АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/164/18 Справа № 201/4745/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001190 від 10 березня 2015 року, за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь при розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 18 грудня 2014 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою АДРЕСА_3 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі. ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначено йому покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2014 року та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.

Крім того, судом вирішено питання про стягнення з обвинувачених процесуальних витрат та визначено долю речових доказів.

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за наступних обставин.

09 березня 2015 року близько 23 год. 30 хв. знаходячись на перехресті вулиць Холмогорської та Радісної в м. Дніпропетровську, побачили раніше не знайомого ОСОБА_12 , який йшов їм на зустріч, діючи спільно та підійшовши до нього, ОСОБА_8 , під приводом подзвонити, попросив у ОСОБА_12 мобільний телефон. На спробу ОСОБА_12 ухилитися від передачі телефону, під приводом відсутності на його рахунку грошових коштів, ОСОБА_7 погрожуючи застосуванням насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, повторно став вимагати мобільний телефон.

ОСОБА_12 дістав мобільний телефон марки Lenovo А850, вартістю 2745 грн., у якому знаходились дві сім картки, який ОСОБА_8 вихопив з його рук і став тікати з місця злочину. В цей же час ОСОБА_7 , з метою забезпечити утримання викраденого, схопив ОСОБА_12 за плече і став його утримувати, перешкоджаючи переслідуванню ОСОБА_8 . Коли останній віддалився на достатню відстань, то він зник з місця злочину. Умисними діями обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_12 спричинено матеріальну шкоду 2745 грн.

В апеляційних скаргах та в доповненнях до них:

- прокурор, який брав участь при розгляді справи судом першої інстанції, просить вирок суду змінити, виключити з резолютивної частини вироку вказівку щодо солідарного стягнення з ОСОБА_8 , ОСОБА_7 на користь держави витрат на проведення судової експертизи в розмірі 98,40 грн. На думку прокурора, вирок суду винесеним з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, оскільки суд безпідставно стягнув з обвинувачених витрати на залучення експерта;

- захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації скоєного, просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, застосувати до ОСОБА_8 положення ст.ст. 75,76 КК України. На переконання адвоката, вирок суду в частині призначеного покарання є незаконним через невідповідність покарання ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого внаслідок суворості;

- обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, матеріали справи направити на новий судовий розгляд. Свої вимоги обвинувачений обґрунтовує невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. ОСОБА_7 вказує на те, що його оговорив ОСОБА_8 під впливом працівників правоохоронних органів, які вмовляли останнього зізнатись, обіцяючи застосувати до нього положення ст. 75 КК України. Обвинувачений вважає, що в його діях відсутній склад злочину, оскільки умислу на скоєння злочину у нього не було, як й попередньої змови між ним та ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, що підтримує державне обвинувачення в суді апеляційної інстанції, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу, позицію захисника ОСОБА_9 , яка підтримала свою апеляційну скаргу, думку обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав апеляцію свого захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, відповідає фактичним обставинам справи та є обґрунтованим.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не виявлено.

Так, вина обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм діянь повністю підтверджується дослідженими судом першої інстанції показаннями: ОСОБА_8 , який вказав на те, що за попередньою змовою з ОСОБА_7 , погрожуючи застосуванням насилля, заволодів майном ОСОБА_12 ; потерпілого ОСОБА_12 , який підтвердив, що за обставин, встановлених судом, ОСОБА_8 заволодів його майном мобільним телефоном, а ОСОБА_7 його утримував, не даючи змоги наздогнати ОСОБА_8 , попередньо погрожуючи застосуванням насилля; свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 патрульних поліції, згідно з якими після надходження повідомлення про незаконне відкрите заволодіння майном потерпілого ОСОБА_12 , було затримано ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , в яких перебував телефон останнього.

Крім того, вина обвинуваченого підтверджується й наявними в матеріалах провадження письмовими доказами, зокрема: протоколом огляду місця події від 10 березня 2015 року, яким зафіксовано місце скоєння кримінального правопорушення; протоколом пред`явлення особи для впізнання та додатком до цього протоколу у вигляді фото таблиці від 10 березня 2015 року, згідно з яким потерпілий ОСОБА_12 серед пред`явлених йому чотирьох осіб, впізнав ОСОБА_8 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання та додатком до цього протоколу у вигляді фото таблиці від 10 березня 2015 року, згідно з яким потерпілий ОСОБА_12 серед пред`явлених йому чотирьох осіб, впізнав ОСОБА_7 ; протоколом проведення слідчого експерименту з фототаблицею до нього від 18 березня 2015 року, згідно з яким потерпілий ОСОБА_12 на місці вказав на ділянку місцевості, де ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , погрожуючи застосуванням фізичного насилля, відкрито заволоділи його мобільним телефоном марки «Леново», при цьому зазначив про роль і дії кожного з них під час скоєння злочину; протоколом проведення слідчого експерименту та додатком до цього протоколу у вигляді фототаблиці від 18 березня 2015 року, згідно з яким обвинувачений ОСОБА_8 на місці вказав на ділянку місцевості, де він забрав з рук потерпілого мобільний телефон і у швидкому темпі став видалятися від них, при цьому бачив, як ОСОБА_7 в цей момент, тримав потерпілого; протоколом пред`явлення речей для впізнання з фототаблицею від 17 березня 2015 року з яких видно, що потерпілий ОСОБА_12 серед наданих йому чотирьох мобільних телефонів марки «Lenovo» впізнав мобільний телефон під номером три «Lenovo А850+», чорного кольору та пояснив, що це його телефон, який він впізнав за зовнішніми ознаками (пошкодження, які утворилися внаслідок користування телефоном), а також характерними (незмінними) ознаками телефону IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 ІМЕЙ; висновком судово-товарознавчої експертизи № 1202-15 з додатком від 17 березня 2015 року, яким встановлено, що станом на 09 березня 2015 року ринкова вартість мобільного телефону «Lenovo А850+», чорного кольору складає 2745 (дві тисячі сімсот сорок п`ять) грн.

Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинних діянь, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Поряд з цим, оцінюючи доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про його непричетність до кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що останні є необґрунтованими та такими, що суперечать наявним в матеріалах провадження доказам. Так, позиція обвинуваченого повністю спростовується показаннями потерпілого ОСОБА_12 , який вказав на узгодженість та послідовність дій обвинувачених, та пояснив, що ОСОБА_7 висловлював відносно нього погрози, а після того, як ОСОБА_8 вирвав телефон, останній заважав йому чинити супротив. Зазначені обставини повністю підтверджуються показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 , який вказав на наявність злочинної змови між ним та ОСОБА_7 .

На переконання колегії суддів, підстав сумніватись у достовірності вказаних доказів немає. При цьому, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_8 обмовив його під впливом правоохоронних органів, які обіцяли йому застосувати положення ст. 75 КК України, колегія суддів розцінює як необґрунтовані, оскільки під час судового розгляду останній жодних клопотань з цього приводу не заявляв. При перевірці доводів апеляційних скарг під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 не зміг пояснити суду яким же чином, коли та при яких обставинах відбувалось його вмовляння оговорити обвинуваченого ОСОБА_7 .

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що позиція обвинуваченого ОСОБА_7 є лише способом уникнути кримінальної відповідальності.

Що стосується покарання, призначеного ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , то воно, на думку суду апеляційної інстанції, призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням обставин кримінального провадження, тяжкості скоєного обвинуваченими правопорушення, даних про їх особи, а також обставин, що впливають на покарання.

Призначаючи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання за скоєне, суд в повній мірі врахував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного правопорушення, яке є тяжким злочином, а також дані про особи обвинувачених.

Так, судом враховано, що ОСОБА_16 за місцем проживання характеризується позитивно, має середню освіту, не одружений, ніде не навчається та не працює, веде дозвільний образ життя та перебуває на утриманні своєї матері, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий. ОСОБА_7 постійного місця проживання не має, за місцем реєстрації характеризується з позитивної сторони, має середню спеціальну освіту, не одружений, після звільнення з місць позбавлення волі ніде не навчається та не працює, веде дозвільний образ життя та перебуває на утриманні своєї матері, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, раніше неодноразово судимий.

Поряд з цим, в якості обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , судом враховано щире каяття, а в якості такої, що його обтяжує покарання ОСОБА_7 рецидив злочинів.

Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченим суд з достатньою повнотою врахував усі обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, дані про їх особи, а також обставини, що впливають на покарання та обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 можливо в умовах позбавлення волі протягом визначеного судом строку.

Призначене ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, його висновки, наведені у вироку, в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи, а призначене покарання - ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особам обвинувачених та є справедливим.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість вироку й в частині призначеного покарання, погоджується з ним та не вбачає підстав для задоволення апеляцій обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 .

Що стосується доводів прокурора про неправильно вирішене судом питання про стягнення процесуальних витрат у кримінальному провадженні, то останні на переконання колегії суддів також не заслуговують на увагу, оскільки суперечать вимогам ч. 2 ст. 124 КПК України, згідно з якими у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляціях мотивів не підлягає.

Залишаючи без змін ухвалений судом першої інстанції вирок, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до покарання строк попереднього ув`язнення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України,

колегія суддів апеляційного суду,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора, який приймав участь при розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.

Відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 10.03.2015 року по 17.03.2016 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_8 в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 10.03.2015 року по 17.03.2016 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду впродовж трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді: