У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 грудня 2017 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , з участю слідчого ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 про накладення арешту та заборону розпоряджатись наступним об`єктом нерухомого майна, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ,-

В С Т А Н О В И В :

З клопотання слідчого погодженого з прокурором та матеріалів кримінального провадження вбачається, що 01.08.2017 року до Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області з ГУНП в Закарпатській області надійшла заява ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож.: АДРЕСА_2 , про те, що невстановленою особою було підроблено заяву ОСОБА_4 від 05.05.2004 року, яку подано до виконкому м. Ужгорода з приводу дозволу на обмін квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на будинок АДРЕСА_3 , на підставі якої Ужгородською міською радою було надано рішення №124 від 12.05.2004 року про надання дозволу на посвідчення угоди про відчуження майна від імені неповнолітнього сина вказаної громадянки, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

По вищевказаному факту допитано в якості потерпілого ОСОБА_3 , який пояснив, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Ужгороді та проживав зі своєю матір`ю ОСОБА_4 у двокімнатній квартирі за адресою АДРЕСА_1 , яка була 22.11. 2000 року приватизована та на праві власності належила йому та його матері. Відомості про батька ОСОБА_3 були записані відповідно до статті 135 СКУ.

З 1998 року по 2000 рік ОСОБА_4 проживала із ОСОБА_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 , а номер будинку ОСОБА_3 не пригадує.

18.12.2000 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відправляють ОСОБА_3 до Перечинської школи- інтернату, оскільки його матір зловживала спиртними напоями.

30.03.2001 року згідно рішення Ужгородського міського суду ОСОБА_4 позбавляють батьківських прав щодо її неповнолітнього сина ОСОБА_3 і передають на опікування до органів опіки та піклування.

2000-2008 рік ОСОБА_3 перебував на повному державному утриманні в Перечинській школі - інтернаті. За цей період часу він не спілкувався із своєю матір`ю.

В період навчання ОСОБА_3 в інтернаті, мама останнього, згідно отриманих ним запитів з Ужгородського міськвиконкому в 2017 році про отриманий дозвіл, дізнався наступне:

-05.05.2004 року ОСОБА_4 звернулася в Виконавчий комітет Ужгородської міської ради з заявою «Про надання їй дозволу на обмін вищевказаної квартири, яка належила їй та ОСОБА_3 на праві спільної власності, на будинок по АДРЕСА_3 ;

-12.05.2004 року Виконавчий комітет Ужгородської міської ради надав їй дозвіл на посвідчення угод про відчуження майна та надав їй право на отримання грошей від проданої квартири від імені її неповнолітнього сина ОСОБА_3 ;

-14.05.2004 року на підставі договору міни ОСОБА_4 проводить обмін квартири на вищезгаданий будинок;

-20.04.2004 року, ОСОБА_4 продає даний будинок тим самим ОСОБА_3 та себе залишає без житла.

Так у 2014 році ОСОБА_3 дізнався про те, що про нього та про його матір жодних відомостей про продаж їм будинку у Макарівській сільській раді не було.

ОСОБА_4 після цього всього залишилася на вулиці, пиячила зі своїми друзям аж доки її не знайшли біля сміттєвого баку, обмороженою після чого її відправили до лікарні, де ампутували кінцівки. Згодом її відправляють до Виноградівського дому пристарілих. В 2008 році в серпні ОСОБА_4 помирає і залишає ОСОБА_3 круглою сиротою в цьому світі, ні родичів ні братів ні сестер він не має.

Проте, що ОСОБА_3 залишився без даху над головою він дізнався коли закінчив навчання в Перечинській школі-інтернаті. Опинившись на вулиці з 300 грн і сумкою з одежею і документами ОСОБА_3 залишився на вулиці, не здавшись він пішов навчатися в Ужгородський машинобудівний ліцей №5. Саме під час навчання ОСОБА_3 дізнався, що квартира, яка була у нього у спільній власності з матір`ю не має, вона обміняна її будинок в селі, який проданий. Після навчання в ПТУ ОСОБА_3 опинився знов на вулиці, і доля його звела з людьми, які прихистили та підтримали. ОСОБА_3 вступив до Київського національного торговельно-економічного університету, та за період його навчання завдяки рішенню міськвиконкому Ужгородської міської ради він мусив їздити на суди і відстоювати свої права на даний будинок всі права та норми порушенні по захисту його на той момент, як неповнолітнього, ОСОБА_3 відстоював в суді.

В даний момент будинок в с. Макарьово за рішенням суду належить ОСОБА_3 , але жити в ньому неможливо із-за того, що попередні господарі залишили руїни в яких навіть дверей немає, всі вікна розбиті і стіни пошарпані в колодязі куча сміття. Односельці після відчуження ОСОБА_3 будинку в людей, які жили там тоді негативно відносяться та відзиваються до нього, тим самим ОСОБА_3 завдано моральної, матеріальної шкоди з боку держави прийнятим рішенням від 12.05.2004 року №124, яке видане ОСОБА_8 на чолі міського голови ОСОБА_9 .

Зробити ремонт або хоча б щось в цьому будинку немає ні матеріального забезпечення, ні сенсу робити так, як ОСОБА_3 не дадуть жити в даному будинку.

На підставі отриманих та зібраних ОСОБА_3 в 2017році ( до 2017 року він навіть не знав, що дозвіл був виданий вчиняти матері правочини від його імені) на обмін квартири в м. Ужгород на будинок в с. Макарьово та проведеного ним детального вивчення їх вбачає ряд грубих порушень.

ОСОБА_3 додав, що у 2011 році під час судового розгляду він дізнався, що його інтереси та його матері представляв ОСОБА_10 , мешканець АДРЕСА_5 , на підставі довіреності від 10.09.2004 року зареєстрованої за №5393 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_11 .

В ході досудового розслідування встановлено, що 30.03.2001 року суддею Ужгородського міського суду Закарпатської області ОСОБА_12 було винесено рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо ОСОБА_3 .

В ході досудового розслідування встановлено, що 05.05.2004 року гр. ОСОБА_4 звернулась із заявою до голови Ужгородської міської ради ОСОБА_13 в якій просила дозволу на посвідчення обміну своєї двокімнатної приватизованої квартири за адресою: АДРЕСА_1 на будинок за адресою: АДРЕСА_3 . 12.05.2004 року Ужгородською міською радою було прийнято рішення №124, згідно якого ОСОБА_4 надано дозвіл на обмін вищевказаного нерухомого майна від імені неповнолітнього ОСОБА_3 з посилання на ст. 177 Сімейного Кодексу України.

Вказаною статтею передбачено, що батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Якщо малолітня дитина може самостійно визначити свої потреби та інтереси, батьки здійснюють управління її майном, враховуючи такі потреби та інтереси. Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав:

- укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири;

- видавати письмові зобов`язання від імені дитини;

- відмовлятися від майнових прав дитини.

Батьки мають право дати згоду на вчинення неповнолітньою дитиною правочинів, передбачених частиною другою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування. Дозвіл органу опіки та піклування на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається в разі гарантування збереження її права на житло.

Проте те на момент прийняття Ужгородською міською радою вищевказаного рішення ОСОБА_4 була позбавлена батьківських прав стосовно свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , а тому не могла вчиняти будь-які правочини від його імені та розпоряджатися їх спільним нерухомим майном.

14.05.2004 року гр. ОСОБА_4 діючи від себе та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з одної сторони та ОСОБА_14 з іншої сторони уклали договір обміну вищевказаного нерухомого майна. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстрований в реєстрі за №2747.

Також приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_11 було посвідчено довіреність від 10.09.2004 року, зареєстровану за №5393, згідно якої ОСОБА_10 представляв інтереси ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та в подальшому від їх імені здійснив продаж вказаного будинку згідно договору купівлі-продажу від 20.04.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №2722.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 106907341 від 09.12.2017 року встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:101), на даний час належить на праві приватної власності ОСОБА_15 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , свідоцтво про народження, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 09.06.2010, видавник: відділ РАЦС Іршавського РУЮ в Закарпатській області, країна громадянства: Україна, адреса: АДРЕСА_6 ), на підставі договору дарування квартири, серія та номер: 1436, виданий 13.10.2017, видавник: приватний нотаріус ОСОБА_16 , Іршавський районний нотаріальний округ.

Також встановлено, що згідно вищевказаної інформаційної довідки попереднім власником являвся ОСОБА_17 , який придбав зазначену вище квартиру на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого за №5217 від 04.09.2004 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_11 .

В судове засіданні слідча не зявилась, надала суду заяву відповідно до якої клопотання підтримала, просила його задоволити, а розглянути справу у її відсутності.

Відповідно до ст.. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості кримінального провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження являється арешт майна.

Відповідно до ч.ч. 10, 11 ст. 170 КПК України (текст статті в редакції ЗУ № 1019-VIII від 18.02.2016, що діє з 28.02.2016р.), арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Частиною 1 статті 170 КПК визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч.2 цієї ж статті арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до вимог ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Заслухавши пояснення прокурора з приводу внесеного клопотання, дослідивши матеріали клопотання, та враховуючи те, що вказана квартира за адресою: АДРЕСА_1 на даний час належить ОСОБА_15 на праві приватної власності, яке зареєстровано 13.10.2017 року, і в подальшому може бути відчужене та перейде у власність добросовісного набувача, до встановлення всіх обставин у даному кримінальному провадженні щодо законності обміну зазначеної квартири ОСОБА_4 від імені її неповнолітнього сина ОСОБА_3 , у зв`язку з чим існує необхідність у накладенні арешту на вищевказане нерухоме майно, суд приходить до висновку, що клопотання є обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст., 170, 171-173, 309 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Накласти арешт та заборонити розпоряджатись на наступний об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:101), що належить на праві приватної власності ОСОБА_15 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , свідоцтво про народження, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 09.06.2010, видавник: відділ РАЦС Іршавського РУЮ в Закарпатській області.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1