Постанова
Іменем України
20 березня 2018 року

м. Київ
справа № 548/1152/15-к
провадження № 51-2853км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 на вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 29 травня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000030, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Хорольського районного суду Полтавської області

від 11 листопада 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки та відповідно до ст. 76 КК покладено на засудженого такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Постановлено стягнути із засудженого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 8000 грн витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, та в доход держави 3226, 80 грн судових витрат.
Вироком установлено, що 14 січня 2015 року близько 23:20 ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Опель Віваро», д/н НОМЕР_1 , виїжджаючи на перехрестя вулиць 1 Травня та Леніна, при виконанні повороту ліворуч з другорядної вулиці 1 Травня на головну вул. Леніна порушив вимоги пунктів 12.3 та 18.1 ПДР України та здійснив наїзд на ОСОБА_8 , яка рухалась по пішохідному переходу. Внаслідок ДТП потерпілій ОСОБА_8 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження.
Апеляційний суд Полтавської області ухвалою від 29 травня 2017 року вирок місцевого суду залишив без зміни.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
.
У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_7 та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування своїх вимог потерпіла ОСОБА_8 зазначає, що застосування до ОСОБА_7 при призначенні покарання ст. 75 КК не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість; при призначенні покарання суд не врахував, що ОСОБА_7 не відшкодував завданої потерпілій моральної шкоди; звертає увагу на те, що апеляційний суд зазначені порушення проігнорував. Крім того, в ухвалі допущено суттєві протиріччя між мотивувальною та резолютивною частинами стосовно правильності рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_7 від покарання. Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

Позиції учасників судового провадження

Прокурор вважав, що кримінальну справу щодо ОСОБА_7 необхідно зняти з касаційного розгляду та направити до апеляційного суду для проведення службової перевірки.
Захисник ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_7 просили залишити судові рішення без зміни.

Мотиви суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Положеннями ст. 412 КПК передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ст. 370 КПКсудове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Статтею 419 КПК визначено, що ухвала суду апеляційної інстанції складається з вступної, мотивувальної та резолютивної частин. Зокрема, у мотивувальній частині зазначаються мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, якими він керувався. У резолютивній частині зазначається висновок суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги. За змістом вказаної норми кримінального процесуального закону в резолютивній частині ухвали викладається висновок суду апеляційної інстанції, що має логічно випливати з мотивувальної частини.
Потерпіла ОСОБА_8 на підтвердження доводів, наведених у касаційній скарзі, щодо суттєвих протирічь між мотивувальною та резолютивною частинами ухвали стосовно оцінки рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_7 від покарання додала до касаційної скарги копію ухвали суду апеляційної інстанції. Мотивувальна частина вказаної копії містить такі мотиви: «Приймаючи до уваги тяжкість вчиненого злочину та фактичну наявність тяжких наслідків у вигляді отримання особою тяжких тілесних ушкоджень та враховуючи, що обвинувачений добровільно відшкодував тільки завдану матеріальну шкоду колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без відбуття покарання є помилковим, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та постановити новий вирок» (третя сторінка ухвали); «З досліджених матеріалів провадження та доводів апеляцій вбачається, що потерпіла має претензії до обвинуваченого в частині його поведінки по відношенню до неї як потерпілої від його злочинних дій, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання» (четверта сторінка ухвали). Резолютивна частина вказаної копії ухвали містить висновок про залишення апеляційних скарг потерпілої ОСОБА_8 та прокурора Лубенської місцевої прокуратури ОСОБА_9 без задоволення, а вироку Хорольського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2016 року стосовно ОСОБА_7 без змін. У той же час при зазначенні у резолютивній частині ухвали строку і порядку набрання судовим рішенням чинності вказано: «Вирок набирає чинності з моменту його проголошення, але може бути оскаржений протягом трьох місяців…».
Копію ухвали, долучену потерпілою до касаційної скарги, завірено підписом судді-головуючого і відтиском печатки Апеляційного суду Полтавської області, пронумеровано і прошито секретарем, на ній наявний штрих-код Апеляційного суду Полтавської області та номер до штрих-коду. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що повний текст ухвали було оголошено 2 червня 2017 року, а 15 червня 2017 року потерпіла

ОСОБА_8 направила вказану копію ухвали з касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.
Суд звертає увагу на те, що в мотивувальній частині оригіналу ухвали суду апеляційної інстанції, який міститься в матеріалах кримінального провадження та в Єдиному державному реєстрі судових рішень, не зазначено вказаних вище мотивів, що суперечать резолютивній частині, проте резолютивні частини оригіналу ухвали та доданої потерпілою копії ухвали є ідентичними. Водночас в ухвалі суду апеляційної інстанції, яка наявна в матеріалах кримінального провадження та розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, також зазначено, що не ухвала, а вирок набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржений.
Крім того, в судовому засіданні суду касаційної інстанції захисник засудженого ОСОБА_6 дав пояснення, що отримав в Апеляційному суді Полтавської області після 2 червня 2017 року і має дві копії ухвали, завірені підписами судді-доповідача і печаткою суду, а також штрих-кодами суду. Одна з них повністю збігається за текстом із копією ухвали, наданою потерпілою, а друга копія відповідає повністю тексту оригіналу ухвали,що міститься в матеріалах кримінального провадження. При цьому першу копію ухвали він отримав в апеляційному суді раніше, ніж другу. Як пояснив захисник, він вважає, що суд апеляційної інстанції усунув помилки в тексті ухвали.
Проте матеріали кримінального провадження не містять даних, що суд апеляційної інстанції в порядку ст. 379 КПК ухвалював рішення про виправлення описок в ухвалі.
Таким чином, ураховуючи те, що Апеляційний суд Полтавської області при перегляді справи в апеляційному порядку допустив такі істотні суперечності, за наявності яких неможливо зробити висновок, яке саме рішення було ухвалено судом, ухвала апеляційного суду від 29 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню як така, що прийнята з порушенням вимог статей 370, 419 КПК, із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Обговоривши і перевіривши доводи касаційної скарги потерпілої щодо скасування вироку суду першої інстанції, Суд дійшов висновку, що вони задоволенню не підлягають. Як видно з матеріалів справи, призначаючи засудженому ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки та звільняючи його на підставі ст. 75 КК від відбування основного покарання з випробуванням на строк 2 роки і покладенням на засудженого відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК, суд врахував, що ним вчинено необережний тяжкий злочин. Разом із тим взяв до уваги і те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, позитивно характеризується як за місцем навчання, так і проживання, його молодий вік, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також добровільне відшкодування завданої шкоди. Обставин, що обтяжують покарання, суд не встановив. Посилання в касаційній скарзі на те, що ОСОБА_7 не відшкодував завданої потерпілій моральної шкоди, Суд не може взяти до уваги, оскільки, як видно з матеріалів провадження, потерпіла просила залишити без розгляду заявлений нею цивільний позов у частині відшкодування моральної шкоди.
Під час нового розгляду суд апеляційної інстанції має врахувати наведене та прийняти рішення, що буде відповідати вимогам закону.
З огляду на викладене касаційна скарга потерпілої ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню.
Керуючись п. 4 параграфу 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 29 травня

2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3