Ухвала
Іменем України
21 березня 2018 року

м. Київ
Справа № 642/3330/16-к

Провадження № 51-4760ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 21 грудня 2017 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
За вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 17 січня 2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Вирішено питання щодо цивільного позову та речових доказів у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21 грудня 2017 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_4 та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону, в поданій скарзі прокурор, обмежившись загальними фразами про порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону та формальним посиланням на невідповідність ухвали цього суду вимогам ст. 419 КПК, не конкретизував, у чому саме полягали такі порушення, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого щодо ОСОБА_4 судового рішення, і були б безумовною підставою, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК, для його скасування касаційним судом, з огляду на положення статей 404, 412, 419 цього Кодексу.

Крім того прокурор в своїй скарзі не наводить обґрунтування щодо явної несправедливості призначеного засудженому ОСОБА_4 покарання із тяжкістю вчиненого ним злочину, обставинами його скоєння та даними про особу засудженого внаслідок м`якості, зважаючи на положення ст. 414 КПКта приписи статей 50, 65 КК у їх взаємозв`язку.

Суд касаційної інстанції відповідно до ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній належного обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд

постановив:
Залишити касаційну скаргу прокурора без руху і встановитисемиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3