Справа № 635/1818/17
Провадження № 1-в/635/189/2018
УХВАЛА
Харківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
захисників - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання засудженого ОСОБА_5 , який утримується в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№ 100)», відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нова Покровка Чугуївського району Харківської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий;
засуджений: 24.07.2000 р. Харківським обласним судом за ст. 69, п.п. а, і ч. 3 ст. 93, ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 142, ст. 208, ч. 1 ст. 222, ст. 42 КК України в редакції 1960 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, ухвалою Верховного суду України від 06.11.2001 р. вирок залишено без змін;
про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання,-
ВСТАНОВИВ:
До Харківського районного суду Харківської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 , який утримується в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№ 100)», в якому заявник просить зарахувати строк його попереднього ув`язнення в строк покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України.
Особи, які беруть участь у кримінальному провадженні надали суду заяви про розгляд справи без їх участі.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду.
Суд, вислухавши думку прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання, думку захисника, яка підтримала клопотання засудженого, дослідивши матеріали справи та матеріали особової справи, вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність, або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.
24 грудня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року.
Згідно ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26 листопада 2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» №838-VIII від 26 листопада 2015 року цей Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок.
ОСОБА_5 був засуджений 24 липня 2000 року Харківським обласним судом за ст. 69, п.п. а, і ч. 3 ст. 93, ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 142, ст. 208, ч. 1 ст. 222, ст. 42 КК України в редакції 1960 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_5 залишено тримання під вартою. Строк відбування покарання обраховано з 25 лютого 1998 року.
ОСОБА_5 було затримано 25 лютого 1998 року та постановою слідчого Чугуївської міжрайонної прокуратури від 27.02.1998р. йому був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою Верховного суду України від 06 листопада 2001 року вирок Харківського обласного суду від 24.07.2000р. щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
Вирок набрав законної сили 06 листопада 2001 року.
Початок строку відбування покарання - 25.02.1998 року.
Відповідно до вимог абз. 4 ч. 5 ст. 72 КК України у строк попереднього ув`язнення включається строк:
а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;
б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;
в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;
г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;
ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Попереднє ув`язнення, відповідно до приписів ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», закінчується з моменту набрання вироком законної сили. Попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Частина 5 статті 72 КК України в редакції від 26 листопада 2015 року не містить обмежень щодо застосування Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», до осіб засуджених до довічного позбавлення волі.
Разом з тим, стаття 87 КК України передбачає помилування, яке здійснюється Президентом України стосовно індивідуально визначеної особи, яке передбачає індивідуальне державно владне веління у формі пробачення особі, яка вчинила злочин будь якої тяжкості.
Клопотання про помилування осіб засуджених до довічного позбавлення волі може бути подано після відбуття не менше 25 років призначеного покарання, тобто даний критерій має строковий характер.
Крім того, Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто, щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.
Відповідно до положень статті 52 КК основними покараннями є громадські роботи, виправні роботи, службові обмеження для військовослужбовців, арешт, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, позбавлення волі на певний строк, довічне позбавлення волі.
Статтею 63 КК України визначено, що покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.
Довічне позбавлення волі найсуворіше покарання у кримінальному праві України. Цей вид покарання передбачено в альтернативі з позбавленням волі на певний строк за обмежене коло особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.
Засудження до довічного позбавлення волі, як і до позбавлення волі на певний строк, передбачає конкретне визначення початку відбування цих покарань. Упродовж відбування довічного позбавлення волі законодавством установлені конкретні часові показники, сплив яких змінює правовий статус засудженого до цього покарання. Йдеться, зокрема: а) про виникнення у засудженого до довічного позбавлення волі права на подання клопотання про помилування «після відбуття ним не менше двадцяти років призначеного покарання (частина сьома статті 151 Кримінально-виконавчого кодексу України; б) про виникнення права на участь у групових заходах освітнього, культурно-масового та фізкультурно-оздоровчого характеру після відбуття п`яти років строку покарання (частина шоста статті 151 КВК); в) про виникнення права на розгляд питання про переведення з одних приміщень камерного типу в інші та з приміщень камерного типу до звичайних жилих приміщень «після фактичного відбуття не менше п`яти років строку покарання» (частина друга статті 151-1 КВК).
Крім того, згідно з частиною другою статті 87 КК актом помилування може бути заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
Законом України № 838-VІІІ частину п`яту статті 72 КК викладено в редакції, згідно з якою зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Тобто в зазначеній нормі визначено порядок розрахунку строку попереднього ув`язнення та позбавлення волі, але при цьому не вказано, для якого саме позбавлення волі (довічного чи на певний строк) слід застосовувати це правило.
Відповідно до Прикінцевих положень Закону № 838-VІІІ цей Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.
У приписах частини п`ятої статті 72 КК України у редакції Закону № 838-VІІІ зазначено про те, що передбачені в ній правила зарахування строку попереднього ув`язнення мають застосовуватися у період дії цієї норми при засудженні осіб до позбавлення волі.
Статтею 24 Конституції України громадянам гарантована рівність конституційних прав і свобод та рівність перед законом.
Встановлення різних правил щодо осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк і довічного позбавлення волі є дискримінаційним заходом у розумінні Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 грудня 1950 року.
З цього приводу Конституційний Суд України у Рішенні від 12 квітня 2012 року №9-рп/2012 висловив наступну правову позицію: «Рівність та недопустимість дискримінації особи є не тільки конституційними принципами національної правової системи України, а й фундаментальними цінностями світового співтовариства, на чому наголошено у міжнародних правових актах з питань захисту прав і свобод людини і громадянина, зокрема у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року (статтях 14, 26),Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (статті 14), Протоколі № 12 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (статті 1), ратифікованих Україною та у Загальній декларації прав людини 1948 року (статтях 1, 2, 7). Гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод».
Правову позицію щодо дотримання принципів справедливості й рівності перед законом осіб, які вчинили злочини, незалежно від призначеного покарання, Конституційний Суд України також висловив у Рішеннях від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004.
Застосування до осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, Закону № 838-VІІІ не може бути обмежено, оскільки передбачені частиною п`ятою статті 72 КК правила зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення мають істотне значення для обчислення засудженому строку фактичного відбування покарання, що прямо впливає на реалізацію ним прав щодо зміни умов тримання, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, у тому числі права на звернення з клопотанням про помилування.
Положення частини п`ятої статті 72 КК України в редакції Закону № 838-VІІІ слід тлумачити таким чином, що в ній фактично використане родове поняття позбавлення волі, яке складає зміст відразу двох видів покарань: позбавлення волі на певний строк і довічного позбавлення волі. Відповідно, норма про зараховування попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі підлягає застосуванню як до осіб, які засуджені до позбавлення волі на певний строк, так і до тих, які засуджені до довічного позбавлення волі.
Аналогічний висновок зроблено в постанові Верховного суду України від 26 жовтня 2017 року по справі № 5-21кс(15)17.
Таким чином, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 , виходячи з аналізу положень ст. 72 КК України в редакції від 26 листопада 2015 року та Закону України «Про попереднє ув`язнення», складає період з визначеної у вироку дати затримання особи до дня набрання вироком законної сили, а саме - з 25 лютого 1998 року по 06 листопада 2001 року, який підлягає зарахуванню з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 537, 539 КПК України, ст. 72 КК України в редакції від 26 листопада 2015 року, -
Клопотання засудженого ОСОБА_5 , який утримується в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№ 100)», про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання задовольнити.
Зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування покарання, призначеного вироком Харківського обласного суду від 24 липня 2000 року, строк попереднього ув`язнення з 25 лютого 1998 року по 06 листопада 2001 року відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26 листопада 2015 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області. Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1