АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 березня 2017 року м. Дніпро
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання - ОСОБА_5
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоандріївка Волноваського району Донецької області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 121 КК України,
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника обвинуваченого ОСОБА_8
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2017 року, обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, повернутий військовому прокурору Запорізького гарнізону, з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України.
В обґрунтування свого рішення, суд першої інстанції зазначив, що всупереч вимогам п. 2 ч. 1 ст. 91, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт не містить зазначення мотиву вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а натомість, виходячи із викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, вбачається, що у обвинуваченого нібито безпричинно раптово з невідомих причин виникли неприязні стосунки із потерпілим ОСОБА_9 , що у свою чергу, не є фактично встановленим мотивом, а лише вказує на наслідки ймовірного мотиву злочину, як то можливі образи на тлі вживання алкогольних напоїв, безпричинне нанесення тілесних ушкоджень з хуліганських мотивів тощо. Отже, важливість встановлення органом досудового розслідування та зазначення конкретного мотиву вчинення злочину, зважаючи на фактичні обставини даного кримінального правопорушення, має істотне значення для правильної кваліфікації дій обвинуваченого, оскільки може вказувати на наміри обвинуваченого вчинити більш тяжкий злочин.
Крім цього, в порушення вимог п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт не містить відомостей про місце його затвердження.
В апеляційній скарзі прокурор, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції просить ухвалу суду в частині повернення обвинувального акту скасувати та направити обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 на новий розгляд до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, прокурор вказав про те, що законних підстав для повернення обвинувального акту у суду першої інстанції не було. В своїй ухвалі суд не навів жодного порушення вимог ст.291 КПК України. В обвинувальному акті зазначені усі передбачені законом вимоги. Суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні в порушення вимог ст.314 КПК України дав оцінку фактичним обставинам правопорушення, які прокурор вважає встановленими, що є неприпустимим. На стадії підготовчого судового засідання, суд не має права відповідно до вимог ст.314 КПК України взагалі давати будь-яку оцінку обвинуваченню.
Крім того зазначив, що твердження суду про неконкретність обвинувачення, що порушує право на захист ОСОБА_6 є хибним і надуманим.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, ухвалу суду скасувати, пояснення захисника ОСОБА_10 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст.404 КПК суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Пунктом 3 частини 3 статті 314 КПК України передбачено, що суд в підготовчому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
На думку колегії суддів суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, згідно якої визначаються вимоги, які ставляться до обвинувального акту.
Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Зазначені вимоги кримінального процесуального закону органом досудового розслідування не дотримані в повному обсязі.
Так, у обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 зміст формулювання обвинувачення всупереч вимогам п. 2 ч. 1 ст. 91, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України не містить зазначення мотиву вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а натомість, виходячи із викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, вбачається, що у обвинуваченого нібито безпричинно раптово з невідомих причин виникли неприязні стосунки із потерпілим ОСОБА_9 , що не є фактично встановленим мотивом, а лише вказує на наслідки ймовірного мотиву злочину. Важливість встановлення органом досудового розслідування та зазначення конкретного мотиву вчинення злочину, зважаючи на фактичні обставини даного кримінального правопорушення, має істотне значення для правильної кваліфікації дій обвинуваченого, оскільки може вказувати на наміри обвинуваченого вчинити більш тяжкий злочин.
Викладені факти свідчать про неналежне встановлення органом досудового розслідування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що зумовило всупереч вимогам закону пред`явлення ОСОБА_6 неконкретного обвинувачення, чим суттєво порушено право останнього на захист.
Тому доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає необґрунтованими.
З урахуванням наведеного вище, оскільки встановлена невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України та враховуючи, що зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, таким як забезпечення права на захист, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог за апеляційною скаргою прокурора та залишення ухвали суду без змін.
Крім того, в судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , строком на 60 днів.
Дотримуючись вимог ст.ст. 197 ч.1, 331, 419 ч. 1 п.3 КПК України, стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 з урахуванням наявності існування ризиків, передбачених п.п. 1-4 ст.177 КПК України, а саме того, що обвинувачений може переховуватися від суду та правоохоронних органів, що може вплинути на своєчасність виконання процесуальних рішень суду та дотримання розумних строків судового розгляду, колегія суддів вважає можливим та необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах граничного терміну, передбаченого КПК України до 20 квітня 2017 року.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2017 року про повернення обвинувального акту щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою продовжити в межах граничного терміну, передбаченого КПК України строком до 20 квітня 2017 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:
___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4