Справа № 550/54/18
Провадження №1-кп/550/41/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 лютого 2018 року смт. Чутове
Чутівський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.12.2017 р. за №0000106 по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Чутове Чутівського району Полтавської області, громадянина України, освіта повна середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України,-
в с т а н о в и в:
До Чутівського районного суду Полтавської області з Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному проваджені, внесеному до ЄРДР 05.12.2017 р. за №0000106, затверджений начальником Чутівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 , який надійшов до суду разом з угодою про визнання винуватості від 19.01.2018 р., укладеної між начальником Чутівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 , за участю захисника адвоката ОСОБА_4 .
Згідно обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що у третій декаді вересня 2016 року, усвідомлюючи відсутність будь-яких законних підстав, умисно, з метою збагачення, в порушення вимог ст. 14 Конституції України, згідно з якою земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, право власності на яку гарантується та набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, за відсутності будь-яких підстав набуття права на землю, передбачених ст. 116 Земельного кодексу України, відповідно до якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону, нехтуючи вимогами ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України, згідно з якою громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю), ст. 125 Земельного кодексу, згідно з якою право власності на земельну ділянку, або її оренди, право державної реєстрації цих прав виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності, право постійного користування, або оренди земельною ділянкою, та його державної реєстрації, ст. ст. 60, 61, 150 ч. 1 п. г) Земельного кодексу України, ст. 88, 89 Водного кодексу України, згідно з якими, навколо водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги, які встановлюються навколо водойм уздовж урізу води шириною 25 метрів для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів, на яких заборонено розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво, самовільно зайняв земельну ділянку площею 15 000 кв.м., з них прибережної захисної смуги площею 1 407 кв.м., яка нікому не надана у власність чи користування, розташовану за межами населеного пункту с. Павлівка (Жовтневе) Чутівського району Полтавської області, у захисній зоні ставка площею 2,1 га, самовільно розпочав розорювання земель і висіяв культури озимої пшениці, після збору урожаю якої, у кінці серпня 2017 року, знову обробив зазначену ділянку для посіву люцерни, при цьому достовірно знаючи, що вказана земельна ділянка у встановленому порядку у володіння і користування йому не надавалась та не передавалась у власність або оренду, тобто за відсутності правочину щодо такої земельної ділянки.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 2 ст. 197-1 КК України, так як він самовільно зайняв земельну ділянку земель в охоронних зонах.
Під час досудового розслідування 19.01.2018 року між начальником Чутівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 , за участю адвоката ОСОБА_4 , укладена угода про визнання винуватості, згідно якої ОСОБА_5 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України та зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.
Сторонами угоди узгоджено покарання ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 197-1 КК України у виді 1 року позбавлення волі, та із застосуванням ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, визнав повністю, просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 19.01.2018 р. між прокурором і ним та зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягав на затвердженні угоди.
Захисник ОСОБА_4 вважала, що угода про визнання винуватості відповідає інтересам її підзахисного, підстави для відмови у затвердженні угоди відсутні, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ч. 2 ст. 473 КПК України, зрозумілі, просила затвердити угоду про визнання винуватості.
Прокурор ОСОБА_3 вважав, що відсутні підстави для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ч. 2 ст. 473 КПК України, зрозумілі, просив затвердити угоду про визнання винуватості.
Суд, заслухавши пояснення обвинуваченого, думку прокурора, захисника, проаналізувавши надані матеріали, прийшов до наступного висновку.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, дії обвинуваченого ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 197-1 КК України, оскільки він самовільно зайняв земельну ділянку земель в охоронних зонах.
Укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним є добровільною тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України. Умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін чи інших осіб.
Обвинувачений ОСОБА_5 розуміє права визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, міру покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ч. 2 ст. 373, ст.ст. 374, 376, 468, 469, 472-476 КПК України, суд,-
у х в а л и в:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 19.01.2018 року, укладену між начальником Чутівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 .
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти їх про зміну свого місця проживання.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 не обирався.
Роз`яснити, що у разі невиконання затвердженої судом угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутись до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановленого законом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до апеляційного суду Полтавської області через Чутівський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1