03.11.2017
Справа №642/5901/15
Провадження № 1кс/642/1801/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2 листопада 2017 року слідчий суддя Ленінського районного суду м.Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря - ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 ,
заявника - ОСОБА_4 , представника заявника - ОСОБА_5 , слідчого - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 щодо неповернення тимчасового вилученого майна,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність слідчого Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 та зобов`язання повернути тимчасово вилучене майно в ході обшуку 3 жовтня 2015 року - за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своєї скарги заявник зазначила, що 03.10.2015 року під час проведення обшуку за вказаною адресою на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова було вилучено майно, а саме документи фізичної особи-підприємця, комп`ютерна техніка, флеш-носії та грошові кошти в розмірі 20 850 євро. У кімнаті її матері знаходились 30 000 євро в трьох пачках по 10 000 євро, які вона брала під розписку на тимчасове зберігання. В задоволенні клопотання про накладення арешту на вказане майно ухвалою слідчого судді відмовлено, однак майно їй всупереч вимогам ст. 171 КПК України до цього часу не повернуто. Повернути майно та гроші їй запропоновано на умовах, якщо половину коштів залишить працівникам поліції, та вони закриють кримінальне провадження.
У судовому засіданні заявник та її представник ОСОБА_5 скаргу підтримали, посилаючись на викладені в скарзі обставини. Також заявник зазначила, що грошові кошти у сумі 20850 євро належать не їй, а ОСОБА_7 , який залишив грошові кошти їй на зберігання. Вона не заперечує, що дійсно отримала в відділенні «Укрсоцбанку» перераховані з Іспанії грошові кошти в розмірі 49 268, 74 євро, однак вказані гроші є благодійним внеском, ніяких шахрайських дій стосовно громадянина Іспанії ОСОБА_8 вона не вчиняла та з ним не знайома.
Слідчий СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала, зазначивши, що двічі ухвалами слідчого судді відмовлено у поверненні вказаного майна заявнику. Вилучене під час обшуку майно є речовим доказом у кримінальному провадженні, про що винесена постанова слідчим. В даний час тривають слідчі дії. Крім того, вважає, що передбачений ст. 304 КПК України 10 - денний строк для звернення з даною скаргою заявником пропущений.
Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти скарги, посилаючись на те, що майно вилучено під час обшуку відповідно до переліку, наведеному в ухвалі про проведення обшуку тому не має статусу тимчасово вилученого майна в розумінні положень частини 1 ст.167 КПК України, і не потребує ухвали суду про накладення на нього арешту. Вилучене майно визнано речовим доказом. Ухвалами слідчого судді в задоволенні скарг заявника про повернення вилученого майна відмовлено, та в ухвалі слідчого судді зазначено, що правові підстави для повернення вилученого в ході обшуку переліченого майна відсутні. Вказані встановлені слідчим суддею обставини мають преюдиціальне значення для розгляду даної скарги.
Вислухавши заявника, її представника, слідчого, прокурора, допитавши свідка ОСОБА_7 , вивчивши матеріали скарги та надані слідчим письмові заперечення з наданими документами, суд приходить до висновку, що скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.
Частиною 1 ст. 304 КПК України закріплено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Враховуючи, що до цього часу вилучене майно не повернуто, строк для звернення до суду заявником не пропущений, та в цій частині доводи слідчого є необґрунтованими.
Судом встановлено, що в провадженні слідчого СВ Холодногірського ВП ГУНП України в Харківській області ОСОБА_6 перебуває кримінальне провадження №0001822 від 10 липня 2015 року за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 190 ч. 3 КК України, за фактом шахрайських дій компанії НОРД-СХІД АРГО ХОЛДИНГ ТОВ, за заявою громадянина Королівства Іспанії ОСОБА_8 про заволодіння шахрайським шляхом його грошовими коштами в розмірі 49 268, 74 євро.
07 вересня 2015р. ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова було надано дозвіл на проведення обшуку у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_9 , де зареєстрована та мешкає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою відшукання і вилучення документів про переведення громадянином ОСОБА_8 грошових коштів на рахунок ОСОБА_4 , електронно-обчислювальної техніки, на якій можуть бути відображені взаємовідносини між ОСОБА_4 , фірмою Норд-Схід Агро Холдінг та громадянином ОСОБА_8 , електронних носіїв (флеш карт), грошових коштів, які були здобуті злочинним шляхом.
03 жовтня 2015 року старшим слідчим СВ Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_10 , було проведено обшук у вищевказаному приміщенні та під час обшуку було вилучено документи, комп`ютерна техніка, та грошові кошти в сумі 20850 євро.
Постановою старшого слідчого СВ Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_10 від 5 жовтня 2015 року вилучене та перелічене в протоколу обшуку від 3 жовтня 2015 року майно визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженню.
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 6 жовтня 2015 року відмовлено в клопотання слідчого ОСОБА_10 про арешт вказаного вилученого майна.
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова ОСОБА_11 від 19 жовтня 2015 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність старшого слідчого СВ Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_10 щодо неповернення грошових коштів у розмірі 20 850 євро. При цьому в ухвалі слідчого судді зазначено, що гроші, про повернення яких клопоче скаржник, було виявлено та вилучено у законний спосіб, в межах кримінального провадження та у відповідності до ухвали слідчого судді, тому відсутні підстави вважати таке майно тимчасово вилученим майном в розумінні положення ч. 7 ст. 236 КПК України, а отже у слідчого були відсутні підстави для звернення з клопотанням до слідчого судді про арешт вилученого майна, хоча він і звернувся з ним до суду у встановлений законом строк.
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова ОСОБА_12 від 8 грудня 2015 року повернута скарга ОСОБА_4 на бездіяльність старшого слідчого СВ Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_10 щодо неповернення вилученого в ході обшуку 3 жовтня 2015 року майна.
Згідно ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.
Пунктом шостим частини другої статті 235 КПК України визначено, що ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи повинна відповідати загальним вимогам до судових рішень, передбаченої цим Кодексом, а також містити відомості про речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук.
Також, ч.7 ст.236 КПК України визначено, що при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Випадки припинення тимчасового вилучення майна передбачені в ст.169 КПК України, де вказано, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою ст.171, частиною шостою ст.173 цього Кодексу.
Аналізуючи правовий зміст ч. 7 ст.236 і ч. 1 ст.98 КПК України, ч. 2 ст.168 КПК України, де вказано, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку або огляду, можливо зробити висновок про те, що речі і документи, вилучені при проведенні обшуку, мають одних з двох процесуальних статусів: 1) речі та документи, які входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на їх відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку і 2) речі та документи, які не входять до цього переліку, тобто, - тимчасово вилучене майно, яке перебуває в такому статусі відповідно до частини 1 ст.167 КПК України до вирішення питання про його арешт або повернення.
Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно до ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. Спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства. У такому випадку річ зберігається до набрання рішенням суду законної сили.
Відповідно до ст. 357 КПК України речові докази оглядаються судом, а також подаються для ознайомлення учасникам судового провадження, а в разі необхідності - також іншим учасникам кримінального провадження. Особи, яким подані для ознайомлення речові докази, можуть звернути увагу суду на ті чи інші обставини, пов`язані з річчю та її оглядом.
Крім того, відповідно до ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання: що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.
Визнання речовими доказами можливо лише щодо вилучених речей і документів, які входили до переліку, щодо якого судом прямо надано дозвіл на їх відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, арештованого майна відповідно до правил ст.98 КПК України.
Такий процесуальний порядок щодо тимчасово вилученого майна узгоджується і з вимогами Глави 16 КПК України і ч. 7 ст.236 КПК України.
Крім того, в п.1.2. Узагальнення ВССУ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» станом на 12 січня 2017р.) зазначено, що слідчим суддям необхідно ретельно оцінювати підстави віднесення певного майна до категорії тимчасово вилученого в розумінні ст. 167 КПК, оскільки вони залежать від процесуального порядку його одержання органом досудового розслідування. Зокрема, такий порядок регламентовано положеннями п. 6 ч. 2 ст. 235 та ст. 236 КПК, згідно з якими ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи повинна містити відомості про речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук. Обшук на підставі ухвали слідчого судді повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети обшуку. На підставі ч. 7 ст. 236 КПК при обшуку слідчий, прокурор має право оглядати і вилучати речі та документи, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном. Таким чином, якщо стосовно вилученого під час обшуку майна, яке не було включено до відповідного переліку, передбаченого в ухвалі слідчого судді, слідчий, прокурор не внесли клопотання в порядку і строки, встановлені ч. 5 ст. 171 КПК, слідчі судді обґрунтовано задовольняють скарги на бездіяльність зазначених суб`єктів з неповернення відповідного майна.
Водночас результати аналізу судової практики свідчать про те, що володільці вилученого майна або їх представники досить часто у відповідних скаргах порушують питання повернення майна, яке було включене до переліку, щодо якого здійснювався обшук. Слідчі судді у таких випадках обґрунтовано відмовляють у задоволенні скарг, оскільки вилучення майна, яке відповідає передбаченим ч. 2 ст. 167 КПК ознакам, у такий спосіб не зумовлює необхідності додаткового накладення арешту на таке майно в порядку ч. 5 ст. 171 КПК.
Оскільки грошові кошти,документи та комп`ютерна техніка, флеш - карти, про повернення яких клопоче скаржник, було виявлено та вилучено у законний спосіб, в межах кримінального провадження та у відповідності до ухвали слідчого судді про проведення обшуку згідно з вказаним переліком, тому відсутні підстави вважати таке майно тимчасово вилученим майном в розумінні положення ч. 7 ст. 236 КПК України, а отже у слідчого були відсутні підстави для звернення з клопотанням до слідчого судді про арешт вилученого майна, хоча він і звернувся з ним до суду у встановлений законом строк.
Враховуючи наведені положення кримінально-процесуального законодавства, пояснення свідка а ОСОБА_7 , який пояснив в судовому засіданні, що грошові кошти в сумі 30 000 євро він передав на зберігання ОСОБА_4 , та вказані грошові кошти є його особистим майном, не є підставою для повернення грошових коштів заявнику. Доля речових доказів підлягає вирішенню у порядку, встановленому ст. 100 КПК України.
Таким чином, доводи заявника не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, підстави для визнання бездіяльності слідчого щодо неповернення речей, вилучених під час обшуку відповідно до ухвали слідчого судді, та визнаних речовими доказами у кримінальному провадженні, відсутні.
Керуючись ст. ст. 303-309, 376 КПК України, -

у х в а л и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 та зобов`язання повернути тимчасово вилучене майно в ході обшуку 3 жовтня 2015 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя- ОСОБА_1