Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/746/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.11.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000145 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2017 року, яким

неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, учня 11-А класу Вільшанської ЗОШ І-ІІІ ступенів, раніше не судимого,
визнано винним за ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді арешту на строк 35 (тридцять п`ять) діб.

На підставі ч. 1 ст. 105 КК України звільнено від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, обмеживши його перебування поза домівкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 в період з 22 год. 00 хв. вечора до 06 год. 00 хв. ранку на строк один рік.

Вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,

в режимі відеоконференції:

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

законного представника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

представника служби у справах дітей Вільшанської районної державної адміністрації ОСОБА_11

ВСТАНОВИЛА:
Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за таких обставин.
30.05.2017 року ОСОБА_7 здійснював випас корів поблизу колишньої молочно-тваринницької ферми ТОВ АПК «Аврора», яка розташована за адресою: вул. Марії Червенко, 60 в смт. Вільшанка Вільшанського району Кіровоградської області, де на будівлі кормоцеху, що на праві спільної приватної власності належить ОСОБА_12 та ОСОБА_13 помітив саморобні металеві двері. В цей час у ОСОБА_7 виник умисел на вчинення крадіжки майна ОСОБА_12 ..
З цією метою, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на крадіжку майна ОСОБА_12 , неповнолітній ОСОБА_7 05.06.2017 року у вечірній час, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, приїхав на автомобілі марки Москвич «М-2141», реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_14 , на територію колишньої молочно-тваринницької ферми ТОВ АПК «Аврора», яка розташована за адресою: вул. Марії Червенко, 60 в смт. Вільшанка Вільшанського району Кіровоградської області, діючи з прямим умислом, шляхом вільного доступу, переслідуючи корисливу мету, направлену на таємне викрадення чужого майна, переконавшись у тому, що його дії не будуть помічені, скориставшись відсутністю господаря, в присутності ОСОБА_14 , який не усвідомлював протиправний характер дій ОСОБА_7 , демонтував та таємно викрав з будівлі кормоцеху саморобні металеві двері розміром 102х182 см. На загальну суму 700 грн. 00 коп.
В подальшому неповнолітній ОСОБА_7 з місця вчинення правопорушення зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_12 збитків на вказану суму.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи юридичної кваліфікації дій неповнолітнього обвинуваченого та доведеності його вини, просить вирок суду стосовно неповнолітнього ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Неповнолітнього ОСОБА_7 визнати винним за ч. 1 ст. 185 КК України та на підставі ч. 1 ст. 105 КК України звільнити від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, обмеживши його перебування поза домівкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 22 год. 00 хв. вечора до 06 год. 00 хв. ранку на строк один рік.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд, відповідно до закону приймаючи рішення про звільнення неповнолітніх від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч.2 ст. 373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст. 105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру. Однак, на думку апелянта, суд першої інстанції, ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_7 вищевказані вимоги закону не дотримано.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, просили вирок суду змінити в частині призначення покарання, пояснення захисника адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його законного представника ОСОБА_15 , представника служби у справах дітей Вільшанської районної державної адміністрації ОСОБА_11 , які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши, наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України відповідають фактичним обставинам кримінального провадження й підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку.

Враховуючи те, що фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України та доведеність його вини в апеляційній скарзі прокурором не оспорюється, а тому судове рішення в цій частині апеляційним судом не перевіряється.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, будучи неповнолітнім вперше вчинив злочин середньої тяжкості, вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, навчається у школі, є сиротою, зі сторони потерпілого відсутні будь-які претензії до нього, після вчинення злочину мав позитивну характеристику та бездоганну поведінку, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
Виходячи з вищевикладеного, суд обґрунтовано встановив підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від покарання та застосування до нього примусових заходів виховного характеру.

Що стосується доводів, наведених в апеляційній скарзі прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, то вони заслуговують на увагу.
Як вбачається з резолютивної частини вироку, судом першої інстанціївизнано ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді арешту на строк 35 (тридцять п`ять) діб. При цьому, на підставі ст. 105 КК України обвинуваченого звільнено від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього.
Відповідно до вимог частин 1,2 ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого каяття та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього один із перелічених в даній статті видів примусового заходу виховного характеру, в даному випадку обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього.
Рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру приймається за результатами судового розгляду обвинувальним вироком суду.
Разом з тим, системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання» (ч. ч. 4, 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України), «звільнення від відбування покарання» (ст. ст. 75, 79, 104 КК України), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного санкцією статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому.
Водночас, згідно з п. 16 роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх» № 223 від 16.01.2017 року суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст. 105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.
Однак, суд першої інстанції при ухваленні обвинувального вироку, всупереч ст. 105 КК України безпідставно призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання з визначенням виду і розміру, у зв`язку з чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме: допустив неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
З огляду на викладене, колегія суддів визнає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а вирок суду першої інстанції стосовно неповнолітнього ОСОБА_7 відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України в частині призначеного покарання змінити.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 408, 409, 413, 419 КПК України колегія суддів.

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2017 року стосовно неповнолітнього ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку призначення ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України у виді арешту строком на 35 (тридцять п`ять) діб.

Вважати неповнолітнього ОСОБА_7 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

На підставі ст. 105 КК України звільнити неповнолітнього ОСОБА_7 від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, обмеживши його перебування поза домівкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 в період з 22 год. 00 хв. вечора до 06 год. 00 хв. ранку на строк один рік.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4