У Х В А Л А

17 листопада 2017 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_8, розглянувши заяву засудженого ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2016 року щодо нього,

в с т а н о в и в:

вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 січня 2015 року ОСОБА_1 засуджено за: частиною третьою статті 28, частиною другою статті 15 та пунктами 1, 6, 13 частини другої статті 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього належного йому майна; частиною третьою статті 28 та пунктами 4, 6, 13 частини другої статті 115 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; частиною четвертою статті 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі статті 70 КК, за сукупністю злочинів, остаточно ОСОБА_1 визначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Цим же вироком засуджено також ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, заяв про перегляд Верховним Судом України судового рішення щодо яких не подано.

Апеляційний суд Івано-Франківської області ухвалою від 24 вересня 2015 року зазначений вирок суду першої інстанції залишив без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2016 року вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 січня 2015 року та ухвала Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2015 року щодо ОСОБА_1 залишені без зміни.

Засуджений ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали касаційного суду від 29 листопада 2016 року щодо нього. Зазначає, що постановою Верховного Суду України від 9 жовтня 2017 року скасовано вирок апеляційного та ухвалу касаційного судів щодо ОСОБА_1, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Вказує, що підставою для скасування зазначених судових рішень стало встановлення Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Кулік проти України» від 2 лютого 2017 року (заява № 34515/04) порушення положень підпункту «с» пункту 3 статті 6 у поєднанні з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, у зв'язку з визнанням органами влади як доказу зізнань у вчиненні злочину, даних заявником у присутності працівників міліції та за відсутності адвоката.

Стверджує, що суд першої інстанції у вироку також використав як докази його явку з повинною та покази дані ним працівникам правоохоронних органів під фізичним та психологічним тиском у відсутності адвоката. На зазначене порушення судом першої інстанції вимог кримінально-процесуального закону не було звернуто уваги судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2016 року щодо нього та направити справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Проте, як убачається зі змісту заяви, її подано без додержання вимог статей 445, 448 і 449 Кримінального процесуального кодексу України (далі -КПК).

Процедура перегляду Верховним Судом України рішень касаційної інстанції регулюється виключно нормами глави 33 КПК. Тому заявник має дотримуватись цих норм процесуального закону і тих, що регулюють процесуальну форму подання заяви про перегляд судового рішення.

Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом. Тобто, Верховний Суд України має лише повноваження визначати правильність або неправильність тлумачення та застосування судом касаційної інстанції норм матеріального чи процесуального права за особливих вимог та застережень, визначених конкретними підставами перегляду судових рішень.

Згідно з вимогами статті 445 КПК підставами для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, є: 1) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень (крім питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання); 2) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої КПК, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень; 3) невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України; 4) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до частини другої статті 448 КПК, у заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України зазначаються, зокрема, обґрунтування підстав для перегляду судового рішення, передбачених статтею 445 КПК.

Усупереч зазначеним вимогам закону у заяві ОСОБА_1 не зазначено жодної з підстав для перегляду судового рішення, передбачених статтею 445 КПК, а також не наведено належного її обґрунтування.

Порушуючи у своїй заяві питання про перегляд рішення суду касаційної інстанції щодо нього, засуджений ОСОБА_1 вказує на неоднакове застосування одних і тих самих норм закону та зазначає про дотримання ним, передбаченого частиною першої статті 447 КПК, строку подання заяви. Водночас, в обґрунтування своїх доводів, долучає до заяви постанову Верховного Суду України від 9 жовтня 2017 року прийняту за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 445 КПК.

Разом із тим, у разі незгоди заявника із застосуванням судом касаційної інстанції норми матеріального або процесуального права, в заяві слід зазначити відповідну норму права, передбачену законом України про кримінальну відповідальність (КК) або процесуальним законом (КПК), а також навести порівняння висновків касаційного суду в оспореному рішенні, з висновками, які, на його думку, є правильними і знайшли своє відображення в інших рішеннях цього суду.

Звертаючись до Верховного Суду України з заявою про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 445 КПК, заявник повинен враховувати, що перегляд судових рішень з цієї підстави полягає в тому, що висновок щодо правильності правозастосування надається Верховним Судом України за результатами розгляду конкретної справи про перегляд судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 цього Кодексу, і завжди обумовлений її обставинами, які становлять межі розгляду справи.

У разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом, до Верховного Суду України, відповідно до вимог частини другої статті 446 КПК, вправі подати заяву про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 445 КПК, лише особа, на користь якої ухвалено рішення міжнародною судовою установою, а також її захисник, законний представник чи представник юридичної особи.

Оскільки кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їх правових позицій засобами, передбаченими КПК, суд позбавлений можливості самостійно зробити висновок, з яких саме підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України подано заяву засудженим ОСОБА_1 та які саме норми права заявник розцінює як неоднаково застосовані.

Статтею 449 КПК передбачено, що до заяви додаються копії судових рішень, про перегляд яких подано заяву та копії різних за змістом судових рішень, якщо заява подається з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 КПК; копія постанови Верховного Суду України, якщо заява подається з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 445 КПК; копія рішення міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною, або клопотання про витребування такої копії рішення, якщо її немає у розпорядженні особи, яка подає заяву, - якщо заява про перегляд судових рішень подається з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 445 КПК.

Водночас долучені до заяви копії вироку Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 січня 2015 року та ухвал Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2015 року і Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2016 року щодо ОСОБА_1 не завірені належним чином, як це передбачено Інструкцією з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року № 173.

Долучена до заяви копія постанови Верховного Суду України від 9 жовтня 2017 року має невідоме походження, що позбавляє Верховний Суд України можливості вважати її достовірною. Так, текст судового рішення, що надається для порівняння, має бути отримано з Єдиного державного реєстру судових рішень або з офіційної публікації - частина третя статті 6 Закону України від 22 грудня 2005 року № 3262-IV «Про доступ до судових рішень».

Згідно з частиною другою статті 450 КПК, якщо заяву подано без додержання вимог статей 448 і 449 КПК, заявник письмово повідомляється про недоліки заяви та строк, протягом якого він зобов'язаний їх усунути.

Заява повертається заявнику, якщо він не усуне її недоліки протягом установленого строку.

Перегляд судових рішень Верховним Судом України здійснюється виключно з питань права, для реалізації якого заявнику може бути надано правову допомогу, відповідно до статті 59 Конституції України, рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, пункту «с» частини третьої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, практики Європейського суду з прав людини та Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від 2 червня 2011 року.

Статтею 17 згаданого Закону передбачено надання безоплатної вторинної правової допомоги відповідним територіальним центром.

Відповідно до статті 48, частини першої статті 52 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) засуджений, його законний представник чи інші особи, за його проханням чи згодою, вправі залучити захисника. В тому числі особа, яка утримується у місцях позбавлення волі, за змістом частини третьої статті 110 Кримінально-виконавчого кодексу України вправі через адміністрацію цієї установи звернутися до відповідного Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

На підставі наведеного та керуючись статтями 445, 448, 449, 450 КПК,

у х в а л и в:

про зазначені недоліки заяви повідомити ОСОБА_1 та надати йому строк для їх усунення до 8 грудня 2017 року включно.

Якщо зазначені в ухвалі недоліки заяви не буде усунуто в установлений строк, заяву буде повернуто заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_8