Справа № 359/4545/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/898/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 21.09.2017

УХВАЛА
Іменем України
21 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
про застосування положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального Кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання»,-

В С Т А Н О В И Л А:
Захисник засудженого звернулась із клопотанням про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання засудженому ОСОБА_8 , за період з 30.06.2010 по 21.03.2012, та з 03.07.2012 по 19.02.2013.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2017 року у задоволенні вказаного клопотання відмовлено, мотивуючи рішення тим, що на день звернення до суду із клопотанням і на день розгляду клопотання, ОСОБА_8 не перебував у Бориспільській виправній колонії №119, а за повідомленням від БВК №119 направити до суду особову справу ОСОБА_8 не представлялось можливим, оскільки він 29.05.2014 був звільнений з колонії.
Не погоджуючись із таким рішенням, захисник засудженого подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити клопотання та зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання час перебування в установах попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, період часу з 30.06.2010 по 21.03.2012, що становить 1 рік 7 місяців 21 день, та період часу з 03.07.2012 по 19.02.2013, що становить 7 місяців 16 днів. Витребувати та дослідити в судовому засіданні особову справу засудженого ОСОБА_8 .
В обґрунтування вказаних вимог захисник зазначає, що звернулась до суду першої інстанції із клопотанням, оскільки ОСОБА_8 засуджено вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.03.2012 за ст. 118, ч.1 ст. 263, ч.2 ст.296, ч.1 ст. 70, ст.ст. 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, на підставі п. «в» ст.1 ЗУ «Про амністію в 2011 році» від 08.07.2017 ОСОБА_8 звільнено від покарання.
Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.07.2012 вказаний вирок скасовано, а ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п.7 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 296 КК України та призначено покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у виді 14 років позбавлення волі. Запобіжний захід змінено на тримання під вартою та строк відбуття покарання визначено рахувати з 03.07.2012; у строк відбуття покарання зараховано строк перебування під вартою з 30.06.2010 по 21.03.2012, тобто, 1 рік 7 місяців 21 день.
Вказаний вирок Апеляційного суду було оскаржено в касаційному порядку, та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.02.2013 залишено без змін. Провадження щодо ОСОБА_8 здійснювалось за приписами ст.401 КПК України в редакції 1960 року, тобто, вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.07.2012 набув законної сили 20.02.2013. Таким чином, період часу з 03.07.2012 по 19.02.2013 - є строком попереднього ув`язнення ОСОБА_8 .
Враховуючи викладене, на думку захисника, існують правові підстави для застосування положень ч.5 ст.72 КК України зі змінами від 26.11.2015.
Крім того, ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2014 року ОСОБА_8 звільнено від подальшого відбування покарання у звязку із хворобою, а ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18.07.2014 вказану ухвалу було скасовано.
На теперішній час ОСОБА_8 затримано в м. Москва, Російська Федерація та вирішується питання щодо його екстрадиції.
Захисник вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку, оскільки, ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.05.2014 визначено місце виконання вироку щодо ОСОБА_8 Бориспільську ВК №119, і в жодну іншу установу після проведення процедури екстрадиції ОСОБА_8 не може бути доставлений.
Також, захисник зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо застосування окремих положень ЗУ від 26.11.2015 №838-VІІІ, зокрема, що строк попереднього ув`язнення за правилами, визначеними у ч.5 ст. 72 КК України, зараховується: до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом (станом на 24 грудня 2015 року) набрав законної сили обвинувальний вирок та покарання за яким не відбуто повністю.
Крім зазначеного, на думку апелянта, суд першої інстанції не дослідив в судовому засіданні письмові матеріали, додані до клопотання, не дав їм правової оцінки, що призвело до неповноти судового розгляду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника в підтримку вимог і доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи і вимоги апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення, виходячи із наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На думку колегії, судом першої інстанції було дотримано вказані вимоги.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.539 КПК України клопотання про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.
З матеріалів справи убачається, що згідно ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2014 року ОСОБА_8 звільнено від подальшого відбування покарання у зв`язку із хворобою і 29 травня 2014 року його було звільнено з колонії.
Ухвалою апеляційного суду Київської області від 18.07.2014 вказана ухвала була скасована, у зв`язку із невиконанням судом першої інстанції вимог ч.2 ст. 84 КК України та п.3 Постанови Пленуму ВСУ №8 від 28.09.1973, та вирішено, що після затримання засудженого на підставі ухвали від 24.06.2014 його слід направити для подальшого відбування покарання до Бориспільської ВК №119.
Рішення апеляційного суду про подальше відбування покарання в Бориспільській ВК №119 не виконано, оскільки засуджений залишив територію України у звязку із чим був оголошений у розшук, як особа, що ухиляється від відбування покарання.
03 травня 2017 року ОСОБА_8 був затриманий у м. Москва Російської Федерації та заарештований для забезпечення його екстрадиції в Україну.
Таким чином, на момент звернення захисника з вказаним клопотанням, засуджений не відбував покарання за вироком апеляційного суду Дніпропетровської області.
Встановивши цю обставину, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання захисника про зарахування строку попереднього ув`язнення засудженому ОСОБА_8 за приписами ч.5 ст. 72 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.
Доводи апеляційної скарги про те, що місцем виконання вироку (відбування покарання) є Бориспільська виправна колонія №119 є безпідставними, оскільки, як зазначено вище, вирок щодо ОСОБА_8 фактично не виконується, а тому, на думку колегії суддів, відсутні підстави для скасування ухвали суду і постановлення нової.
За таких обставин, вимоги апеляційної скарги захисника задоволенню не підлягають.
Порушень норм КПК України, які б вплинули на правильність і законність судового рішення та тягли за собою його скасування, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника засудженого залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про застосування положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального Кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», - без змін.

Головуючий:
Судді: