Провадження № 1-кс/331/2086/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2018 року місто Запоріжжя
Слідчий суддя Жовтневого районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 , про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000539, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.09.2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 353 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_3 за погодженням з прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 , звернувся з клопотанням до слідчого судді про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000539, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.09.2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 353 КК України.

В обґрунтування вищезазначеного клопотання зазначив, що до вчинення вищевказаних кримінальних злочинів та ряду інших вчинених злочинів на протязі 2017 року на території міста Запоріжжя, причетний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На теперішній час проводиться розслідування по даним кримінальним провадженням для встановлення достатніх доказів для підозри ОСОБА_5 у вчинені кримінальних правопорушень, відповідно до ст. ст. 42, 276, 277, 278, 279 КПК України.

20.03.2018 року слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_6 надала дозвіл на проведення обшуку за місцем реєстрації ОСОБА_5 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

23.03.2018 в період часу з 07-50 годин до 08-15 годин, слідчий провів обшук за місцем реєстрації ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено: екзаменаційна картка водія на ім`я ОСОБА_5 ; ідентифікаційний код на ім`я ОСОБА_5 ; медична довідка на ім`я ОСОБА_5 ; свідоцтво про закінчення закладу з підготовки водіїв на ім`я ОСОБА_5 ; флеш накопичувач чорного кольору; ключ від автомобілю «ЛАДА»; ключ від автомобілю «Hуndai».

Речі, вилучені під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , мають істотне значення для проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, оскільки можуть зберігати на собі сліди скоєного злочину, бути безпосередньо знаряддям його вчинення, та необхідні для проведення відповідних судових експертиз у кримінальному провадженні для встановлення істини.

На підставі викладеного слідчий просить слідчого суддю накласти арешт на майно, вилучене в ході проведення обшуку 23.03.2018 року.

Слідчий в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомив.
Частиною ч. 1 ст. 135 КПК України передбачено, що особа викликається до слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.
З матеріалів справи вбачається, що слідчий належним чином повідомлявся про розгляд клопотання, про що свідчать матеріали справи.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що розгляд справи за відсутності слідчого не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.
Згідно ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Враховуючи зазначену вимогу КПК України, суд вважає за необхідне розглянути клопотання без виклику ОСОБА_5 , який є власником майна.

Слідчий суддя, дослідивши доводи клопотання та долучені до нього копії документів, дійшов наступного висновку.

Статтею 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна, який згідно ч. 2 ст. 170 КПК України допускається зокрема з метою забезпечення збереження речових доказів.
Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
За змістом ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про його арешт або повернення. Тимчасово вилученим майном може бути майно у вигляді речей, документів, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.
Згідно зі ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку.
Однією із загальних засад кримінального провадження визначено змагальність сторін (ст. 22 КПК України), яка передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, а суд лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Таким чином, саме слідчий в даному випадку зобов`язаний забезпечити подання доказів в обґрунтування свого клопотання, які свідчать про необхідність, доцільність та правомірність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.
Дослідивши доводи клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим не доведено, що речі, які виявлені та вилучені під час обшуку в квартирі за місцем реєстрації ОСОБА_5 , мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існуванням розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, об`єктом кримінально протиправних дій, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої ст. 170 цього Кодексу.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, про необхідність прийняття ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_7 про арешт тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 , про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000539, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.09.2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 353 КК України - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1