад 10 років за вчинений ним злочин, може уникнути від слідства та суду, чим перешкодити кримінальному провадженню та виконанню процесуальних рішень; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, зокрема, перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування, вчиняти погрози, підкуп, умовляння щодо свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , схиляючи їх до дачі неправдивих показань, що унеможливить повноту, всебічність та неупередженість при розслідування даного кримінального правопорушення. Також, судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_5 вчинив особливо тяжкий злочин, за який санкцією ч. 5 ст. 191 КК України, передбачене покарання у виді позбавлення волі терміном від 7 до 12 років із позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до З років. Також, слідчий суддя, указуючи на те, що ОСОБА_5 досяг 54 роки, має постійне місце проживання, позитивно характеризується по місцю роботи, раніше не судимий, своєчасно з`являється на виклики слідчого, не ухиляється від слідства, не перешкоджає встановленню істини в справі, не дослідив у повному обсязі вказані обставини.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи сторін, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню за таких підстав.
Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України, апеляційний суд розглядає судове провадження за апеляційною скаргою прокурора у відсутності учасників, які належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, і які не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
З матеріалів провадження вбачається, що органом досудового розслідування 07.08.2017 у встановленому ст. ст. 276, 277, 278 КПК України порядку, ОСОБА_5 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.366 та ч.5 ст.191 КК України.
Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є недостатніми для переконання, що жоден і більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першої цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.
Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин
кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Частиною 2 цієї статті встановлено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків передбачених частиною 5 статті 176 цього Кодексу.
Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02. 2006, №3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Пунктом «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, установленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний ОСОБА_5 , вислухана думка прокурора, слідчого та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання обрання запобіжного заходу.
При судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування саме такого запобіжного заходу.
Слідчий суддя у своїй ухвалі встановив, що матеріалами клопотання доводяться обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.366 та ч.5 ст.191 КК України.
При цьому, слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку про те, що матеріали клопотання про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу не містять жодних даних, які б указували на безумовну необхідність обрання запобіжного заходу стосовно підозрюваного у вигляді тримання під вартою, а також даних про те, що ОСОБА_5 , якому 54 роки, який має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, позитивно характеризується за місцем роботи, потребує ізоляції від суспільства шляхом застосування щодо нього найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Колегія суддів погоджується з такими висновками, оскільки під час розгляду апеляційної скарги таких обставин також не доведено.
Необхідності обмеження права ОСОБА_5 на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України та ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті даного кримінального провадження, апеляційним судом також не встановлено.
Тому, апеляційний суд приходить до висновку про те, що обраний ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період з 20 до 07 год. наступного дня без застосування електронного засобу контролю, з урахуванням тяжкості покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, розміру завданої вказаними кримінальними правопорушеннями шкоди, а також того, що підозрюваний є директором ТзОВ «Термінова ремонтна будівельна служба», посада якого пов`язана з виконанням покладених на нього повноважень та функціональних обов`язків, у повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного в даному кримінальному провадженні.
З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду судового провадження, і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного судового рішення.
Процесуальних порушень, які б могли відповідно до вимог ст.412 КПК України, слугувати підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.
Оскільки прокурором не було доведено обставин того, що до ОСОБА_5 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, слідчий суддя обґрунтовано обрав йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період з 20 до 07 год. наступного дня без застосування електронних засобів контролю та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, що не суперечить положенням ст.ст. 178, 194 цього Кодексу.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін.
При прийнятті рішення колегія суддів також ураховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом, що під час апеляційного розгляду стороною обвинувачення та захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки слідчого судді, а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу прокурора Мукачівської місцевої прокуратури залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.08.2017 щодо ОСОБА_5 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: