Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/502/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 396 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.09.2017 року м. Кропивницький
Колегія суддів Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,,

адвоката ОСОБА_8

переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький за апеляційною скаргою заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_9 вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 квітня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Знам`янка Кіровоградської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, безробітного, не одруженого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2 , не судимого,

визнано винуватим за ч. 1 ст. 396 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю один рік; покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вироком суду першої інстанції затверджено угоду про визнання винуватості від 3- березня 2017 року, укладену між прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та підозрюваним ОСОБА_7 , та визнано винуватим і засуджено ОСОБА_7 із призначенням узгодженого сторонами покарання, за вчинення заздалегідь не обіцяного приховування особливо тяжкого злочину.

Згідно із вироком суду першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене при наступних обставинах.

ОСОБА_7 , відповідно до наказу (розпорядження) №194/ос від 30.06.1999 про переведення на іншу роботу, призначений на посаду роздавальника нафтопродуктів паливно - екіпірувального господарства Виробничого підрозділу Служби локомотивного господарства «Локомотивне депо Знам`янка» Регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Проте, перебуваючи на вказаній посаді, ОСОБА_7 , діючи умисно, заздалегідь не обіцяючи приховати вчинення особливо тяжкого злочину, володіючи важливою інформацією про заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України вчиненого службовими особами ВП СЛГ «Локомотивне депо Знам`янка» РФ «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, направлений на приховування особливо тяжкого злочину, в правоохоронні органи про вказаний факт не повідомив, хоча мав таку можливість та вчинив умисні дії, спрямовані на приховування злочину та про осіб, які його вчинили за наступних обставин.

Так, у січні 2016 року, точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 стало відомо, що службові особи ВП СЛГ «Локомотивне депо Знам`янка» РФ «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», попередньо узгодивши свої злочинні дії вступили в злочинну змову, а саме начальник бази паливно-екіпірувального господарства ОСОБА_11 та підпорядковані йому працівники комірник паливно-екіпірувального господарства ОСОБА_12 , роздавальники нафтопродуктів паливно-екіпірувального господарства ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , та машиніст піскоподавальної установки 2 розряду паливно-екіпірувального господарства ОСОБА_16 , почали здійснювати заволодіння паливно-мастильними матеріалами, які закуповувались та призначались для використання у процесі господарської діяльності ВП СЛГ «Локомотивне депо Знам`янка» РФ «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Відповідно до злочинної домовленості, комірниця ОСОБА_12 , будучи матеріально-відповідальною особою на паливно-екіпірувальному господарстві за дотриманням порядку обліку, зберігання, використання-відпуску та списання палива і нафтопродуктів, приймання на склад, зберігання та видачу наявних на складі матеріальних цінностей - дизельного пального, всупереч інструкції комірника, з метою приховування факту вчинення злочину шляхом внесення завідомо недостовірних відомостей до «Товарної книги кількісного руху нафтопродуктів» - форма 31-НП) та «Журналу реєстрації вимірювання нафтопродуктів» - форма 7-НП) паливно-екіпірувального господарства, створювала безпідставний відпуск дизельного пального за добу на виконання господарської діяльності ВП СЛГ «Локомотивне депо Знам`янка» РФ «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Так, ОСОБА_17 документально було створено безпідставний відпуск дизельного пального за період з 01.01.2016 по 10.05.2016, який становить 104,918т, а саме за січень 2016 - 15,459т на суму 211377,17 грн., за лютий 2016 - 15,611т на суму 218401,22 грн., за березень 2016 - 34,985т на суму 430511,78 грн., за квітень 2016 - 23,586т на суму 279464,58грн., за травень 2016 - 15,277т на суму 198405,11 грн.

У подальшому ОСОБА_11 , продовжуючи свою злочинну діяльність, разом з машиністом піскоподавальної установки 2 розряду паливно-екіпірувального господарства ОСОБА_18 за попередньою домовленістю з роздавальниками нафтопродуктів паливно-екіпірувального господарства ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_19 , які будучи матеріально-відповідальними особами за зберігання матеріальних цінностей, якими являються паливно-мастильні матеріали, всупереч до вимог робочої інструкції здійснювали видачу дизельного пального ОСОБА_11 та ОСОБА_20 , а саме: шляхом відкачування через колонки видачі палива, які знаходились на території паливно-екіпірувального господарства до автомобілю марки Мерседес-Бенц 312-Д, державний номерний знак НОМЕР_1 або автомобілю марки «Peugeot Boxer», державний номерний знак НОМЕР_2 , належних ОСОБА_11 та до автомобілю марки «RENAULT TRAFIC», державний номерний знак НОМЕР_3 , належного ОСОБА_21 , які в свою чергу були обладнані пластмасовими ємностями для зливу в них дизельного пального. Після безпідставного відпуску дизельного пального ОСОБА_11 та ОСОБА_16 отримане дизельне пальне вивозили за територію паливно-екіпірувального господарства ВП СЛГ «Локомотивне депо Знам`янка» РФ «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та в подальшому реалізовували мешканцям м.Знам`янка та Кіровоградської області.

Так, роздавальниками нафтопродуктів паливно-екіпірувального господарства ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_19 безпідставно здійснено відпуск дизельного пального за період з 01.01.2016 по 10.05.2016, а саме за січень 2016 - 15,459т, за лютий 2016 - 15,611т, за березень 2016 - 34,985т, за квітень 2016 - 23,586т, за травень 2016 - 15,277т.

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи №1669-1670 від 30.12.2016 документально підтверджений розмір збитків нанесений ПАТ «Українська залізниця», який загалом становить 1383749,15 грн. (1338159,86 грн.+45549,29 грн.), у тому числі від безпідставного відпуску дизельного пального на суму 1338159,86 грн. та нестачі дизельного пального на суму 45549,29 грн.

Крім цього, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину, виконуючи вказівки ОСОБА_11 , переховував сліди вчинення ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 заволодіння паливно-мастильними матеріалами, які закуповувались та призначались для використання у процесі господарської діяльності ВП CJIГ «Локомотивне депо Знам`янка» РФ «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Так, 11.05.2016 на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м.Кіровограда від 28.04.2016 працівниками УСБУ в Кіровоградській області проведено огляд на території паливно-екіпірувального господарства ВП СЛГ «Локомотивне депо Знам`янка» РФ «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» за адресою: Кіровоградська область, м.Знам`янка, вул.Свердлова,22, де встановлено, що на території розташований склад для зберігання мастила, 10 наземних ємностей для зберігання паливно-мастильних матеріалів, насосна станція, підземні ємності для зберігання паливно-мастильних матеріалів, під`їзді залізничні колії №№19 та 20, побутовий корпус. Між коліями в районі насосної станції знаходяться колонки для видачі палива та мастила. На момент огляду біля вказаних колонок знаходився автомобіль марки «Peugeot Boxer», державний номерний знак НОМЕР_2 , належний ОСОБА_11 , за кермом якого знаходився ОСОБА_20 .

Під час огляду даного транспортного засобу у його вантажному відсіку знаходились дві пластикові ємності розмірами 1000x1000x1000 мм в металевому каркасі. Дані ємності були заповнені рідиною жовтуватого кольору із запахом дизельного палива. З горловини однієї з ємностей через бокові двері вантажного відсіку був вставлений заправний «пістолет» з якого текла рідина із запахом дизельного пального. В ході проведення огляду вказаний пістолет був вимкнений та подача рідини з різким запахом дизельного пального була припинена, відпуск даної рідини здійснювався ОСОБА_7 . Загальна кількість рідини з різким запахом дизельного пального, яка знаходилась в двох ємностях, які знаходились в автомобілі Peugeot Boxer», державний номерний знак НОМЕР_2 складала 2190 л.

Таким чином, ОСОБА_7 , діючи на порушення вимог чинного законодавства, в період часу з початку січня 2016 по 11 травня 2016 року, усвідомлюючи протиправність дій ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які вчиняли заволодіння чужим майном шляхом зловживання своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.191 КК України, приховував сліди злочину, чим почав здійснювати заздалегідь необіцяне приховування особливо тяжкого злочину, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.396 КК України.

Вирок суду першої інстанції оскаржений в апеляційному порядку прокурором, який в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати, у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону України, направити кримінальне провадження для здійснення досудового розслідування у загальному порядку.

В обґрунтування своїх вимог наводить наступні доводи.

Висновок суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для відмови в затвердженні укладеної угоди, - є необґрунтованим, оскільки за п. 3 ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє у затвердженні угоди, якщо умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Судом не перевірено належним чином угоду на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України, не прийнято до уваги, що умови укладеної угоди про визнання винуватості порушують права, свободи та інтереси інших осіб ( ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_24 , ОСОБА_20 ).

Констатуючи у вироку стосовно ОСОБА_7 його винуватість в інкримінованому злочині та вчинення злочину разом із вказаними вище особами, суд фактично зробив висновок про винуватість названих осіб у вчиненні злочину, що є неприпустимим.

Тож, за таких обставин, ухвалений за результатами розгляду угоди про визнання винуватості вирок не може вважатися законним та обґрунтованим, оскільки у даному кримінальному провадженні порушені права, свободи та інтереси інших осіб.

На апеляційну скаргу прокурора подано заперечення захисником обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 , який, відповідно, заперечує задоволення апеляційної скарги прокурора, просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, зазначаючи, що прокурор взагалі позбавлений права з підстав, викладених в апеляційній скарзі, оскаржувати судове рішення у даній категорій справ.

Заслухавши доповідача, в дебатах прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, подану прокурором, вважала за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції через істотне порушення вимог кримінального-процесуального закону, направивши матеріали кримінального провадження для здійснення досудового розслідування у загальному порядку, думку сторони захисту обвинуваченого та в його інтересах адвоката, які заперечили задоволення апеляційної скарги прокурора, зазначивши про дотримання прокурором вимог кримінального процесуального закону при укладенні угоди з обвинуваченим, а тому у суду першої інстанції не було підстав не затверджувати означену угоду, просили вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги прокурора частково.

Згідно із ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Підстави до зміни вироку суду судом апеляційної інстанції регламентовані ст. 408 КПК України, зокрема, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Разом із тим вичерпні підстави, за яких вирок у будь-якому разі підлягає скасуванню, а також і підстави для призначення нового розгляду в суді першої інстанції визначені ст. 412 та ст. 415 КПК України.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 30 березня 2017 року прокурором прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_10 укладено угоду із підозрюваним ОСОБА_7 , яку скеровано до Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області.

У подальшому, у підготовчому судовому засіданні, суд першої інстанції, встановивши дотримання прокурором вимог ст. 469 КПК України, встановивши, що умови, форма та зміст угоди відповідають вимогам ст. 472 КПК України, з`ясувавши думку учасників судового провадження (прокурора, обвинуваченого та адвоката обвинуваченого), які не заперечували проти затвердження угоди, затвердив угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим у даному кримінальному провадженні.

Разом із тим, судом залишено поза увагою таку обставину.

Визнаючи ОСОБА_7 винуватим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, та мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку, зазначаючи обставини вчинення кримінального правопорушення, встановив, що ОСОБА_7 , вчинив даний злочин за попередньою змовою з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_24 , ОСОБА_20 .

Тим самим, судом першої інстанції, фактично, стверджено винуватість ряду осіб у кримінальному провадженні, що цих осіб не стосується, де вони не мають процесуального статусу обвинувачених.

Обвинувачення стосовно названих у вироку судом першої інстанції ряду осіб не висувалося, обвинувальний акт стосовно цих осіб суду не скеровувався, а відтак суд першої інстанції не вправі був надавати у вироку за обвинуваченням іншої особи ( ОСОБА_7 ) - оцінювальних висновків щодо дій ряду сторонніх осіб.

Вказані дії суду першої інстанції, як слушно зауважує прокурор в апеляційній скарзі, суперечать Конституційним принципам щодо презумпції невинуватості та не узгоджуються з практикою ЄСПЛ, призводять до порушення прав тих осіб, що їх названо у вироку суду та надано тверджень про вчинення ними кримінального правопорушення в іншому провадженні, де вони не є обвинуваченими, і є неприпустимим.

Разом із тим, прокурором в апеляційній скарзі ставиться вимога про скасування вироку суду першої інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Однак, зважаючи на зазначені вище положення кримінального процесуального закону України, беручи до уваги, що до переліку істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, за яких судове рішення підлягає безумовному скасуванню з призначенням нового судового розгляду, не належить порушення, допущене судом першої інстанції у конкретному кримінальному провадженні, суд апеляційної інстанції вважає за можливе у межах своїх повноважень прийняти рішення на користь осіб, чиї права, свободи чи інтереси можуть бути порушені оскаржуваним вироком суду, але при цьому не погіршуючи при цьому положення обвинуваченого, визнання винуватості якого не оскаржується, оскільки цьому фактично надано згоди усіма учасниками судового провадження, як стороною обвинувачення, так і стороною захисту.

Відтак, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуваний вирок суду першої інстанції, виключивши із його мотивувальної частини посилання із зазначенням прізвищ осіб, які не були учасниками даного кримінального провадження, та щодо яких обвинувачення не висувалося і розгляд справи не провадився, - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_24 , ОСОБА_20 , визнавши за правильне зазначення у мотивувальній частині вироку: вчинення ОСОБА_7 , злочину «з особами, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження».

З огляду на зазначене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції, як це вказано вище, зміні.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 418, 419, 424 КПК України, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 квітня 2017 року стосовно ОСОБА_7 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання із виключенням зазначень прізвищ осіб, які не були учасниками даного кримінального провадження, та щодо яких обвинувачення не висувалося і розгляд справи не провадився, - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_24 , ОСОБА_20 , вважаючи правильним зазначення: «особами, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження».

Ухвала Апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4