АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2010 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

- головуючого судді Стрижко С.І.

- суддів Ковальської В.В.

ОСОБА_1

- за участю прокурора Пламадяли І.П.

- потерпілих ОСОБА_2

ОСОБА_3

- захисника ОСОБА_4

- засудженого ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляцією захисника засудженого адвоката ОСОБА_4 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2009 року, згідно з яким,

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, українець, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одружений, непрацюючий, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, б. 9, кв. 35, проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, б. 13, раніше не судимий, -

- засуджений за ч. 2 ст. 342 КК України до 2 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 345 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання визначено у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з визначенням іспитового строку - 2 роки. Засуджений зобов'язаний попросити публічно пробачення у потерпілих, не

Справа №11-а-2377/09 Категорія ч. 2 ст. 342 КК Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_6 Доповідач: Стрижко С.І.

виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та періодично з'являтись на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні умисних злочинів за таких обставин.

12 листопада 2008 року, близько 19 год., працівники батальйону патрульної служби Оболонського РУ ГУМВС України в м. Києві: заступник командира взводу батальйону патрульної служби лейтенант міліції ОСОБА_3, інспектор патрульної служби молодший сержант міліції ОСОБА_2 та інспектор патрульної служби старший сержант міліції ОСОБА_7, виконуючи свої службові обов'язки по охороні громадського порядку, побачили, що в підземному переході станції метро «Оболонь», що на пл. Дружби Народів у м. Києві жінки здійснюють незаконну торгівлю сільськогосподарською продукцією. З метою припинення протиправних дій, працівники міліції зробили їм зауваження щодо заборони торгівлі у зазначеному місці.

Коли жінки почали збирати свої речі, ОСОБА_5, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, проходячи повз працівників міліції, почав обурюватись, що останні забороняють жінкам здійснювати торгівлю та висловився щодо працівників міліції нецензурною лайкою. Лейтенант міліції ОСОБА_3 зробив ОСОБА_5 зауваження, на що засуджений не відреагував, почав розмахувати перед обличчям ОСОБА_3 руками, намагався спровокувати бійку та, порушуючи громадський порядок, продовжив висловлюватись нецензурною лайкою щодо працівників міліції.

З метою припинення протиправних дій ОСОБА_5 працівники міліції ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 застосували до ОСОБА_5 фізичну силу: завели його руки за спину, поклали на підлогу та розпочали вдягати спецзасіб - наручники.

Уникаючи затримання та відповідно перешкоджаючи працівникам міліції виконувати свої службові обов'язки, діючи умисно, з метою заподіяння шкоди здоров'ю працівникам правоохоронного органу, що його затримували, ОСОБА_5 вкусив сержанта міліції ОСОБА_7 за ліву ногу, заподіявши йому тілесне ушкодження у вигляді рани з синцем на передньо-зовнішній поверхні лівої гомілки в середній третині, яке, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №915/1 від 24.11.2008 року відноситься до легкого тілесного ушкодження, що потягло за собою короткочасний розлад здоров'я.

Коли працівники міліції одягли на ОСОБА_5 наручники та підняли його з підлоги, останній, продовжуючи активно чинити опір та ухилятись від затримання, головою вдарив ОСОБА_7 та ОСОБА_3 в обличчя.

У результаті дій ОСОБА_5 працівнику міліції ОСОБА_3 спричинено тілесне ушкодження у вигляді крововиливу під слизовою верхньої губи зліва, яке, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 916/1 від 24.11.2008 року відносяться до легкого тілесного ушкодження; а працівнику міліції ОСОБА_7 заподіяно тілесне ушкодження у вигляді крововиливу під слизовою верхньої губи зліва, яке, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №915Л від 24.11.2008 року відносяться до легкого тілесного ушкодження.

В апеляції захисник засудженого, вважає вирок суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та просить його скасувати, а засудженого ОСОБА_5, як це зазначено у скарзі, виправдати.

При цьому, апелянт зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи; що суд першої інстанції безпідставно поклав в основу обвинувального вироку фактично лише показання працівників міліції, не усунувши наявні в них протиріччя, необґрунтовано не врахував свідчення ОСОБА_5 та очевидців подій, відповідно до яких засуджений насильство до працівників міліції не застосовував, формений одяг працівників міліції не шкодив, а навпаки, саме потерпілі при затриманні засудженого в порушення вимог закону застосували до нього надмірну фізичну силу та заподіяли тілесні ушкодження.

Також апелянт вказує, що під час проведення досудового слідства були порушені права ОСОБА_5 на захист, оскільки свої пояснення та показання з приводу вчиненого інкримінованого йому злочину він надав під примусом працівників правоохоронних органів, які застосовували до нього незаконні методи ведення слідства.

Як убачається із апеляції, на думку захисника, суд першої інстанції поклав в основу обвинувального вироку недопустимі докази: показання потерпілих, які є зацікавленими особами та фактично обмовили засудженого, а також показання ОСОБА_5 на досудовому слідстві, у тому числі і його явку з повинною, яка в порушення вимог КПК була отримана без участі захисника.

Крім того, апелянт вважає, що суддя Девятко В.В. не повинен був розглядати дану кримінальну справу, оскільки також є зацікавленою особою, зважаючи на його попередню роботу в органах прокуратури, а заявлені з цього приводи відводи судді були безпідставно відхилені.

Заслухавши доповідь судді; пояснення прокурора про законність і обґрунтованість вироку та відсутність підстав для задоволення апеляції захисника засудженого; пояснення потерпілих, які підтримали позицію прокурора та вважали вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим; пояснення захисника, який просив вирок суду першої інстанції скасувати, задовольнивши його апеляцію та закривши провадження по справі за відсутністю в діях ОСОБА_5 складу злочину чи направивши справу на новий судовий розгляд, а також зазначав про відсутність в діях свого підзахисного ознак інкримінованого йому злочину; пояснення засудженого ОСОБА_8, який підтримав апеляційну скаргу свого захисника, провівши судові дебати та надавши засудженому останнє слово, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляції, колегія суддів уважає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні опору працівникам правоохоронного органу під час виконання ними службових обовязків щодо охорони громадського порядку та в умисному заподіянні працівникам правоохоронного органу у звязку з виконанням ними своїх службових обовязків,легких тілесних ушкоджень за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені зібраними по справі, дослідженими у судовому засіданні та належним чином оціненими судом доказами в їх сукупності.

Так, допитані як на досудовому слідстві, так і у судовому засіданні потерпілі ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 в категоричній формі стверджували, що ОСОБА_5, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, під час виконання ними своїх службових обовязків фактично втрутився у їх законну діяльність, порушував громадський порядок та висловлювався брутальними словами. Під час затримання засудженого працівниками міліції вчинив їм опір та спричинив тілесні ушкодження. Своїми діями ОСОБА_5 спровокував конфліктну ситуацію у підземному переході, внаслідок чого потерпілі вимушені були викликати допомогу. З урахуванням дій засудженого працівники міліції вимушені були застосувати до нього фізичну силу, а саме завести його руки за спину, покласти на підлогу та одягнути спецзасіб - наручники. Під час цих дій ОСОБА_5 застосував до працівників міліції насильство, вкусивши ОСОБА_7 за ногу та нанесши удари головою в обличчя працівників міліції, які його затримували.

Ці показання потерпілих суд першої інстанції обгрунтовано визнав достовірними та поклав в основу обвинувального висновку, оскільки вони були послідовними та знайшли своє підтвердження іншими доказами, зібраними по справі.

Всупереч доводам апеляції, незначні неточності в показаннях потерпілих, у тому числі стосовно обставин подій у підземному переході, обставин доставки засудженого у приміщення РУ ГУ та обставин здачі форменого одягу слідчим органам, будь-яким чином не впливають на обєктивність показань працівників міліції, не є підставою для визнання цих показань недопустимими доказами, оскільки повязані з специфікою сприйняття подій кожною конкретною особою.

Крім того, показання потерпілих повністю узгоджувались з показаннями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, а також з обєктивними даними, що містились у медичних довідках та висновках судово- медичних експертиз стосовно виявлених у працівників міліції тілесних ушкоджень та механізму їх спричинення.

Більш того, будучи неодноразово допитаним під час досудового слідства, засуджений повністю визнавав свою винуватість в інкримінованому йому злочині, не заперечував того, що втрутився у законну діяльність працівників міліції, чинив їм опір та при затриманні спричинив тілесні ушкодження.

Такі показання ОСОБА_5 суд першої інстанції також обгрунтовано визнав достовірними та поклав їх в основу обвинувального вироку.

Доводи засудженого та його захисника в апеляції про недопустимість використання цих показань ОСОБА_5 в якості доказів, оскільки вони були отримані із застосуванням незаконних методів ведення слідства, були ретельно перевірені судом першої інстанції та правильно відхилені, зважаючи на їх неспроможність та спростування наявними у справі доказами, у тому числі результатами перевірки цих тверджень органами прокуратури та прийняттям відповідних рішень про відмову в порушенні кримінальної справи відносно слідчого та працівників міліції.

Зазначені постанови від 23 січня 2009 року, 9 лютого 2009 року та 28 квітня 2009 року на даний час є чинними та, за поясненнями засудженого та його захисника, не оскаржені.

Що стосується доводів про порушення слідчими органами вимог КПК України при відібранні у ОСОБА_5 явки з повинною без захисника, то вони не ґрунтуються на законі.

Також є безпідставними і доводи апеляції про те, що ОСОБА_5 будь- яких протиправних дій не вчиняв, а працівники міліції при його затриманні застосували до нього надмірну фізичну силу у вигляді побиття та нанесення йому ударів спецзасобами, руками і ногами в область тулуба.

Аналогічні твердження засудженого були ретельно перевірені судом першої інстанції і також не знайшли свого підтвердження.

Так, відповідно до висновків судово-медичної експертиз будь-яких тілесних ушкоджень в дільницях черева, бічної поверхні тулуба, таза та правої половини грудної клітини, а також тілесних ушкоджень, які були б спричинені тупим предметом з продовженою травмуючою поверхнею у ОСОБА_5 виявлені не були; характер та локалізація наявних у засудженого легких тілесних ушкоджень вказують на можливість їх утворення при обставинах, на які посилались потерпілі.

З огляду на отримані обєктивні дані, суд першої інстанції обгрунтовано відхилив показання свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15, навівши при цьому відповідне обґрунтування своїх висновків, які колегія суддів визнає правильними.

Доводи апеляції захисника про те, що формений одяг працівникам міліції пошкодив не ОСОБА_5, а інші особи, які перебували у підземному переході, а тому його винуватість в інкримінованому йому злочині є недоведеною, не є предметом апеляційного розгляду, оскільки згідно із висновками суду першої інстанції такі дії ОСОБА_5 виключені із обвинувачення та не інкриміновані засудженому.

Таким чином, суд першої інстанції, повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, ретельно перевіривши усі доводи засудженого, висунуті ними на свій захист, дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5О.у вчиненні опору працівникам правоохоронного органу під час виконання ними службових обовязків щодо охорони громадського порядку та в умисному заподіянні працівникам правоохоронного органу у звязку з виконанням ними своїх службових обовязків, легких тілесних ушкоджень; правильно кваліфікував дії засудженого за ст. 342 ч. 2, 345 ч. 2 КК України.

Будь-яких суттєвих порушень вимог КПК України, які б були безумовними підставами для скасування чи зміни вироку, по справі не встановлено, а тому підстав для задоволення апеляції засудженого ОСОБА_16 колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляції про те, що суддя Девятко В.В. не мав права розглядати цю справу з огляду на його попередню роботу в органах прокуратури та про безпідставне відхилення заявлених з цього приводу відводів, є неспроможними, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону та не підтверджені будь-якими даними. Будь-якої особистої зацікавленості судді у розгляді цієї справи колегією суддів не встановлено.

З огляду на наведене, підстав для задоволення апеляції захисника колегія суддів не вбачає.

Покарання ОСОБА_5 призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів та даних про особу засудженого, за своїм видом та розміром є достатнім та необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцією захисника засудженого - адвоката ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2009 року

щодо ОСОБА_5 без зміни.

Головуючий :

Судді: