Провадження № 1-кп/742/244/17
Єдиний унікальний № 742/2689/17

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки, українеця, громадянина України, освіта вища, одруженого, мешканеця м. Прилуки, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 355 КК України, -
сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник адвокат ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_6 ,-
В С Т А Н В И В :
В судовому засіданні прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, вважаючи, що по справі під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги, передбаченні ст.ст. 32, 291 КПК України, підстави для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, відсутні.
Потерпілий ОСОБА_6 не заперечував, щодо призначення справи до судового розгляду.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , заявив клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, оскільки він не відповідає вимогам ст..291 КПК, а саме в обставинах які встановлені прокурором за звинуваченням ОСОБА_3 за ч.1ст.355 КК України не зазначено об`єктивної сторони злочину, а саме відсутність посилання на застосування насильства, що є обов`язковою ознакою складу злочину за ч.1 ст.355 КК України. Крім того зазначив, що в обвинувальному акті врученому ОСОБА_3 , в формулюванні обвинувачення зазначено прізвище обвинуваченого ОСОБА_7 замість ОСОБА_8 .
Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотанні захисника про повернення обвинувального акту прокурору.
Суд, заслухавши сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та додатки до нього, приходить до наступних висновків.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
У відповідності з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин справи, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Згідно п. 13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.
Частиною 1 ст. 11 КК України встановлено, що злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Як вбачається з п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року №8, суди повинні вимагати від органів досудового розслідування, щоб предявлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
З аналізу вказаних норм випливає, що обвинуваченому повинно бути предявлено конкретне обвинувачення, оскільки особа має право знати, в чому вона обвинувачується і вправі захищатися від предявленого обвинувачення, яке повинно бути викладене у обвинувальному акті.
Відсутність висунутого та та чітко сформульованого, відповідно до вимог КПК України обвинувачення, із врахуванням положень ст. 337 КПК України, унеможливлює ухвалення судового рішення судом першої інстанції.
Таким чином, формулюючи обвинувачення орган досудового розслідування зобов`язаний був сформулювати твердження про вчинення злочину (кримінального правопорушення) ОСОБА_3 , а це перш за все зазначити подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб) та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, а також винуватість ОСОБА_3 у вчиненні даного кримінального правопорушення, форму вини, мотив та мету вчинення, проте вказаних вимог закону орган досудового розслідування не виконав.
Частиною 1 ст.91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті даної статті має відображатись у обвинувальному акті відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими .
Диспозицією статті 355 КК України передбачає відповідальність за примушення до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань, тобто вимога виконати чи не виконати договір, угоду чи інше цивільно-правове зобов`язання з погрозою насильства над потерпілим або близькими родичами, пошкодження чи знищення їх майна за відсутності ознак вимагання.
Безпосереднім об`єктом злочину є встановлений порядок виконання цивільно-правових зобов`язань.
З об`єктивної сторони злочини вчиняється у формі примушення потерпілого до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань. Зміст такого примушення складають дві взаємопов`язані дії: 1) вимога виконати чи не виконати договір, угоду чи інше цивільно-правове зобов`язання; 2) погроза застосування насильство, пошкодити чи знищити майно.
Як вбачається з обвинувального акту, викладаючи обставини злочину, які прокурор вважає встановленими, орган досудового розслідування не зазначив об`єкту злочину, а саме не конкретизував, які цивільно-правові відносини виникли між обвинуваченим та потерпілим , а також не відображено об`єктивну сторону злочину, не зазначено чи здійснювалася обвинуваченим погроза застосувати насильство, пошкодити чи знищити майно.
За таких обставин, формулювання обвинувачення висунуто ОСОБА_3 є не конкретним та не відповідає правовій кваліфікації за ч.1 ст.355 КК України.
За таких обставин, оскільки в обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 не сформульоване конкретне обвинувачення то обвинувальний акт не відповідає вимогам с.291 КПК України, що порушує права обвинуваченого на захист, перешкоджає суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що обвинувальний акт, надісланий до суду і обвинувальний акт, який вручено обвинуваченому різняться між собою в частині формулювання обвинувачення, а саме в обвинувальному акті, який вручено обвинуваченому зазначено прізвище обвинуваченого ОСОБА_7 , а в обвинувальному акті направленому до суду ОСОБА_3 .
Наявність даних розбіжностей прокурор в судовому засіданні пояснити не зміг.
Тому, дані обставини, є також з однією з підстав для повернення обвинувального акту прокурору і свідчать про порушенням права на захист обвинуваченого.
Вказаний недолік фактично унеможливлює здійснення судового розгляду, оскільки згідно з вимогами п. 13 ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 337 КПК України такий проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення (твердження про вчинення особою діяння, передбаченого КК України, висунуте в порядку, передбаченому КПК України), і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення виявлених недоліків, які порушують право на захист обвинуваченого.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 291,314 КПК України, ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України, суд, -
Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення.
Суддя ОСОБА_1