АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0002583 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_7 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2017 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м. Сиктивкар Республіки Комі Російської Федерації, громадянка України, проживала за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та винести новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України і виправдати останню за недоведеністю вчинення нею злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в матеріалах кримінального провадження не має жодного прямого доказу щодо вчинення саме ОСОБА_9 інкримінованого їй злочину, а також під час судового розгляду не було здобуто об`єктивних даних, які б вказували на те, що ОСОБА_9 вчинила буд-які дії, спрямовані на нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.
Посилається на те, що допит свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 під час досудового розслідування проводився усіх разом одночасно, про що повідомив свідок ОСОБА_12 у суді 14 лютого 2017 року, що є порушенням норм чинного кримінального процесуального законодавства, не було допитано в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 , а стороною обвинувачення не було забезпечено можливість дослідження безпосередньо під час судового розгляду показань зазначеного свідка.

Суду надавались стороною захисту відомості стосовно утримання ОСОБА_10 в Кіровоградській установі виконання покарань УДПтС України в Кіровоградської області (№14), оскільки він затриманий 9 вересня 2016 року, та рахувався за Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, однак клопотання допитати ОСОБА_10 в режимі відео конференції судом було відхилено.
Вважає, що суд не прийняв до уваги, що усі сусіди, які були свідками по цьому кримінальному провадженню та були допитані в суді ( ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ) пояснювали, що знали ОСОБА_9 та ОСОБА_16 протягом тривалого часу, чули сварки між ними, проте до зазначених подій жодного разу не бачили і ні чули бійок між ними.

Більш того, при нанесенні такої сили ударів, які зазначені в обвинувальному акті та вироку суду, на руках і долонях ОСОБА_9 не виявлено жодних ушкоджень, що підтверджується висновком експерта № 2396-е від 14 червня 2016 року, проте долоні ОСОБА_10 не оглядались.

Також в суді не був допитаний та відкликаний прокурором з тих же підстав свідок ОСОБА_17 , який був лікарем ОСОБА_16 , та якому, можливо, останній перед смертю повідомив, хто наніс йому тілесні ушкодження, клопотання стосовно допиту цього свідка також відхилено.

Посилається на те, що покази свідка ОСОБА_11 , слідчий експеримент від 04 серпня 2016 року за її участі та висновок експерта № 1093-412-Е від 09 серпня 2016 року, свідчать про те, що ОСОБА_11 дійсно була присутня при нанесенні тілесних ушкоджень ОСОБА_16 , тому знала як наносились удари загиблому, проте, є сумніви в тому, ким вони наносились, та що удари наносились шваброю, оскільки могли бути нанесені лише кулаками сильного чоловіка.

Крім того, ОСОБА_9 неодноразово заявляла, що її допит було проведено під психологічним та моральним тиском, її залякували, тягали за волосся, били, примушуючи дати викривальні покази, за цими подіями вона написала багато скарг, проте до цього часу кримінальне провадження за ними не відкрито.
В апеляційній скарзі із доповненнями до неї обвинувачена ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати як незаконний та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував, що її незаконно утримували у відділі поліції з 11 червня 2016 року по 14 червня 2016 року та застосовували до неї психологічний і фізичний тиск, а також погрожували застосувати насилля її дітям.
Посилається на те, що вона не вчиняла інкримінований їй злочин та вину не визнає, а в матеріалах кримінального провадження відсутні докази її причетності до вчинення цього злочину.
Вважає, що судом були порушені її права, оскільки було відмовлено у задоволенні її клопотань щодо не розуміння нею української мови, застосування до неї психологічного та фізичного насилля, виклику свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , експерта ОСОБА_18 .
Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2017 року ОСОБА_9 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років; також вирішено питання щодо речових доказів.

За обставин, викладених у вироку, 09 червня 2016 року приблизно о 16 годині 00 хвилин, ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в коридорі квартири АДРЕСА_2 , у процесі сварки, що виникла на ґрунті особистих неприязних стосунків зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_16 , реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_16 , діючи умисно, протиправно заподіюючи шкоду здоров`ю іншій людині, нанесла кулаками та дерев`яною шваброю множинні удари в ділянці голови, тулубу, в результаті чого потерпілому спричинила тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, до тілесних ушкоджень середньої тяжкості та до тяжких тілесних ушкоджень.

Від спричинених тілесних ушкоджень у вигляді внутрішньочерепної травми, з крововиливами під оболонку та у речовину головного мозку, клінічний перебіг якої ускладнився розвитком набряку головного мозку, потерпілий ОСОБА_16

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в КЗ «ДОР» МКЛ № 16 в м. Дніпрі.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену та її захисника, які підтримали свої апеляційні скарги, прокурора, який у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченої та її захисника просив відмовити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченої та її захисника підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частинами 1, 6 ст. 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

У мотивувальній частині вироку, суд повинен описати результати оцінки доказів, навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін. Таким чином, кожен доречний, важливий і вирішальний аргумент учасників судового засідання має бути проаналізований та на нього має бути одержана відповідь.

Згідно з ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
З матеріалів кримінального провадження встановлено, що в судовому засіданні 15 вересня 2016 року обвинуваченій ОСОБА_9 , яка є уродженкою м. Сиктивкар Республіки Комі Російської Федерації, на її зауваження щодо нерозуміння української мови було роз`яснено судом право давати показання російською мовою.
При цьому судом не було з`ясовано, з якого часу ОСОБА_9 проживає в Україні, чи вивчала вона українську мову, чи розуміє обвинувачена українську мову, та чи буде забезпечено дотримання права на захист лише шляхом реалізації обвинуваченою права давати показання російською мовою, про що роз`яснив суд, однак чи є необхідність у залученні перекладача, що передбачено ч. 3 ст. 29 КПК України, судом не було з`ясовано, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч. 4 ст. 20 КПК України участь у кримінальному провадженні захисника не звужує процесуальних прав обвинуваченого.
Отже, незважаючи на те, що в судовому засіданні приймав участь захисник, суд мав вжити заходів для реалізації процесуальних прав безпосередньо самою обвинуваченою.
Згідно із ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
При оцінці доказів, наданій у вироку, суд пославсь на відеозапис допиту обвинуваченої ОСОБА_9 під час досудового слідства, не звернувши увагу на те, що зазначений відеозапис є додатком до протоколу допиту підозрюваної ОСОБА_9 , та відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він сприймав під час судового засідання або отриманих в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу та, не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Також не було належним чином перевірено заяву обвинуваченої ОСОБА_9 щодо застосування до неї недозволених методів під час досудового розслідування психологічного тиску та фізичного насилля, у зв`язку з чим оцінка доказів, отриманих під час досудового слідства за участю обвинуваченої ОСОБА_9 , зроблена без перевірки на предмет дотримання п. 2 ч. 2 ст. 87 КПК України.
Слушними також є доводи апеляційних скарг учасників щодо необґрунтованого відхилення клопотань сторони захисту про допит свідка ОСОБА_10 , який був безпосереднім очевидцем події, та допит експерта в суді для надання роз`яснень.
Так, відповідно до висновку експерта № 1093/351-Е від 13 липня 2016 року не надано відповіді на питання: - чи є на тілі ОСОБА_16 тілесні ушкодження, характерні для падіння з висоти власного росту без надання прискорення, тоді як відповідно до показань обвинуваченої та свідків ОСОБА_16 втрачав свідомість та падав; - не з`ясовано питання щодо особливостей травмуючого предмету; - чи могли бути заподіяні тілесні ушкодження вилученою в ході огляду місця події шваброю, із застосуванням значної сили; - у зв`язку з чим наявні розбіжності в кількості травмуючих дій за вказаним висновком та за показаннями свідка ОСОБА_11 .

Допущені порушення свідчать про ухвалення вироку з порушенням права на захист, на підставі доказів, яким не надано відповідної оцінки згідно із ст. 94 КПК України, про що має бути зазначено у мотивувальній частині вироку відповідно до вимог ст. 374 КПК України, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому останнє відповідно до статей 409, 412 і 415 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з вимогами ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді першої інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

У зв`язку з допущеними порушеннями колегія суддів позбавлена можливості прийняти кінцеве рішення, а тому питання щодо доведеності чи недоведеності обвинувачення, достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, правильності кваліфікації дій обвинуваченого та призначення покарання не можуть бути вирішені судом апеляційної інстанції наперед згідно із ч. 2 ст. 415 КПК України, а мають бути перевірені під час нового судового розгляду, у зв`язку з чим вимоги апеляційних скарг обвинуваченої та захисника підлягають частковому задоволенню.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази у кримінальному провадженні, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх достовірність, допустимість та достатність, усунувши недоліки, вказані в ухвалі суду апеляційної інстанції, з дотриманням прав учасників процесу, перевірити інші доводи апеляційних скарг і, дотримуючись вимог статей 2, 7, 8, 9, 17, 370 КПК України, ст.62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і в залежності від встановленого постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у разі ж доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, призначити покарання відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України.

Як витікає з положень п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 419 КПК України в мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції зазначаються мотиви прийнятого рішення, в тому числі в частині запобіжного заходу, а в резолютивній частині - рішення щодо запобіжного заходу.
Колегія суддів вважає, що обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню, оскільки ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, характеризується задовільно, відсутні відомості про те, що обвинувачена працює, продовжують існувати ризики, що були підставою для обрання запобіжного заходу можливість впливу на свідків, оскільки судом першої інстанції було допитано не всіх свідків.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_7 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2017 року задовольнити частково.
Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2017 року щодо ОСОБА_9 - скасувати, призначивши новий розгляд в суді першої інстанції.
Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 до 15 січня 2018 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4