Ухвала

Іменем України
19 березня 2018 року

м. Київ
справа № 591/6387/16-к
провадження № 51-2961ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 26 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 26 жовтня 2017 року.
Суть питання
Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 26 червня 2017 року, який залишений без змін ухвалою апеляційного суду
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Суми, працюючого директором ТОВ «Органіт С», зареєстрованого в АДРЕСА_1 , такого, що немає судимості,
засуджено за ч. 1 ст. 125 КК до покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин.
За вироком ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за те, що він 05 вересня 2016 року приблизно о 10.30 год., перебуваючи у коридорі на третьому поверсі між кабінетами № 329 та № 330 стадіону «Ювілейний» у м. Суми, на ґрунті тривалих неприязних стосунків з ОСОБА_5 , наніс останньому удар кулаком правої руки в обличчя, від чого потерпілий похитнувся та вдарився потилицею об стіну, в результаті чого отримав легкі тілесні ушкодження.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити судові рішення щодо нього в частині призначеного покарання і призначити покарання у виді штрафу. Обґрунтовуючи свої вимоги, засуджений вказує на те, що місцевим та апеляційним судами при призначенні йому покарання у виді громадських робіт, не було враховано те, що у він здійснює догляд за рідною сестрою, яка є інвалідом 2 групи внаслідок психічного розладу і згідно висновку лікарської комісії потребує постійного цілодобового догляду, внаслідок цього він не може відбути призначене йому покарання у виді громадських робіт.
Встановлені обставини та мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного у вироку кримінальному правопорушенні та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 125 КК у касаційній скарзі засудженим не оскаржуються, а тому судові рішення в цій частині, Верховним Судом не перевірялись.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Призначаючи засудженому ОСОБА_4 покарання, суд врахував ступінь тяжкості та обставини вчинення ним злочину, дані про його особу, а саме: що він вчинив злочин невеликої тяжкості, раніше не судимий, посередньо характеризується за місцем мешкання, на обліку в психіатричному диспансері не перебуває. При цьому судом враховано відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_4 .
Врахувавши наведене, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_4 покарання, передбаченого санкцією статті, за якою його засуджено, у виді громадських робіт. Свій висновок місцевий суд належним чином обґрунтував.
Посилання засудженого на наявність хворої сестри, котра потребує постійного стороннього догляду, є безпідставними.
Доводи засудженого ОСОБА_4 щодо неможливості виконання ним покарання у виді громадських робіт, у зв`язку з незадовільним станом здоров`я сестри, не ґрунтуються на законі, оскільки згідно з ч. 3 ст. 56 КК громадські роботи не призначаються лише особам, визнаним інвалідами першої або другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягли пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби, а засуджений не належить до перелічених категорій осіб.
Зі змісту касаційної скарги та долученої до неї копії ухвали апеляційного суду, вбачається, що не погоджуючись із вироком місцевого суду, засуджений подав апеляційну скаргу.
Апеляційний суд, під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку, ретельно перевірив усі посилання й доводи викладені засудженим в апеляційній скарзі, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення, зокрема в частині призначеного засудженому виду та розміру покарання. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 відсутні достатні дані та інші переконливі доводи, які б спростовували вказані висновки судів першої та апеляційної інстанції та давали б підстави визнати призначене засудженому покарання явно несправедливим.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційній скарзі наданих до неї судових рішень убачається, що підстави для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 відсутні, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК підстав для відкриття провадження немає.
З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 26 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 26 жовтня 2017 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3