Справа № 308/903/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2017 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий),

ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 , з участю прокурора - ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , розглянув у відкритому засіданні апеляційну скаргу прокурора Ужгородської місцевої прокуратури Закарпатської області на вирок Ужгородського міськрайонного суду від 17.07.2017 року за матеріалам кримінального провадження № 11-кп/777/570/17, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, без освіти, не працююча, не заміжня, судима

- 21.10.2013 року вироком Ужгородського міськрайонного суду за ч.2, 3 ст. 185, ч.1ст.190, ч.4 ст. 358 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

-05.09.2014 року вироком Ужгородського міськрайонного суду за ч.2, ст. 195 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців , із звільненням від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України до досягнення дитиною 3 річного віку;

-22.03.2017 року вироком Перечинського районного суду за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та із застосуванням вимог ч.4 ст. 70 КК України остаточно до відбуття ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців;

визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців .

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 22.03.2017 року і остаточно до відбуття призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 ( три) роки 9 (вдев`ять) місяців.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави судові витрати на залучення експерта у розмірі 660,30 гривень.

Питання речових доказів вирішено в порядку , передбаченому ст.100 КПК України.

За вироком ОСОБА_6 визнана винною в тому, що 10.01.2017 року о 13:20 годині вона разом з ОСОБА_9 з метою виконання обряду колядування , шляхом вільного доступу через незачинені вхідні двері зайшла до коридору будинку , АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 . Оскільки на пропозицію поколядувати ніхто з мешканців будинку не відповів , ОСОБА_6 зайшла до спальної кімнати та побачила на тумбочці два гаманці , після чого , усвідомлюючи можливу наявність у них грошових коштів, в неї виник умисел на їх викрадення.

У подальшому , ОСОБА_6 , умисно , повторно, таємно з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном, підійшовши до тумбочки, відкрила гаманці , звідки викрала грошові кошти в загальній сумі 20000 гривень, купюрами номіналом по 200 та 500 гривень, які сховала до кишені куртки, в яку була одягнена , вийшла з кімнати до коридору , де частину коштів в сумі 2000 гривень передала ОСОБА_9 , яка очікувала ОСОБА_6 в коридорі будинку та не була обізнана з умислом останньої на таємне викрадення чужого майна. Після цього, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_9 покинула будинок , а коштами розпорядилася на власний розсуд, чим спричинила потерпілій матеріальної шкоди на суму 20000 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор Ужгородської місцевої прокуратури Закарпатської області не оспорюючи кваліфікацію діянь обвинуваченої, фактичні обставини та призначене покарання вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність . Зазначає, що згідно вимог ч.4 ст.70 КК України за правилами , передбаченими в частинах першій третій цієї статті , призначається покарання , якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку . У цьому випадку в строк покарання , остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком , за правилами , передбаченими в ст. 72 КК України. Суд першої інстанції всупереч вимог закону при призначенні покарання ОСОБА_6 помилково застосував вимоги ст.. 71 КК України .

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, перевіривши та дослідивши матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації діяння особою, яка подала апеляційну скаргу не оспорюються, внаслідок чого вони відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевірялися.

Однією з умов постановлення законного і обґрунтованого вироку у кримінальному провадженні є суворе дотримання судом визначених законом вимог до його змісту та форми.

Відповідно до вимог статті 370 КПК України вирок повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вирок буде законним лише в тому випадку, коли він ухвалений з дотриманням всіх матеріальних законів, які підлягали застосуванню, та відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а саме: його ухваленню передувало проведення передбачених законом процесуальних дій, а зміст вироку викладено у відповідній закону формі.

Надаючи великого значення формі вироку, законодавець враховував, що тільки у правильній формі зміст вироку може бути зрозуміло як обвинуваченому, іншим учасникам процесу, органам, що фактично виконують вирок, так і всім присутнім у залі судового засідання громадянам .

Форма вироку передбачає певний порядок як розташування всіх складових частин вироку, так і викладу кожної його частини, а також логічність викладу всіх елементів вироку з приведенням відповідного мотивування .

Форма рішення - одна з рис, притаманних процесуальній формі судочинства в цілому, а тому точне дотримання передбаченої законом форми судового рішення - неодмінна умова законності судочинства та законності судового рішення в цілому.

Суд першої інстанції вказаних вимог законодавства не дотримався.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України. При цьому судом першої інстанції встановлено, що вказане діяння ОСОБА_6 скоїла до постановлення вироку Перечинського районного суду від 22.03.2017 року та прийшов до висновку про необхідність застосування вимог ч.1,4 ст. 71 КК України при призначенні покарання обвинуваченій.

Однак, згідно ч.4 ст. 70 КК України , за правилами передбаченими в частинах першій третій цієї статті , призначається покарання , якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку . У цьому випадку в строк покарання , остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком , за правилами , передбаченими в ст. 72 КК України.

Суд першої інстанції вказаних вимог законодавства не дотримався , та при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 помилково застосував вимоги ст. 71 КК України.

Згідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 24.10.2003, № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

При цьому , колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з врахуванням кількості злочинів, що входять до сукупності та заподіяних наслідків, даних про особу обвинуваченої, за наявності обставин , що пом`якшують та обтяжують покарання , при призначенні остаточного покарання обвинуваченій необхідно застосувати принцип часткового складання покарань .

За наведених обставин, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора обґрунтованою, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання таким, що підлягає зміні через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 417 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.07.2017 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання суду на призначення ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань , до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 22.03.2017 року і остаточно до відбуття ОСОБА_6 вважати призначеним покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 9 (дев`ять) місяців.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: