Номер провадження: 11-кп/785/245/18
Номер справи місцевого суду: 523/4886/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.04.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001126 від 10.03.2017 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м. Одеса від 07.07.2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області, українця, громадянина України, працюючого свердловщиком в TOB «ВелесАгро», з середнь-спеціальною освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , а проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 01.02.2012 році Київським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186, 69 КК України до 2-х років позбавлення волі; - 03.07.2012 року Роздільнянським районним судом Одеської області за ст.395, ст.70 ч.1 та 4 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнився 25.10. 2013 року по відбуттю покарання;

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі,-

встановив

Вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за скоєння злочину за наступних обставин.

Так, 08.03.2017 року, приблизно о 22 годині 10 хвилин ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів, маючи протиправний та корисливий умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з застосуванням насилля, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 побачив раніше незнайому йому ОСОБА_9 , яка заходила до парадної № 5 вказаного будинку та в руці ОСОБА_10 тримала телефон марки «Samsung Galaxy» в корпусі білого кольору, який ОСОБА_7 визнав об`єктом свого злочинного посягання.
Далі, ОСОБА_7 , реалізовуючи свій протиправний умисел, коли потерпіла ОСОБА_10 зайшла до вказаної парадної, ОСОБА_7 забіг слідом, та діючи умисно, з метою відкритого викрадення майна, застосував насилля, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, яке виразилось в тому, що ОСОБА_7 наніс удар кулаком руки в область щоки потерпілої ОСОБА_10 , коли та обернулась від його бігу. Від отриманого удару потерпіла ОСОБА_10 впала на сходинки першого поверху приміщення парадної, після чого ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою відкритого викрадення майна сів на потерпілу, чим унеможливив її рухи та відкрито вирвав із руки мобільний телефон марки «Samsung Galaxy» в корпусі білого кольору, вартістю 2 900 гривень.
Вирвавши мобільний телефон марки «Samsung Galaxy» з руки потерпілої ОСОБА_10 з місця правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши матеріальну шкоду потерпілій на загальну суму 2 900 гривень.
Крім того, 20.03.2017 приблизно о 04 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів, маючи протиправний та корисливий умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з застосуванням насилля, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, перебуваючи біля будинку № 72 по вул. Семена Палія (Дніпропетровська дорога) в м. Одесі, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_11 , яка рухалась вздовж пішохідної доріжки повз будинок, та на плечі якої була сумочка чорного кольору, яку ОСОБА_7 визнав об`єктом свого злочинного посягання.
Далі, ОСОБА_7 , реалізовуючи свій протиправний умисел, наблизившись до потерпілої ОСОБА_11 із заду, схопив рукою сумку і почав тягнути, але потерпіла стала чинити опір, тоді ОСОБА_7 застосував стосовно потерпілої насилля, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, яке виразилось в тому, що ОСОБА_7 наніс кілька ударів кулаком руки в область носа, голови, рук потерпілої та другою рукою тягнув за сумку. Від отриманих ударів потерпіла впала на землю, після чого ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою відкритого викрадення майна потягнувся та зірвав із шиї потерпілої ланцюг, срібний вагою 3 гр., вартістю 300 гривень, на якому був срібний хрестик, вагою 1 гр., вартістю 150 гривень та кулон «Божа Матір», вагою 1 гр., вартістю 150 гривень. В цей саме час, ОСОБА_7 відкрито викрав сумку чорного кольору оздоблену камінням, вартістю 200 гривень, в якій знаходились: гаманець чорного кольору вартістю 200 гривень, із грошима у сумі 735 гривень, 200 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 5360 гривень, 550 рублів, що згідно курсу НБУ складає 253 гривень, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_11 , закордонний паспорт, зв`язка ключів, а також мобільний телефон марки «NOKIA» в корпусі білого кольору, вартістю 7200 гривень.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 623 від 27.03.2017, у ОСОБА_11 були виявлені тілесні ушкодження, які згідно п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (1995 рік), відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень по критерію небезпечності для життя.
Вирвавши сумку з рук потерпілої, ОСОБА_11 з місця правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши матеріальну шкоду потерпілій на загальну суму 14 548 гривень.
На вказаний вирок суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_7 була подана апеляційна скарга, в якій він, посилаючись на наявність його щирого каяття, визнання своєї провини, повного відшкодування завданих збитків потерпілим, активного сприяння розкриттю злочину, просить пом`якшити призначене йому покарання та застосувати до нього дію ст. 69 КК України.

Так, в обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано те, що одружений, на своєму утримання має дитину, хвору сестру та брата.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив пом`якшити призначене йому покарання; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції; дослідивши характеризуючі особу обвинуваченого дані; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні, з наступних підстав:
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок суду на відповідність його вимогам закону та в межах поданих учасниками кримінального провадження апеляційних скарг, апеляційний суд прийшов до висновку про його законність та обґрунтованість.

Так, в судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений не заперечував факт вчинення ним злочинів за обставин, які були викладені в обвинувальному акті та встановлені районним судом під час судового розгляду кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .

За таких обставин, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного з застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, скоєного повторно, тобто скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за встановлених районним судом та викладених у вироку обставин, які ніким з учасників кримінального провадження в тому числі обвинуваченим не оспорювалися, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, які в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, районним судом при розгляді обвинувального акту у кримінальному провадженні не досліджувались, оскільки ці обставини ніким з учасників судового розгляду не оспорювалися.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_7 і чи повинен він її відбувати, суд першої інстанції, як зазначено у вироку, врахував відповідно до ст.65 КК України дані про особу винного, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, стан здоров`я обвинуваченого, а також обставину, яка у в відповідності до вимог ст.66 КК України пом`якшує його покарання - щире каяття, відсутність матеріального збитку та прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

При цьому районний суд, під час ухвалення вироку послався на відсутність обставин, передбачених ст. 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого.

Як видно з поданої обвинуваченим апеляції, останній не погоджується з обраним йому районним судом видом покарання і просить зменшити призначений йому районним судом строк покарання, шляхом застосування при призначенні покарання ст. 69 КК України. При цьому обвинувачений послався на необхідність врахування як пом`якшуючої покарання обставини - його щире каяття у вчиненні злочинів, визнання своєї провини, повного відшкодування завданих збитків потерпілим, активного сприяння розкриттю злочину. Крім того вважає, що районним судом не взято до уваги наявність у нього сім`ї, неповнолітньої дитини, хворої сестри та брата.

Разом з тим, доводи обвинуваченого про неврахування цих обставин при призначенні покарання не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як свідчить оскаржуваний вирок, зазначені обставини були враховані районним судом, в тому числі і прийнято до уваги його вік на наявність міцних соціальних зв`язків, як то сім`я та постійна реєстрація.

Однак районний суд також прийняв до уваги думку потерпілих у кримінальному провадження, а саме: потерпілої ОСОБА_11 , яка вважала за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі та потерпілої ОСОБА_9 , яка в письмовій заяві просила суд призначити обвинуваченому покарання відповідно до закону.

Дослідивши характеризуючі особу обвинуваченого дані апеляційний суд вважає, що покарання, яке призначено обвинуваченому ОСОБА_7 , визначено в межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений ним злочин, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставин його вчинення, даних про особу обвинуваченого та приходить до висновку що за своїм видом та розміром призначене покарання є відповідним та достатнім для запобігання вчинення ОСОБА_7 нових злочинів.

При цьому апеляційний суд виходить з того, що обвинувачений ОСОБА_7 є особою, яка раніше вже були судима за вчинення умисного злочину і за вироком суду відбувала покарання у місцях позбавлення волі і після відбуття покарання, обвинувачений ОСОБА_7 , знову вчинив тяжкий умисний корисливий злочин, що на думку районного суду свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та перевиховання. Також апеляційний суд приймає до уваги ту обставину, що районний суд призначив обвинуваченому мінімальне покарання, відповідно до санкції інкримінованої йому статті кримінального закону.

Крім того апеляційний суд враховує, що жодних об`єктивних даних про наявність у кримінальному провадженні підстав для застосування відносно обвинуваченого положень ст.69 КК України та призначення йому більш м`якого покарання, ніж зазначене в санкції статті кримінального закону, за вчинення якого він засуджений оскаржуваним вироком, з урахуванням у сукупності усіх даних про особу обвинуваченого та встановлених обставин вчинення зазначеного злочину - не вбачає.

За таких обставин, з урахуванням усіх встановлених в сукупності районним судом та апеляційним судом обставин справи та даних про особу обвинуваченого, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 50 та 65 КК України, призначив обвинуваченому відповідне покарання у зазначеному у вироку суду розмірі та прийшов до вірного висновку, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства.

Таким чином, незважаючи на доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , призначене обвинуваченому покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості та служити підставою для зміни або скасування вироку, оскільки, з урахуванням обставин наведених у вироку, воно відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, характеризуючих особу обвинуваченого даних та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 КК України.

При цьому, колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону, в тому числі і тих які були зазначені обвинуваченим в апеляційній скарзі чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеса від 07.07.2017 року відносно ОСОБА_7 , яким він засуджений за ч.2 ст. 186 КК України - залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк, з моменту отримання копії ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 . ОСОБА_3 . ОСОБА_4