Справа № 296/490/18
УХВАЛА
Іменем України
31 січня 2018 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю представника заявника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянув клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2018 року представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира із клопотанням про скасування арешту майна, в обґрунтування якого зазначив, що ухвалами слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира в рамках кримінального провадження № 0000125 було накладено арешт на 35 металевих ємностей (бочок) та на 2150 мішків наповнених фрагментами деревини (вугілля).
Посилаючись на те, що вказані металеві ємності (бочки) належать ОСОБА_5 на праві власності, а мішки наповнені фрагментами деревини (вугілля) - на відповідальному зберіганні останнього, представник ОСОБА_5 зазначив, що арешт майна триває майже 1,5 роки, за цей час жодній особі не повідомлено про підозру про вчинення будь-якого злочину, з часу накладення арешту у слідчого було вдосталь часу для здійснення всіх необхідних досліджень та проведення необхідних експертиз з арештованим майном у разі якщо останнє зберегло на собі сліди ймовірного злочину, арештоване майно не є майном яке є обмежене чи заборонене у цивільному обороті, законний власник та володілець майна протягом тривалого часу обмежений у своїх правах щодо арештованого майна, у зв`язку з чим відпала необхідність у подальшому застосуванні арешту.
Представник заявника з`явився в судове засідання, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.
Слідчий з`явився у судове засідання, проти задоволення вимог заявника заперечував.
Дослідивши та оцінивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено наступне.
18.08.2016 на підставі ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира, справа № 296/6954/16-к, було вилучено та накладено арешт на 439 капронових мішків, наповнених фрагментами деревини з ознаками термічної обробки (вугілля) та на 19 металевих ємностей (бочок).
18.08.2016 на підставі ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира, справа № 296/6960/16-к, було вилучено та накладено арешт на 80 мішків, наповнених фрагментами деревини з ознаками термічної обробки (вугілля) та 8 металевих ємностей (бочок).
18.08.2016 на підставі ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира, справа № 296/6955/16-к, було вилучено та накладено арешт на мішки, наповнені фрагментами деревини з ознаками термічної обробки (вугілля) та на 8 металевих ємностей (бочок).
22.08.2016 на підставі ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира, справа № 296/7034/16-к, було накладено арешт на мішки в кількості 561 штука, наповнені фрагментами деревини з ознаками термічної обробки (вугілля).

Загалом, арешт було накладено на 2150 мішків наповнених фрагментами деревини (вугілля) та 35 металевих ємностей (бочок), що підтверджується, зокрема, Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 12.10.2016, справа № 296/8613/16-к, в мотивувальній частині якої встановлено загальну кількість вилучених мішків наповнених фрагментами деревини (вугілля).
Як вбачається з вказаних вище ухвал арешт на майно було накладено з метою забезпечення збереження речових згідно ст.170 ч.2 п.1 КПК України.
Відповідно до ст.170 ч.1 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що арешт майна може застосовуватися як із застосуванням заборони розпорядження майном, та заборони його користуванням, або без застосування таких заборон.
Таким чином, оскільки в ухвалах слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира про накладення арештів не зазначено будь-яких застережень, слідчий суддя вважає, що арешт накладено разом із забороною розпоряджання та користування ним.
Право власності заявника на 35 металевих ємностей (бочок) підтверджується копіями накладних, а право володіння мішками, наповненими фрагментами деревини (вугілля) у кількості 2 150 одиниць - актом передачі-приймання матеріальних цінностей на відповідальне зберігання від 04.08.2016 (а. с. 16).
Відповідно до ст.170 ч.4 КПК України, заборона на використання майна, може бути застосована лише у випадках, коли її незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Так, представник заявника зазначив, що всі необхідні дії з арештованим майном, включаючи необхідні дослідження та експертизи, з огляду на тривалий строк арешту що становить майже 1,5 роки, були здійснені слідчим або повинні були бути здійсненні останнім.
У судовому засіданні слідчий, заперечуючи проти вимог заявника, зазначив що станом на сьогодні з арештованим майном проведено експертне дослідження та складено відповідний висновок експерта який був оглянутий слідчим суддею у судовому засіданні. Слідчий зазначив про необхідність проведення ще додаткових експертних досліджень з майном, однак не надав суду доказів існування підстав для їх проведення, зокрема постанови про призначення експертизи.
Відповідно до ст.174 ч.1 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна може бути скасовано, якщо підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
У відповідності до ст.173 ч.2 п.5 КПК України при вирішені питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Згідно ст.9 ч.5 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп.49 - 62, від 10 травня 2007 року).
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп.69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n.50, Series A N 98).
Зі змісту ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження (зокрема, арешту на майно) не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
З огляду на викладене, враховуючи що арешт майна триває протягом тривалого часу, експерте дослідження арештованого майна станом на сьогодні проведено, слідчим не надано доказів існування підстав для проведення додаткових досліджень, арештоване майно не є майном що вилучене чи обмежене у цивільному обороті, підозру у кримінальному провадженні №0000125 від 18.08.2016 жодній особі, в тому числі заявнику, не пред`явлено, слідчий суддя вважає, що подальший арешт майна, як ступінь втручання у права і свободи, не виправдовує потреби досудового розслідування, відтак потреба в його подальшому застосування відпала, в зв`язку з чим накладений арешт підлягає скасуванню.
При цьому судом також враховується, що обмеження конституційних прав заявника на володіння належним йому майном тривало півтора роки, що на думку суду виходить за межі розумного строку як розслідування даної справи, так і арешту майна.
Крім цього, судом враховуються можливі негативні наслідки для заявника у вигляді значної майнової шкоди, які вже заподіяні та можуть бути заподіяні утриманням під арештом майна.
Посилання слідчого на значну завантаженість як на підставу необхідності у подальшому застосуванні арешту не береться судом до уваги, оскільки останнє не може слугувати підставою для порушення прав власника та володільця майна.
Керуючись статтями 170, 171-173, 175 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 задовольнити.
Скасувати накладений Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 18.08.2016 р., справа №296/6954/16-к, Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 18.08.2016 р., справа №296/6955/16-к, Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 18.08.2016 р., справа №296/6960/16-к, Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 22.08.2016 р., справа №296/7034/16-к, арешт мішків, наповнених фрагментами деревини (вугілля) у кількості 2 150 шт., арешт металевих ємностей (бочок) у кількості 35 шт. та повернути вказане майно ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1