Дело № 636/3122/17 р.
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 лютого 2018 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 №356 від 10.12.2016, відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду старшого кухара господарчого відділення взводу технічного забезпечення 1 механізованого батальйону.
Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Проте, реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, в умовах особливого періоду, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, 12.01.2017, в порушення вищезазначених законів, за відсутності поважних причин, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 та до 26.07.2017 до військової частини-польова пошта НОМЕР_1 не повертався, а вільний час, що з`явився у зв`язку із цим, використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою провину в скоєнні злочину визнав повністю, щиро розкаявся у його скоєнні, та повністю підтвердив викладенні вище факти.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позицій, суд, роз`яснює учасникам процесу положення ст. 349 КПК України та проводить судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.
Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що пред`явлене обвинувачення знайшло свою підтримку в судовому засіданні, і тому кваліфікує дії ОСОБА_4 , за
ч. 4 ст. 407 України нез`самовільне залишення військової частини, без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинено військовослужбовцем (крім строкової служби).
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він за місцем проходження служби харктеризуєтьтся посередньо, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, приймав участь в проведенні антитерористичної операції та має посвідчення учасника бойових дій.
Обставинами, пом`якшуючими покарання обвинуваченого ст. 66 КК України судом визнається щире каяття у скоєному.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченоговідповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.
При призначенні ОСОБА_4 покарання, суд враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного, обставини скоєння злочину, наведені вище дані про особу обвинуваченого та приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, тобто з призначенням покарання пов`язаного з позбавленням волі, співмірного в якості кари за скоєне кримінальне правопорушення.
ОСОБА_4 в судовому засіданні просив застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році» та звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі того, що він є учасником бойових дій, оскільки приймав безпосередню участь в антитерористичній операції.
07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України №1810-VIII від 22.12.2016 «Про амністію у 2016 році». Статтею 2 цього Закону передбачено, що підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочину проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408 , статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 цього Закону).
Злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, не є особливо тяжким злочином.
Надане суду посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 25.05.2016 на ім`я ОСОБА_4 , свідчасть про те, що ОСОБА_4 дійсно приймав участь в проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.
Отже обставини, які перешкоджають застосуванню до ОСОБА_4 акту амністії суд не вбачає, він є суб`єктом амністії.
За таких обставин, суд приходить до висновку про звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, на підставі статті 2 Закону України «Про амністію у
Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановлює обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Судові витрати по справі відсутні.
Речові докази по справі відсутні.
На підставі викладеного, керуючись: ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016, Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 1996 року зі змінами та доповненнями, ст.ст. 349, 368, 373-376 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді - 3 (трьох) років позбавлення волі.
ОСОБА_4 на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від призначеного покарання. звільнити.
Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Харківської області через Чугуївський міський суд протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Суддя: