Ухвала
Іменем України
01 березня 2018 р.

м. Київ
Справа № 332/177714-к

Провадження № 51 4243 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2015 року та вирок Апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2017 року щодо нього,
встановив:
Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2015 року ОСОБА_4 засуджено за ст. 119 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки і на нього покладено відповідні обов`язки.
Вироком Апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2017 року зазначений вирок суду першої інстанції скасовано в частині кваліфікації дій ОСОБА_4 та ухвалено новий вирок, яким його визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про перевірку вироків судів обох інстанцій у касаційному порядку.
Проте, касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК України, а тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення його без руху на підставі ст. 429 ч. 1 КПК України.
Зі змісту касаційної скарги засудженого вбачається, що він не погоджується з призначеним йому покаранням, яке, на його думку, є занадто суворим. Одночасно із цим він просить скасувати як вирок апеляційного суду, яким йому призначено реальне покарання, так і вирок суду першої інстанції, яким його було звільнено від відбування покарання на підстав і ст. 75 КК України, чим допускає суперечність своєї позиції.
У разі ж якщо засуджений бажає оскаржити вирок суду першої інстанції, йому необхідно на виконання вимог пункту 4 частини 2 статті 427 КПК України, зазначити в чому саме, на його думку, полягає незаконність чи необґрунтованість вироку місцевого суду до положень ст. 438 ч. 1 КПК України і доводи на обґрунтування цього.
Так, відповідно до ст. 438 ч. 1 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу,має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами обох інстанцій при їх винесенні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Також, у разі повторного звернення із касаційною скаргою засудженому необхідно враховувати положення частини 5 статті 427 КПК України та, якщо ним буде прийнято рішення щодо необхідності оскарження і вироку суду першої інстанції, йому необхідно додати копію вказаного вироку.
Крім того, відповідно до ст. 427 ч. 2 п. 6 КПК України у касаційній скарзі необхідно зазначити перелік матеріалів, які додаються.
Відповідно до ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.
Зі змісту положень ст.ст. 29 ч. 1, 427 ч. 1 КПК України, ст. 14 ч. 3 Закону України «Про засади державної мовної політики» вбачається, що сторони, які беруть участь у кримінальному провадженні, мають подавати до суду письмові процесуальні документи, викладені державною мовою, за виключенням окремих випадків, передбачених законом. Відповідно до ст. 14 ч. 4 Закону України «Про засади державної мовної політики» особам, що беруть участь у розгляді справи в суді, забезпечується право вчиняти усні процесуальні дії (робити заяви, давати показання і пояснення, заявляти клопотання і скарги, ставити запитання тощо) рідною мовою або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись послугами перекладача у встановленому процесуальним законодавством порядку. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, послуги перекладача з регіональної мови або мови меншини (мов), у разі їх необхідності, надаються без додаткових для цих осіб витрат.
За наявності підстав, які перешкоджають подати касаційну скаргу державною мовою, ОСОБА_4 необхідно вказати на них, підтвердивши документально, і в разі виниклої необхідності буде вирішуватися питання про залучення перекладача у встановленому процесуальним законодавством порядку.
Вказані недоліки касаційної скарги перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Залишення касаційної скарги без руху не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК України, у межах строку на касаційне оскарження.
Керуючись ст. 429 ч. 1 КПК України, Суд
постановив:
Залишити касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без руху.
Встановити засудженому ОСОБА_4 п`ятнадцятиденний строк для усунення зазначених недоліків з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3