Справа № 460/4747/17
Провадження №1-кп/460/623/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.12.2017 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючої -судді - ОСОБА_1
при секретарі- ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого- ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в місті Яворові кримінальне провадження відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000088 від 30 червня 2017 року про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Рожнятів Івано-Франківської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із професійно-технічною освітою, військовослужбовця, курсанта 1-ї навчальної роти відділення підготовки водіїв та механіків-водіїв військової частини польова пошта НОМЕР_1 , учасника бойових дій, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
17.07.2015 року обвинувачений ОСОБА_4 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за мобілізацією до Збройних Сил України.

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 184 від 17 липня 2015 року солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта 1 -ої навчальної роти відділення підготовки водіїв та механіків-водіїв.

21 жовтня 2015 з дозволу командування військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 вибув із військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що постійно дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , у звільнення у зв`язку із сімейними обставинами до місця свого проживання у АДРЕСА_3 , терміном до 02 листопада 2015 року.

02 листопада 2015 солдат ОСОБА_4 після закінчення звільнення, яке проводив у АДРЕСА_3 до місця служби в АДРЕСА_2 не прибув, оскільки у період з 04 листопада по 02 грудня 2015 року перебував на лікуванні в психо-неврологічній ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після завершення лікування обвинувачений ОСОБА_4 , знаючи про порядок проходження військової служби, маючи намір ухилитись від військової служби, 03.12.2015 року, о 08 год. 00 хв. без поважних причин не прибув на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 (на даний час військова частина НОМЕР_2 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 в умовах особливого періоду та продовжував незаконно перебувати поза межами військової частини за місцем свого проживання до 07 листопада 2017 року.

07.11.2017 року, обвинувачений ОСОБА_4 добровільно прибув у військову прокуратуру для дачі пояснень.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 як військовослужбовець військової служби в період з 03.12.2015 року по 07.11.2017 року перебував за межами території військової частини польова пошта НОМЕР_1 в умовах особливого періоду, був відсутній на службі у вказаний період, та проводив час на свій власний розсуд за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 , чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав повністю та підтвердив факт нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, покликаючись на обставини викладені у обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаявся, та пояснив що в період з 03.12.2015 року по 07.11.2017року перебував за місцем свого проживання, оскільки в нього помер батько, а мати залишилася проживати одинокою, допомагав матері. Крім цього запевнив, що завжди готовий стати на захист своєї держави. Просить застосувати до нього ст.2 Закону України "Про амністію у 2016 році".
Як встановлено у судовому засіданні, покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, те, що прокурор не оспорює фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Суд вважає, що в судовому засіданні вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України доведена повністю, а його дій правильно кваліфіковані за ч.4 ст. 407 КК України, оскільки він, будучи військовослужбовцем військової частини - польова пошта НОМЕР_1 в умовах особливого періоду самовільно залишив військову частину без поважних причин .
Вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину.
Обираючи обвинуваченому ОСОБА_4 міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, є учасником бойових дій, щире каяття у вчиненому як обставину, що пом`якшує покарання, обставин, які обтяжують покарання не встановлено.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що покарання ОСОБА_4 слід обрати в межах санкції статті за якою він обвинувачується у виді позбавлення волі.
Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Згідно з ч. 2 ст. 86 КК України законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.
Згідно вимог ч.2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про застосування амністії в Україні» дія закону про амністію поширюється на злочини, вчинені до дня набрання ним чинності включно.
Статтею 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» (22 грудня 2016 року № 1810-VIII) встановлено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 цього Закону).
Обвинувачений ОСОБА_4 є учасником бойових дій, що стверджується виданим посвідченням серії НОМЕР_3 від 26 січня 2017 року
Враховуючи наведене та беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», брав безпосередню участь в антитерористичній операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримав статус учасника бойових дій, а також зважаючи на відсутність обмежень, передбачених ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» щодо застосування відносно обвинуваченого амністії, тому є всі підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, З У «Про застосування амністії в Україні», суд-
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі статті 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
СУДДЯ: ОСОБА_1