Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
21 грудня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000012 за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_5 , який брав участь у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на вирок Острозького районного суду Рівненської області від 21 червня 2017 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Межиріч Острозького району Рівненської області, де і проживає по АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника-адвоката ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за ч.2 ст.121 КК України на сім років позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_6 зараховано строк попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання з 10 січня 2017 року.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення дактилоскопічної експертизи в сумі 703 грн. 68 коп.

Судом вирішено питання стосовно речових доказів по справі.

Згідно вироку суду ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за те, що він, 06 січня 2017 року, близько 07 год., перебуваючи у приміщенні житлового ________________________________________________________________________________________________

Справа № 11кп/787/359/2017 Головуючий в 1-ї інстанції ОСОБА_10
Категорія: ч.2 ст.121 КК Доповідач - ОСОБА_1 будинку за місцем проживання ОСОБА_11 - АДРЕСА_2 , під час конфлікту зі співмешканкою ОСОБА_11 . ОСОБА_12 , який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, що склалися на той момент, умисно наніс потерпілій ОСОБА_12 не менше восьми ударів тупим предметом по обличчю та тілу потерпілої і не менше чотирьох ударів задньою частиною металевої лопати в ділянку спини потерпілої, чим спричинив останній комплекс тілесних ушкоджень, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №05 від 10 січня 2017 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що супроводжувалися травматичним шоком. 09 січня 2017 року близько 14 год. внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень настала смерть ОСОБА_12 (а.с.1 т.2).

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просив зазначений вирок скасувати і закрити кримінальне провадження.

В обґрунтування цих вимог зазначив, що суд першої інстанції поклав в основу обвинувачення суперечливі показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_13 .
Захисник-адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просила скасувати зазначений вирок повністю і закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 .

В обґрунтування цих вимог зазначила, що ОСОБА_6 як під час досудового, так і під час судового провадження вину у скоєному не визнав та категорично заперечує причетність до заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_12 . Взявши в основу обвинувачення показання свідка ОСОБА_11 , місцевий суд не врахував, що цей свідок зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя.

Також послалась, що судом залишено без належної оцінки пояснення судово-медичного експерта, який показав, що враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень отриманих потерпілою ОСОБА_12 вона могла залишитись живою при наданні своєчасної медичної допомоги.

Оскільки 22.02.2017 р. слідчий експеримент при відтворенні обставин події злочину проводився за відсутності обвинуваченого та його захисника, то цей протокол є недопустимим доказом. Вважає порушеним право на захист внаслідок не надання підозрюваному і його захиснику для перегляду відеозапису вкзаної слідчої дії під час відкриття матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 під час досудового слідства не допитувався

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_5 , не оспорюючи кваліфікації та доведеності вини обвинуваченого, зазначив, що вирок суду підлягає скасуванню через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_6 ,

Призначаючи мінімальне покарання, суд не взяв до уваги те, що ОСОБА_6 перебуває на Д-обліку в наркологічному кабінеті Острозької центральної районної лікарні з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю», за місцем проживання характеризується посередньо, зловживає алкогольними напоями, причиною конфлікту між ОСОБА_6 і померлою ОСОБА_12 була горілка. Обставини, які пом`якшують покарання, немає.

Просив скасувати вказаний вирок стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.121 КК і призначити покарання у виді позбавлення волі стоком 9 років 6 місяців.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити їх апеляційні скарги в повному обсязі з підстав викладених у них, апеляційну скаргу прокурора - без задоволення, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечив проти апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника і підтримав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 в повному обсязі, потерпілу ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, допитавши експерта ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_11 , дослідивши висновки експертиз, протоколу огляду місця події, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що ці скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положення ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як встановлено ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, тобто з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Унаслідок принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів судове рішення може бути обгрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Зі змісту оскарженого вироку вбачається, що суд першої інстанції дослідив наявні докази у даному кримінальному проваджені. Зокрема було допитано обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілу ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , досліджено висновки судово-медичних та судово-психіатричної експертиз, протоколи огляду та слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_11 .

Доводи сторони захисту щодо непричетності обвинуваченого до заподяння тілесних ушкоджень ОСОБА_12 та про намагання ОСОБА_11 перекласти на нього відповідальність за цей злочин колегія суддів оцінює критично, як обраний спосіб захисту, виходячи з таких обставин.

Так свідок ОСОБА_11 співмешканець ОСОБА_12 показав апеляційному суду, що близько 01 год. 30 хв. 06 січня 2017 року до них додому прийшов обвинувачений ОСОБА_6 , який приніс із собою пляшку горілки. Після розпиття частини цієї горілки, всі полягали спати. Коли він прокинувся та почув сварку між ОСОБА_20 і ОСОБА_21 , зрозумів, що обвинувачений висловлює до неї претензії щодо залишку принесеної ОСОБА_20 горілки, яку потерпіла сховала і не повертала. При цьому ОСОБА_6 став наносити ОСОБА_21 удари сокирою, а тому з метою її захисту, свідок забрав у нього сокиру. Після цього ОСОБА_20 схватив металевий совок, яким продовжив наносити ОСОБА_21 удари до того часу, поки свідок ОСОБА_22 не відібрав у нього совок. Тоді обвинувачений ОСОБА_20 схватив зі столу ніж, поранивши йому руку, при намаганні ОСОБА_22 відбирати цей ніж. Коли прийшов сусід ОСОБА_13 , якого він покликав на допомогу, ОСОБА_20 пішов додому. ОСОБА_21 заперечувала проти його пропозиції викликати до неї медичну допомогу. Через три дні після цих подій вона померла.

Ці показання не суперечать ряду інших доказів, наведених у вироку місцевого суду, у тому чисті і свідка ОСОБА_13 .

Під час апеляційного розгляду справи потерпіла ОСОБА_9 заперечивши проти задоволення апеляцій сторони захисту висловила думку, що обвинувачений ОСОБА_6 повинен відбувати призначене судом покрання, оскільки її матір - ОСОБА_12 тривалий час поживала спільно з ОСОБА_11 , який зі слів матері не кривдив її. Навпаки, матір казала, що що вона сама може його обідити.

Судово-медичний експерт ОСОБА_14 у ході апеляційного розгляду підтримав висновок експетизи №5, і зокрема те, що комплекс ушкоджень у вигляді закритої тупої травми спини відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, що супроводжувалися травматичним шоком, а це в подальшому призвело до настання смерті ОСОБА_12 та перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням її смерті. Також він пояснив, що внаслідок постійного вживання алкоголю ОСОБА_12 могла не відчувати травматичний шок.

Доводи щодо суперечливих показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_13 позбавлені підстав, оскільки ОСОБА_13 не був очевидцем інциденту, а прийшов після його завершення. При цьому місцевим судом обґрунтовано взято до уваги висновок судово-медичної експертизі піднігтьового вмісту лівої руки ОСОБА_6 , згідно якого, враховуючи отримані результати та групові характеристики осіб, що проходять по справі кров, виявлена на піднігтьовому вмісті лівої руки ОСОБА_6 може належати потерпілій ОСОБА_12 , тоді як походження крові від самого ОСОБА_6 виключається по груповій ознаці ( т.2 а.с.64-65). Врахувавши вказані докази в їх сукупності з іншими, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні вказаного правопорушення.

Як встановлено ч.1 ст.240 КПК, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Згідно ч.3 ст.240 КПК, до участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. Аналіз положення вказаної норми дозволяє зробити висновок, що слідчий чи прокурор вирішує хто залучається до участі в слідчому експерименті, а отже участь обвинуваченого та його захисника при проведенні відтворення події злочину зі свідком не є обов?язковою.

Під час досудового слідства ОСОБА_6 09.01.2017 р. дав пояснення слідчому щодо обставин події, а згодом 10.01.2017 р. за участі захисників ОСОБА_23 і ОСОБА_7 був допитаний як підозрюваний, а тому твердження захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_6 не допитувався суперечить матеріалам кримінального провадження (т.2 а.с.54, 109).

З протоколів про надання доступу до матеріалів досудового розслідування та ознайомлення з матеріалами досудового розслідування вбачається, що підозрюваний ОСОБА_6 , захисники ОСОБА_23 і ОСОБА_7 24.02.2017 р. ознайомились з матеріалами розслідування, заяв та клопотань не мали (т.2 а.с.184,185).

За вказаних обставин доводи захисника щодо порушення права на захист колегія суддів визнає надуманими, такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження.

Отже висновок суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК, ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК, яким судом дана правильна юридична оцінка, висновки суду, викладені у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Згідно до вимог ст.65 КК суд призначає покарання у межах санкції частини статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Санкція ч.2 ст.121 КК передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

На думку колегії суддів, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції правомірно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК є умисним тяжким злочином, суспільну небезпеку вчиненого злочину, його негативний наслідок - настання смерті потерпілої, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується з посередньої сторонни, зловживає спиртними напоями, перебуває на «Д» обліку у наркологічному кабінеті Острозької ЦРЛ з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю та дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.121 КК, що відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Як визначено ст.414 КПК, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість. Пропонуючи апеляційному суду скасувати вирок місцевого суду та постановити новий, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, на строк дев?ять років шість місяців, тобто більше від призначеного судом першої інстанції, прокурор не довів апеляційному суду в чому саме проявилась явна несправедливість покарання. Не містить такого обгрунтування й апеляційна скарга прокурора. Відтак підстав для задоволення його апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст.65 КК, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого, судом першої інстанції правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, вирок суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Острозького районного суду Рівненської області від 21 червня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, залишити без зміни, апеляційні скарги прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Зарахувати ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 10 січня 2017 року по 20 червня 2017 року та один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 21 червня 2017 року по 21 грудня 2017 року.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3