УХВАЛА
27 лютого 2018 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Києва, громадянина України, проживаючого
за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 185 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
представника потерпілої ОСОБА_9 ,
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_5 покарання у виді десяти років позбавлення волі. Крім того, потерпіла просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на її користь 9728 грн. 93 коп. матеріальної шкоди.
Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 20 грудня 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 185 КК України та йому призначене за ч. 2 ст. 121 КК України покарання у виді семи років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 185 КК України два роки позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за сукупністю злочинів ОСОБА_5 призначене остаточне покарання у виді семи років позбавлення волі.
В задоволенні цивільного позову про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 9728 грн. 93 коп. матеріальної шкоди відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 100000 грн. моральної шкоди.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 , не оскаржуючи фактичних обставин злочину, вважає, що судом першої інстанції призначене надто м`яке покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. На її думку, суд безпідставно призначив ОСОБА_5 покарання у виді семи років позбавлення волі.
Апелянт звертає увагу на те, що суд не дав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого злочину та наслідків, які настали від його вчинення, а тому вона вважає, що суд повинен призначити обвинуваченому покарання у виді десяти років позбавлення волі.
Крім того, потерпіла ОСОБА_8 просить стягнути з обвинуваченого 9728 грн. 93 коп. матеріальної шкоди, оскільки суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення грошових коштів, які були витрачені нею на придбання ліків та лікарських засобів для лікування потерпілого ОСОБА_10 .

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 14 серпня 2017 року в 23 год. ЗО хв., знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , підійшов до потерпілого ОСОБА_10 , який лежав на ліжку та на ґрунті особистих неприязних відносин наніс останньому удари рукою та ногою в область голови, після чого стягнув ОСОБА_10 з ліжка на підлогу, виніс з приміщення квартири у коридор, де наніс останньому ще удари ногою в область голови, заподіявши при цьому тілесні ушкодження, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, які в подальшому призвели до смерті ОСОБА_10 .
Крім цього, 02 листопада 2017 року приблизно в 09 год. 10 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні магазину «МЕТРО» по вул. Сабурова, буд. 2 - а в м. Києві, скориставшись, що за його діями ніхто не спостерігає таємно викрав чуже майно, що належало ТОВ «Метро Кеш Енд Кері», вартістю 1831 грн. 66 коп., після чого з місця вчинення злочину втік, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Під час апеляційного розгляду потерпіла ОСОБА_8 та її представник ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку яких підтримав прокурор. Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_8 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого та за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при вирішенні питання про призначення ОСОБА_5 покарання повною мірою дотримався вимог закону.
Зокрема, суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, а також дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не працює, має на утриманні неповнолітню дитину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, а також вжиття заходів для відшкодування шкоди.
На підставі цього суд дійшов висновку про можливе виправлення ОСОБА_5 лише в умовах ізоляції від суспільства. З таким висновком погоджується колегія суддів.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_5 вчинив злочини, один з яких відноситься тяжких.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений розповів за яких обставин вчинив злочини, визнавши свою вину в повному обсязі.
На думку колегії суддів, ця обставина свідчить про щире каяття обвинуваченого, а тому суд першої інстанції правильно визнав її, як таку, що пом`якшує покарання. Крім того, суд взяв до уваги той факт, що обвинувачений вжив заходи для відшкодування шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Колегія суддів, приймаючи рішення про відмову в задоволенні апеляційної скарги потерпілої, бере до уваги і процесуальну поведінку обвинуваченого після ухвалення вироку, який не ухилявся від суду, не вчиняв правопорушень.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 відшкодував потерпілій матеріальну шкоду, що свідчить про його бажання усунути негативні наслідки від вчиненого злочину та стати на шлях виправлення, а тому це не може бути не взято судом до уваги.
Як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 05 січня 2010 року ОСОБА_11 , батьком якої він є.
Доводи потерпілої ОСОБА_8 про те, що судом першої інстанції не в повній мірі враховані дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме наслідки від вчинення ним злочину, є необгрунтованими, оскільки як вбачається з вироку суду, ця обставина була предметом обговорення та врахована при ухваленні вироку.
Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, колегія суддів не знаходить підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання м`яким, оскільки воно призначене відповідно до санкцій ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 185 та за правилами ст. 70 КК України.
Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_8 пронеобгрунтовану відмову в задоволенні її цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпіла ОСОБА_8 подала до суду першої інстанції цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 9728 грн. 93 коп. та моральної шкоди в розмірі 100000 грн.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, цивільний позов про відшкодування потерпілій моральної шкоди в розмірі 100000 грн. задоволено в повному обсязі, а в частині стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої матеріальної шкоди в розмірі 9728 грн. 93 коп. відмовлено.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 сплатив потерпілій ОСОБА_8 10000 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 49 т. 2), а тому суд правильно прийняв рішення про відмову в задоволенні цивільного позову в частині матеріальної шкоди.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним і обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.
Керуючись, ст. ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Деснянського районного суду міста Києва від 20 грудня 2017 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3