Справа №592/2386/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/81/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне легке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 січня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження № 592/2386/17 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та потерплого ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 серпня 2017 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Суходіл, Глухівського району Сумської області, мешканець: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:
До Апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та потерплого ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 серпня 2017 року, якими:

- обвинувачений ОСОБА_6 порушує питання про зміну вироку суду та призначення йому покарання у виді штрафу в межах санкції інкримінованої статті;

- потерпілий ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі винного та ухвалити свій вирок, за яким ОСОБА_6 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.125 КК України та призначити покарання у виді виправних робіт на строк 1 рік з відрахуванням із суми заробітку двадцяти відсотків в дохід держави, при цьому просить цивільний позов задовольнити в повному обсязі та стягнути на його користь з ОСОБА_6 155 грн. 70 коп матеріальної та 20000 грн. - моральної шкоди.

Даним вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначено покарання у виді виправних робіт на строк 6 місяців з відрахуванням із суми заробітку десяти відсотків в дохід держави.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 155 грн. 70 коп. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн., а всього 2155 грн. 70 коп.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, правильності кваліфікації дій за ч.2 ст.125 КК України, а також доведеності його вини, вважає, що суд першої інстанції безпідставно призначив йому покарання у виді виправних робіт, оскільки він не перебуває ні з ким у трудових відносинах і з огляду на чинне трудове законодавство України, ніде не працює в якості найманого працівника. Вказує, що з 1996 року він зареєстрований як ФОП « ОСОБА_6 » і займається підприємницькою діяльністю з надання транспортних послуг, та в розумінні ст.57 КК України він не працевлаштований, не отримує заробітку, з якого б мали проводитися відрахування на користь держави. Разом з тим просить взяти до уваги його передпенсійний вік, незадовільний стан здоров`я, та призначити йому покарання у виді штрафу в межах санкції статті, за якою його визнано винним.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги потерпілий ОСОБА_7 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, правильності кваліфікації дій ОСОБА_6 , а також доведеності його вини, вважає, що призначене покарання є надто м`яким, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного. Вказує, що залишено поза увагою суду ті обставини, що ОСОБА_6 вчинив злочин в громадському місці, та жодної причини наносити йому тілесні ушкодження він не мав. Зауважує, що після спричинення йому тілесних ушкоджень жодної допомоги ОСОБА_6 йому не надавав та не вибачився перед ним, що характеризує його з негативної сторони. Наголошує, що суд безпідставно в якості пом`якшуючої покарання обставини визнав часткове визнання вини з огляду на те, що ОСОБА_6 і до теперішнього часу не усвідомлює злочинності своїх діянь. Крім того, потерпілий не погоджується з частковим задоволенням позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки судом першої інстанції не в повній мірі враховано рівень його моральних страждань, зокрема ОСОБА_7 вимушений був сім діб знаходитись на амбулаторному лікуванні під наглядом лікаря, при цьому весь час лікувався вдома та внаслідок отриманої травми весь цей час не виходив на роботу, і до теперішнього часу він не може повноцінно дихати та внаслідок отриманої травми у нього утруднене дихання, при цьому моральних страждань завдав і той факт, що тілесні ушкодження він отримав за правомірні дії на своєму робочому місці.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що 12.01.2017р. о 07 год. 40 хв., перебуваючи в районі автовокзалу за адресою м. Суми вул. С. Бандери, 45, на своєму автомобілі «Богдан» д.н. НОМЕР_1 , він перекрив шлях ОСОБА_7 , який вийшов та зробив зауваження з даного приводу, внаслідок чого ОСОБА_6 на ґрунті тривалих неприязних відносин наніс один удар кулаком в обличчя ОСОБА_7 в область носа, заподіявши йому перелом кісток носу без зміщення, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскаржуваного судового рішення, обвинуваченого, його захисника та потерпілого на підтримку поданих апеляційних скарг, думку прокурора про законність вироку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_7 частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на зібраних по справі доказах, та учасниками кримінального провадження не оспорюються.

Дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.125 КК України кваліфіковані судом правильно.

Аналізуючи доводи обвинуваченого в частині призначеного покарання, колегія суддів вважає їх обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Норми Особливої частини КК України мають базуватися на нормах Загальної частини цього Кодексу, що спеціально зазначив законодавець у статті 65 КК України, якою встановлено загальні засади призначення покарання. Згідно з частиною першою цієї статті суд призначає покарання не тільки в межах, встановлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

З огляду на ці вимоги закону, суд, при призначенні покарання, повинен враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК України, а й ті норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язані з призначенням покарання, здатні вплинути на обрання судом певних його виду і міри, зокрема і тих положень, що передбачені ст.57 КК України.

Відповідно до цього Закону, покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого, з відрахування в дохід держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків, суми заробітку засудженого до виправних робіт.

З аналізу вищезазначеної норми Закону, можна зробити висновок, що засуджений має відбувати призначене покарання за місцем роботи, що має за мету його виправлення в звичайних для нього умовах праці та запобігання вчинення ним нового злочину. Місцем роботи є підприємство, організація, установа, незалежно від форми власності, де особа прийнята на роботу у передбаченому законодавством порядку, виконує покладені у зв`язку з цим на неї трудові (службові) обов`язки та одержує заробітну плату.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема довідки, виданої Шосткинською об`єднаною державною податковою інспекцією, згідно даних Глухівського відділення Шосткинської ОДПІ, обвинувачений ОСОБА_6 зареєстрований як фізична особа підприємець з 11.09.1996р., та як найманий працівник на підприємствах, установах і організаціях не значиться. При цьому відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків, отриманих від ДФС України про суми виплачених доходів, доходу у вигляді заробітної плати не виплачувалось.

За таких обставин, суд першої інстанції, в порушення вимог ст.57 КК України, при призначенні покарання ОСОБА_6 за ч.2 ст.125 КК України у виді виправних робіт неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, який не підлягає застосуванню, що є підставою для зміни вироку в цій частині.

При цьому, доводи потерпілого ОСОБА_7 в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш тяжкого покарання, з огляду на викладені обставини, також не є слушними.

В той же час, колегія суддів зауважує, що, при вирішенні питання про відшкодування потерпілому ОСОБА_6 суми моральної шкоди, суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь його фізичних та моральних страждань, завданих неправомірними діями обвинуваченого.

З урахуванням фізичних і моральних страждань потерпілого, які він отримав від злочину та про які зазначає у поданій апеляційній скарзі, виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості, розмір відшкодування моральної шкоди в його користь необхідно збільшити.

Відповідно до ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок суду у разі, якщо його зміна не погіршує становища обвинуваченого.

З огляду на те, що зміна вироку в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання та цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 не погіршує становища обвинуваченого та не впливає на обсяг обвинувачення і кваліфікацію кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду необхідно змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, задовольнивши таким чином в повному обсязі апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_6 , та частково - потерпілого ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 серпня 2017 року щодо ОСОБА_6 змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 6 000 (шість тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.