Справа № 162/894/16-к Провадження № 11-кп/773/131/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 389 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 квітня 2017 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргоюзаступника прокурора області на вирок Любешівського районного суду Волинської області від 05 грудня 2016 року,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, жительку АДРЕСА_1 , із загальною середньою освітою, одружену, має на утриманні троє дітей, не працює, раніше судиму:

- 21 червня 2016 року Любешівським районним судом Волинської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт;

засуджено:
- за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 79 КК України ОСОБА_7 звільнено від покарання за цим вироком, якщо вона протягом іспитового строку до 02 березня 2018 року не вчинить нового злочину і відповідно до статті 76 цього Кодексу періодично з`являтиметься для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджатиме за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

За вироком суду ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за те, що вона, будучи засудженою Любешівським районним судом Волинської області 21 червня 2016 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт, у серпні-вересні 2016 року ухилялася від відбуття вказаного покарання, відпрацювавши лише 08 годин.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченої, прокурор оскаржує рішення суду у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Посилається на те, що застосовуючи до обвинуваченої покарання у виді обмеження волі, суд порушив положення ч. 3 ст. 60 та ч. 3 ст. 61 КК України. З огляду на наведене просить вирок суду змінити та визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, звільнивши її від покарання на підставі ч. 3 ст. 60, ч. 3 ст. 61 КК України.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляцію у повному обсязі, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
В силу ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 в ухиленні від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання, стверджуються зібраними у справі та перевіреними у судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну юридичну оцінку. Обставини, встановлені у вироку, ґрунтуються на об`єктивному, повному і всебічному дослідженні доказів, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку.

Кваліфікація дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 389 КК України є правильною та ніким з учасників судового провадження не оспорюється.
В силу вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку апеляційного суду, вказаних вимог закону при винесенні рішення судом першої інстанції дотримано не було.
Згідно ч. 3 ст. 60 КК України арешт не застосовується до осіб віком до шістнадцяти років, вагітних жінок та до жінок, які мають дітей віком до семи років.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.

Матеріалами кримінального провадження, а саме довідкою про склад сім`ї (а.к.п. 59) стверджується, що в обвинуваченої на утриманні перебувають діти віком до семи років. Санкція ч. 2 ст. 389 КК України передбачає покарання у виді арешту чи обмеження волі, які в силу вимог ч. 3 ст. 60, ч. 3 ст. 61 КК України не можуть бути призначені обвинуваченій.

Відповідно до положень п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покрання» суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд повинен постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

Таким чином, посилання, наведені в апеляційній скарзі прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону, на думку апеляційного суду, заслуговують на увагу.
Так, суд при призначенні обвинуваченій покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік, порушив вимоги кримінального процесуального закону, оскільки на її утриманні перебуває троє дітей, одна з яких віком до семи років.

Таким чином, на думку апеляційного суду, судом першої інстанції застосовано закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню, тому в силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України рішення суду підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу заступника прокурора області задовольнити.
Вирок Любешівського районного суду Волинської області від 05 грудня 2016 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати.
Вважати ОСОБА_7 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, без призначення покарання.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий

Судді