ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3981/16-к
провадження № 1-кп/753/150/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
з участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_5
ОСОБА_6
ОСОБА_7
ОСОБА_8
ОСОБА_9
захисників ОСОБА_10
ОСОБА_11
обвинуваченого ОСОБА_12
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження по обвинуваченню: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Цінева, Рожнятівського р-ну, Івано-Франківської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст. 408, ч.1 ст.111 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Згідно Конституції України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Протягом лютого-березня 2014 року військовослужбовцями Збройних Сил Російської Федерації шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, було захоплено державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, розташовані на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, тим самим порушили територіальну цілісність та державний суверенітет України, що продовжується по теперішній час.

6 березня 2014 року Верховна Рада Автономної Республіки Крим ухвалила Постанову «Про проведення загальнокримського референдуму» №1702-6/14, чим порушила конституційний принцип територіальної цілісності України та вийшла за межі своїх повноважень, встановлених Конституцією України, Конституцією Автономної Республіки Крим, іншими нормативно-правовими актами. Рішенням Конституційного Суду України №2-рп/2014 від 14 березня 2014 року було визнано зазначену Постанову такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), унаслідок чого вона втратила чинність.

15 березня 2014 року Верховна Рада України ухвалила Постанову «Про дострокове припинення повноважень Верховної Ради Автономної Республіки Крим», внаслідок якої парламент Автономної Республіки Крим втратив легітимність.

За таких обставин, статус території АР Крим, відповідно до ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII визначено як тимчасово окупована територія, унаслідок збройної агресії Російської Федерації, та встановлено особливий правовий режим на цій території, визначено особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Таким чином, станом на березень 2014 року Україна перебувала у стані, що характеризується діями щодо вирішення національно-етнічних, релігійних та інших протиріч із застосуванням засобів збройного насильства, за яких держава не переходить в особливий стан, що визначається як війна, і не вводить режим воєнного стану в країні або на частині її території, а збройна боротьба не виходить за межі операційного напрямку (мають місце різні військові інциденти, військові акції, інші військові зіткнення обмеженого масштабу (низької інтенсивності) із застосуванням іррегулярних або регулярних збройних формувань), тобто знаходилася у період збройного конфлікту.

В умовах збройного конфлікту та окупації території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, вірні присязі Українському народу військовослужбовці самостійно та централізовано виходили з окупованої території Автономної республіки Крим для подальшого проходження служби в Збройних Силах України.

У зв`язку із цим, виконуючому обов`язки Міністра оборони України дорученням Прем`єр-міністра України №6627/0/1 від 08.03.2014 року було доручено невідкладно вжити заходів для забезпечення розміщення в санаторіях сімей військовослужбовців, які перебувають на території Автономної Республіки Крим.

На виконання зазначеного доручення, керівникам підприємств, установ, організацій було доручено підготувати відповідні списки військовослужбовців, які бажають вийти з окупованої території Автономної Республіки Крим та продовжувати службу в Збройних Силах України, що у подальшому і було зроблено.

Виходячи з необхідності збереження життя, здоров`я, забезпечення прав і законних інтересів військовослужбовців, працівників Збройних Сил України, інших військових формувань, працівників правоохоронних органів України, які проходять службу (працюють) на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, Указом Президента України від 24 березня 2014 року №339 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 23 березня 2014 року «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя в інші регіони України» введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 23 березня 2014 року «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя в інші регіони України».

Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 23 березня 2014 року «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя в інші регіони України» було вирішено невідкладно розпочати передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя в інші регіони України. Рішення було опубліковане в офіційних виданнях та в засобах масової інформації.

На виконання Указу Президента України №339 від 24 березня 2014 року, 1 квітня 2014 року Кабінетом Міністрів України схвалено план організації виконання Указу Президента України №339 від 24 березня 2014 року.

Відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року, військовослужбовці військових формувань та правоохоронних органів України, які прибули з тимчасово окупованої території і виявили бажання (за наявності підстав) звільнитися з військової служби, звільняються з військової служби, у тому числі в особливий період, за наявних підстав, а при їх відсутності - у зв`язку із скороченням штатів, якщо вони звернулися з клопотанням про звільнення протягом трьох місяців після прибуття з тимчасово окупованої території. Військовослужбовці військових формувань та правоохоронних органів України, які не прибули до визначених пунктів у визначені військовими формуваннями та правоохоронними органами України строки, вважаються такими, що залишили військові частини, та зараховуються у розпорядження відповідних посадових осіб. Відповідна інформація щодо їх розшуку надається до правоохоронних органів.

Згідно вимог спільної директиви Міністра оборони України та начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України №Д-1 «Про особливості проходження військової служби військовослужбовцями Збройних Сил України, пов`язані з тимчасовою окупацією території України» і відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та з метою упорядкування проходження військової служби військовослужбовцями Збройних Сил України, пов`язаного з тимчасовою окупацією території України, військовослужбовцями Збройних Сил України військових частин, що дислокуються на тимчасово окупованій території, крім військовослужбовців, залучених до виконання визначених завдань, визначаються строки та пункти прибуття з тимчасово окупованої території. Зазначену Директиву було розіслано згідно з розрахунком розсилки та доведено на місця засобами зв`язку.

За наведених обставин у лютому 2014 року, в ході збройного конфлікту на всій території Автономної Республіки Крим, було захоплено Центр медичної реабілітації та санаторного лікування, спеціальної підготовки Військово-Морських та Повітряних Сил « ІНФОРМАЦІЯ_2 » - військової частини НОМЕР_1 .

Так у третій декаді лютого 2014 року військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації безпідставно проникли на територію Центру медичної реабілітації та санаторного лікування, спеціальної підготовки Військово-Морських та Повітряних Сил « ІНФОРМАЦІЯ_2 » - військової частини НОМЕР_1 , здійснили незаконне захоплення майна військової частини НОМЕР_1 , що дислокувалась в Автономній Республіці Крим, за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим, бойова та мобілізаційна готовність військової частини була підірвана через позбавлення підрозділів Збройних Сил України можливості проведення реабілітаційних заходів з військовослужбовцями, а також надання іншої медичної допомоги.

12.08.2014 року Центр медичної реабілітації та санаторного лікування, спеціальної підготовки Військово-Морських та Повітряних Сил «Судак» був реорганізований окупаційною владою шляхом реформування у Федеральну автономну установу Міністерства оборони Російської Федерації «Центральний спортивний клуб Армії».

Відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 30 квітня 2014 року №д-322/1/05 «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної республіки Крим та міста Севастополя» Центр медичної реабілітації та санаторного лікування, спеціальної підготовки Військово-Морських та Повітряних Сил «Судак» передислоковано та постійне місце дислокації визначено за адресою: АДРЕСА_3 .

Захоплення Центру медичної реабілітації та санаторного лікування, спеціальної підготовки Військово-Морських та Повітряних Сил «Судак» у лютому 2014 року відбулось унаслідок збройної агресії Російської Федерації, а також злочинної діяльності військовослужбовців Центру, та зокрема заступника начальника центру з медичної частини начальника медичної частини Центру медичної реабілітації, санаторного лікування та спеціальної підготовки особового складу Повітряних та Військово-морських сил ЗСУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » підполковника медичної служби ОСОБА_12 .

27.06.1999 року ОСОБА_12 прийняв військову присягу, відповідно до якої урочисто присягнув, вступаючи на військову службу, завжди бути вірним відданим Українському народові, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканість, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну і військову таємницю. ОСОБА_12 присягнув виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників, присягнув ніколи не зраджувати Українському народові.

Відповідно до наказу Першого заступника Міністра Оборони України №119 від 19.07.2013 року, підполковника медичної служби ОСОБА_12 призначено на посаду заступника начальника центру з медичної частини начальника медичної частини Центру медичної реабілітації, санаторного лікування та спеціальної підготовки особового складу Повітряних та Військово-морських сил ЗСУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Під час проходження служби ОСОБА_12 зобов`язаний, окрім іншого, керуватися вимогами ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до ст.ст. 1, 2, 3, 6, 8, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_12 зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, які визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями інструкціями; неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові; сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби, знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Разом з цим, заступник начальника центру з медичної частини начальник медичної частини Центру медичної реабілітації, санаторного лікування та спеціальної підготовки особового складу Повітряних та Військово-морських сил ЗСУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_12 , будучи громадянином України та діючим військовослужбовцем Збройних Сил України, маючи звання «підполковник медичної служби», достовірно знаючи про обставини окупації території Автономної Республіки Крим військовослужбовцями Збройних Сил Російської Федерації, усвідомлюючи обов`язок завжди бути вірним відданим Українському народові, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканість, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну і військову таємницю, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, на порушення вимог ст.ст. 4, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 9, 11, 14, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст. 1, 2, 3, 6, 8, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», спільної директиви Міністра оборони України та начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України №Д-1 «Про особливості проходження військової служби військовослужбовцями Збройних Сил України, пов`язані з тимчасовою окупацією території України» у другій декаді березня першій декаді травня 2014 року, знаходячись на території військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , вирішив стати на злочинний шлях та вчинив злочин за наступних обставин.

Так, у першій декаді березня 2014 року ОСОБА_12 , усвідомлюючи, що починаючи з кінця лютого 2014 року територія Автономної Республіки Крим тимчасово не підконтрольна органам влади України та знаходиться під окупацією військових підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, будучи обізнаним про необхідність виходу з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим на материкову територію України, на виконання дорученням Прем`єр-міністра України №6627/0/1 від 08.03.2014 року виявив бажання продовжувати службу в Збройних Силах України, про що повідомив тимчасово виконуючого обов`язки директора Центру медичної реабілітації та санаторного лікування, спеціальної підготовки Військово-Морських та Повітряних Сил « ІНФОРМАЦІЯ_2 » - командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_13 . В свою чергу ОСОБА_13 включив ОСОБА_12 до списку військовослужбовців, які бажають вийти з окупованої території Автономної Республіки Крим та продовжити службу в Збройних Силах України, який передав Директору Військово-медичного департаменту Міністерства оборони України.

Разом з цим, в другій декаді березня 2014 року, але не раніше 11 березня 2014 року, ОСОБА_12 діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, достовірно знаючи про необхідність виконання вимог Указу Президента України №339 від 24 березня 2014 року, директиви Міністра оборони України та начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України №Д-1 «Про особливості проходження військової служби військовослужбовцями Збройних Сил України, пов`язані з тимчасовою окупацією території України», відповідно до якої ОСОБА_12 у період з 06.05.2014 року по 12.05.2014 року повинен був прибути для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ), з 06.05.2014 року по 12.05.2014 року без поважних причин вирішив до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ) не прибувати, тобто ухилитися від подальшого проходження військової служби у Військово-медичному департаменті Міністерства оборони України.

Надалі на виконання злочинного умислу, ОСОБА_12 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, маючи звання «підполковник медичної служби», з метою ухилитися від військової служби назавжди та не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, ст. ст. 1, 3, 6, 8, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 30 квітня 2014 року №д-322/1/05 «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної республіки Крим та міста Севастополя», у визначений вимогами спільної директиви Міністра оборони України та начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України №Д-1 «Про особливості проходження військової служби військовослужбовцями Збройних Сил України, пов`язані з тимчасовою окупацією території України» строк не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ), за місцем постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , не прибув та продовжував ухилятися від військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, починаючи з 01.04.2014 року шляхом працевлаштування на умовах окупаційної влади приступив до фактичного виконання обов`язків за посадою заступника начальника центру з медичної частини начальника медичної частини Центру «Судак», організовував проведення реабілітаційних заходів з військовослужбовцями Збройних Сил Російської Федерації, а також надання іншої медичної допомоги військовослужбовцям Збройних Сил Російської Федерації, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, що не з`явився вчасно на службу без поважних причин до моменту його затримання у пункті пропуску КПВВ «Каланчак» військовослужбовцями ДПС України при спробі перетинання державного кордону України 29 січня 2016 року.

Окрім цього, у третій декаді березня 2014 року ОСОБА_12 , усвідомлюючи, що починаючи з кінця лютого 2014 року територія Автономної Республіки Крим тимчасово не підконтрольна органам влади України та знаходиться під окупацією військових підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, з особистих мотивів, всупереч інтересам України, в період збройного конфлікту, являючись діючим військовослужбовцем Збройних Сил України у військовому званні «підполковник медичної служби», обіймаючи посаду заступника начальника центру з медичної частини начальника медичної частини Центру медичної реабілітації, санаторного лікування та спеціальної підготовки особового складу Повітряних та Військово-морських сил ЗСУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », вирішив перейти на бік ворога в період збройного конфлікту.
Так у третій декаді лютого 2014 року військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації безпідставно проникли на територію Центру медичної реабілітації та санаторного лікування, спеціальної підготовки Військово-Морських та Повітряних Сил « ІНФОРМАЦІЯ_2 » - військової частини НОМЕР_1 , здійснили незаконне захоплення майна військової частини НОМЕР_1 , що дислокувалась в Автономній Республіці Крим, за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим, бойова та мобілізаційна готовність військової частини була підірвана через позбавлення підрозділів Збройних Сил України можливості проведення реабілітаційних заходів з військовослужбовцями, а також надання іншої медичної допомоги.
12.08.2014 року Центр медичної реабілітації та санаторного лікування, спеціальної підготовки Військово-Морських та Повітряних Сил «Судак» був реорганізований окупаційною владою шляхом реформування у Федеральну автономну установу Міністерства оборони Російської Федерації «Центральний спортивний клуб Армії».
Відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 30 квітня 2014 року №д-322/1/05 «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної республіки Крим та міста Севастополя» Центр медичної реабілітації та санаторного лікування, спеціальної підготовки Військово-Морських та Повітряних Сил «Судак» передислоковано та постійне місце дислокації визначено за адресою: АДРЕСА_3 .
Не зважаючи на зазначені обставини, ОСОБА_12 , отримавши в кінці березня 2014 року пропозицію від на даний час невстановлених представників Збройних Сил Російської Федерації щодо подальшого працевлаштування з збереженням посади у Центрі медичної реабілітації, санаторного лікування та спеціальної підготовки особового складу Повітряних та Військово-морських « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_12 погодився перейти на бік ворога в умовах збройного конфлікту.
01 квітня 2014 року ОСОБА_12 , будучи громадянином України та військовослужбовцем Збройних Сил України, маючи звання «підполковник медичної служби», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи, що внаслідок його дій буде завдано шкоду державній безпеці України у вигляді заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, обороноздатності, з особистих мотивів перейшов на бік ворога шляхом працевлаштування на умовах окупаційної влади до установи Міністерства оборони Російської Федерації та приступив до фактичного виконання обов`язків за посадою заступника начальника центру з медичної частини начальника медичної частини Центру «Судак», який надалі 12.08.2014 року був реорганізований окупаційною владою шляхом реформування у Федеральну автономну установу Міністерства оборони Російської Федерації «Центральний спортивний клуб Армії», організовував проведення реабілітаційних заходів з військовослужбовцями Збройних Сил Російської Федерації, а також надання іншої медичної допомоги військовослужбовцям Збройних Сил Російської Федерації.
Продовжуючи злочинний умисел, ОСОБА_12 12.08.2014 року будучи переведеним до лікувально-фізкультурного диспансеру на посаду начальника диспансеру відокремленого підрозділу ФАУ МО РФ ЦСКА Центру фізкультурно-оздоровчого та спеціальної підготовки «Судак», продовжив роботу з надання військовослужбовцям Збройних Сил Російської Федерації санаторного та іншого лікування.
Крім цього ОСОБА_12 перейшовши на бік ворога в період збройного конфлікту, у підтвердження правильності свого вибору, будучи громадянином України та військовослужбовцем Збройних Сил України 12.04.2014 року отримав паспорт громадянина Російської Федерації № НОМЕР_3 .
Таким чином, ОСОБА_12 , перейшовши на бік ворога в період збройного конфлікту, сприяв утриманню, посиленню та становленню окупаційної влади, що продовжує незаконні дії по окупації АР Крим по даний час, особистим прикладом продемонстрував іншим військовослужбовцям Центру медичної реабілітації, санаторного лікування та спеціальної підготовки особового складу АДРЕСА_4 та Військово-морських сил ЗСУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » - військової частини НОМЕР_1 невиконання вимог Конституції України, військової присяги, Статутів Збройних Сил України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про оборону України», своїми знаннями, навичками та діями всупереч інтересам України продовжував виконувати обов`язки щодо проведення реабілітаційних заходів з військовослужбовцями Збройних Сил Російської Федерації, а також надання іншої медичної допомоги військовослужбовцям Збройних Сил Російської Федерації. Як результат, бойова одиниця, а саме військова частина НОМЕР_1 стала не боєздатна, в тому числі і через злочинні діяння ОСОБА_12 , наслідки яких відображаються до сьогоднішнього дня.
Обвинувачений ОСОБА_12 свою вину у вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст.408, ч.1 ст.111 КК України не визнав та давати показання і відповідати на запитання в судовому засіданні відмовився.

В останньому слові ОСОБА_12 повідомив, що злочинів передбачених ч.1 ст.408, ч.1 ст.111 КК України він не вчиняв.

Після проведення референдуму в Криму, а саме 18.03.2014 року подав на ім`я начальника центру ОСОБА_13 рапорт про звільнення з лав Збройних Сил України.

Переходити на військову службу до Збройних Сил Російської Федерації наміру не мав та не переходив.

29.03.2014 року поїхав до м. Києва для того, щоб з`ясувати питання щодо свого звільнення, однак потрапити на прийом до керівництва Військово-медичного департаменту не зміг. Будучи у м. Києві він зателефонував до заступника командира в/ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_14 , який повідомив йому, що питання щодо його звільнення вирішено, після чого він повернувся у м. Судак.

Також обвинувачений зазначив, що на військову службу до Збройних Сил Російської Федерації не вступав, жодної агітації про вступ на таку службу не здійснював, не організовував та не проводив реабілітаційних заходів з військовослужбовцями Збройних Сил Російської Федерації, не сприяв ніяким чином представникам Російської Федерації у проведенні підривної діяльності проти України.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_12 зазначив, що 10.03.2014 року за завданням начальника Центру ОСОБА_13 складав списки осіб які бажають вийти на материкову територію України в які включив і себе.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_12 своєї вини у вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст.408, ч.1 ст.111 КК України, його вина у вчиненні цих злочинів у повному обсязі доведена під час судового розгляду кримінального провадження та підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, свідок ОСОБА_15 будучи допитаним в судовому засіданні, суду показав, що в 2014 році працював у структурі Військово-медичного департаменту ЗСУ та в березні 2014 року отримав розпорядження керівника відправитись у санаторій «Партиніт», для того щоб вивезти звідти секретні документи, та по можливості, вивести документи з усіх інших військових об`єктів Криму. До АР Крим він приїхав за два дні до референдуму і у той час більшість об`єктів були вже заблокованими і потрапити до них було неможливо. Крім того фізично об`їхати територію усього півострову за такий короткий час він не міг та документи із деяких військових частин йому підвозили керівники. В реабілітаційний центр «Судак» він також не потрапив, а акти на землю та акти та знищення документації йому підвіз директор цього центру Шонус, який і допоміг покинути півострів. Також йому відомо, що була директива №Д-1, згідно якої військовослужбовцям необхідно було покинути тимчасово окуповану територію.

Що стосується службовців військово-медичному департаменту, то вони повинні були покинути півострів до середини червня 2014 року.

Оскільки у той час вже не працювало поштове сполучення з материковою територією України, дана директива доводилась до відома керівників установ, які регулярно, по кілька разів на день телефонували директору військо-медичного департаменту, факсом та телефонними засобами зв`язку, а керівники в свою чергу повідомляли про це своїх підлеглих. Про необхідність виходу із Криму знали всі, однак рішення з цього приводу приймав кожен особисто, дехто повертався, дехто приїжджав до Києва для того, щоб звільнитися із військової служби, після чого повертався назад у Крим, дехто просто залишався там.

Після того коли закінчився термін у який необхідно було покинути півострів, було проведено службове розслідування за результатами якого були складені списки осіб які там залишилися, після чого було подано клопотання про звільнення цих осіб із військової служби.

Щодо порядку звільнення військовослужбовців то вони звільняються із служби за наказом Міністра оборони. Командир не видає наказів про звільнення, офіцер вважається звільненим із моменту виключення його із списку військовослужбовців.

Свідок ОСОБА_16 будучи допитаним у судовому засіданні суду показав, що в 2014 році був старшим офіцером відділу кадрової роботи в Міністерстві оборони України. Щодо подій у Криму то йому відомо, що була видана директива №Д-1, відповідно до якої військовослужбовцям які були в Криму потрібно було виїхати на материкову територію України. Військовий зв`язок на той момент був знищений, тому дана директива доводилася до відома військовослужбовців за допомогою мобільних телефонів, інтернету та кур`єрської доставки. Після того коли мобільний зв`язок був перерваний користувалися виключно інтернетом. В санаторій « ІНФОРМАЦІЯ_2 » всі документи, в тому числі і директива, відправлялись електронною поштою. Термін для самостійного виходу і з Криму був наданий до середини

ІНФОРМАЦІЯ_3 був створений центр де збирались дані про тих хто повернувся на материкову територію України та вирішувалися усі супутні питання. Із реабілітаційного центру « ІНФОРМАЦІЯ_2 » вийшло 3 військовослужбовці, 2 офіцери та сержант.

Порядок звільнення військовослужбовців прописаний у ст.26 ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу". Для того, щоб звільнитися із Збройних сил України, ОСОБА_12 повинен був написати рапорт командиру, вказавши підставу для звільнення, командир в свою чергу повинен поставити візу та передати його у відділ кадрів, для підготовки всіх необхідних документів та відправки їх безпосередньо до Міністерства оборони України. Однак у той час багато офіцерів, при неможливості написати рапорт на місці, прибували до м. Києва, де їхнє прибуття фіксувалося, проводилися всі необхідні процедури та видавався наказ про звільнення.

Що стосується ОСОБА_12 , то рапорт про його звільнення до м. Києва не надходив, будь-яких відомостей про його звільнення не було, крім того якщо звільняється підполковник то має бути наказ першого заступника Міністра оборони України.

Також йому відомо про список осіб які бажають вийти на материкову частину України, підписаний тимчасово виконуючим обов`язки директора санаторію «Судак» Шонусом, в якому був і ОСОБА_12 . Даний список є підтвердження того, що останньому було відомо про необхідність виходу із території Криму.

Будучи допитаним у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду показав, що у 2014 році він працював заступником начальника організаціно-планового відділу Військово-медичного департаменту Міністерства оборони України. В цей час вийшла директива начальника штабу та Міністра оборони №Д-1, про вихід особового складу військових частин, які дислоковані на території АР Крим на материкову частину України. В той час військового зв`язку вже не було, тому директива доводилась у телефонному режимі. В результаті близько 26 чоловік вийшли із Криму та продовжили службу, хоча дехто і звільнився. Документи про звільнення військовослужбовців до нього не надходили. На той час звільнитися можна було шляхом написання рапорту на ім`я командира, в 2014 році перепон для звільнення не було.

Свідок ОСОБА_18 будучи допитаним в судовому засіданні суду показав, що у 2014 році займав посаду головного спеціаліста відділу кадрової роботи та міжнародних зв`язків, займався підготовкою проектів наказів, номенклатури. Про директиву №Д-1 командирів повідомляли всіма можливими засобами. Всі військовослужбовці, які виходили із Криму прибували до пунктів зборів, а потім в департамент. Звільнення військовослужбовців здійснюється на підставі закону, найбільш поширена практика шляхом написання рапорту на ім`я командира, який останній візує. Рапорт повинен реєструватися в стройовій частині. Звільненим вважається військовослужбовець після виключення його із списку особового складу, до цього моменту він має виконувати військовий обов`язок. Всі військовослужбовці які були звільнені чи призначені, проходили через військово-медичний департамент. Документи на звільнення ОСОБА_12 не надходили.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 суду показав, що в 2014 році займав посаду заступника начальника Євпаторійського санаторію. Під час подій у березні 2014 року виконував свої обов`язки по оздоровленню дітей та членів сімей військовослужбовців. Після захоплення 27.02.2014 року ВР АР Крим, 02.03.2014 року почали активізовуватися дії в Євпаторії, появилася самооборона Євпаторії, яка складалася з активних громадян, колишніх Беркутівців та партійних осередків. Впродовж наступних кількох днів все стало зрозуміло, на дорогах з`явилася військова техніка РФ та була велика ймовірність військових дій. З 05.03.2014 року частини почали блокуватися, колеги повністю вийшли на казармене положення та були заблоковані. Їх заклад до 20 березня не блокували, санаторій був у вільному доступі на КПП нікого не було, по приміщенні вільно пересувалися люди. Приблизно 21 березня було збройне захоплення, особами в кількості десяти чоловік, після чого була виставлена охорона. Всі розпорядження з материкової частини приходили факсовим та телефонним зв`язком. Вказівку на вихід на материкову частину в письмовому вигляді не отримували, однак знали про неї з телефонної розмови. Керівник повідомив про те, що кожен офіцер може прийняти рішення і вирішити свою долю самостійно. Після того як з`явилися чотири офіцери Збройних сил РФ 22-23 березня, впродовж півгодини перемовин було прийнято рішення підняти прапор РФ та зібрати весь керівний склад. Після того як було вислухано кожного із представників управління, з кожним офіцером проводилася розмова про продовження служби в РФ, він заявив про те, що має намір повернутися на материкову частину України, перепон з боку військовослужбовців РФ не було.

Свідок ОСОБА_20 будучи допитаним у судовому засіданні суду показав, що в 2014 році займав посаду начальника 70-го військового мобільного госпіталю м. Севастополя. Щодо подій в Криму у березні 2014 року, то приблизно 16-18 озброєних чоловіків у військовій формі без розпізнавальних знаків, почали їх блокувати, забороняли провадити діяльність, вивозити майно. Він підпорядковувався полковнику ОСОБА_21 , про ситуацію, що склалася доповідав йому. Від останнього був усний наказ залишатися на території військової частини та вести охорону, надавати медичну допомогу. Після того як військовослужбовці РФ змусили їх покинути військову частину, в бухті « ІНФОРМАЦІЯ_4 » проводилися збори всього керівництва та доводилася інформація і узгоджувались всі подальші дії. Зв`язок з Військово-медичним департаментом був весь час. Після цього полковник ОСОБА_21 повідомив про необхідність покинути АР Крим та зазначив терміни, все було в усній формі.

В той час в основному відбувалось блокування військових частини, без застосування вогнепальної зброї, хоча була інформація про вбивство прапорщика в АДРЕСА_2 , майора в 10 військовій авіаційній бригаді та про обстріл ВЧ НОМЕР_4 , де були захоплені склади зі зброєю.

Щоденно складались списки військовослужбовців, які бажали покинути АР Крим та продовжити службу на материковій частині України.

Будучи допитаним у судовому засіданні свідок ОСОБА_22 суду показав, що в березні 2014 року обіймав посаду директора Військово-медичного Департаменту Збройних сил України. В березні 2014 року було поставлено завдання забезпечити вивід військ, не допустити кровопролиття та вивезти майно з АР Крим. Територія АР Крим була захоплена іноземними військовим формуваннями. Приблизно 16.03.2016 року приїхала комісія Міністерства оборони Росії та забрала всі санаторії і госпіталі які знаходились на території АР Крим, який в той момент був вже окупованим. Військово-медичний департамент повинен був визначити списки людей які виявили бажання повернутись на материкову частину України, знищити всі таємні документі, та по можливості вилучити і забрати акти на землю, що і було зроблено. З усіма санаторіями був або військовий зв`язок або мобільний. Мобільний зв`язок був постійно та безперешкодно. Командирам частин було поставлено завдання визначити склад осіб, які мають бажання повернутися на материкову територію України. Прізвище обвинуваченого було у списку осіб, які мали намір вийти із Криму, який він складав особисто, виходячи із інформації, яку йому подав начальник центру «Судак». Причини за яких ОСОБА_12 не вийшов на материкову територію України йому не відомі, інформації про його звільнення у нього також не було.

Будь-який військовослужбовець, який приїхав із Криму мав можливість звільнитися, жодних перешкод ніхто не чинив. Так само міг зробити і ОСОБА_12 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_21 суду показав, що в березні 2014 року працював начальником Військово-медичного клінічного центру Кримського регіону. Після анексії, Військово-медичні клінічні центри були заблоковані, заборонявся прохід на територію лікувального закладу, проводився огляд всіх приміщень та перевірка хворих. Крім цього, озброєні групи людей заблоковували виїзд з КПП та госпіталю, забороняли виходити персоналу, перевірялися речі, автомобілі не могли в`їжджати за територію госпіталю.

Завдання керівництва доводилися до відома за допомогою стаціонарного телефонного зв`язку, а пізніше мобільного. Було поставлено завдання сформувати список осіб, які бажають вийти на материкову територію України. Вказана інформація доводилася до особового складу та списки надавались керівництву Військово-медичного департаменту. Було отримано інформацію в телефонному режимі, що існує відповідна директива про вихід військовослужбовців з окупованої території АР Крим, ця інформація була підтверджена керівництвом штабу та військової служби регіону та погоджено сам вихід.

Також йому відомі факти захоплення начальника Сімферопольського військового госпіталю та утримання його як заручника, блокування та військове протистояння картографічної частини, блокування території 70 мобільного військового госпіталю. Їхню установу було спочатку заблоковано загонами самооборони, потім було захоплено морськими піхотинцями РФ та їх керівник представився як "начальник медичної служби східно-південного округу", що знаходиться в Ростові-на-Дону. Під час захоплення стрільби не було, вони зайшли на територію центру, та поставили умови, про те, щоб центр було передано у їхнє підпорядкування, та залишено його територію, особи були озброєні, однак ніхто не стріляв.

З квітня по червень 2013 року він був начальником центру медичного забезпечення санаторно-курортного лікування "Судак", ОСОБА_12 був його підлеглим, спілкувалися по роботі, були в службових відносинах, може охарактеризувати його з позитивної сторони.

Свідок ОСОБА_23 будучи допитаним у судовому засіданні суду показав, що працює у відділі комплектування військовослужбовців. Здійснення виходу військовослужбовців на материкову територію України здійснювалося відповідно до директиви №Д-1, відповідно до якої було визначено періоди та строки виходу на материкову частину України. Він займався розсилкою даної директиви. При виході всі військовослужбовці мали можливість звільнитися, звільнення займало 3-4 доби. Від ОСОБА_12 рапорту на звільнення він не бачив. Військовослужбовець який виявив бажання звільнятися, в першу чергу, повинен написати рапорт, на основі якого начальник відпрацьовує подання на звільнення. Потім ці документи направляються у Військово-медичний департамент, а потім в департамент кадрової політики. До моменту виходу наказу про звільнення військовослужбовець виконує свої обов`язки. Наказ підписується відповідно до номенклатури. Ті особи, які вийшли із Криму без начальників, рапорт писали на начальника Військово-медичного департаменту.

Для тих хто вийшов із Криму, департаментом кадрової політики було запропоновано місце роботи. Всі військовослужбовці були працевлаштовані.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_24 суду показав, що в 2014 році проходив службу в санаторії "Судак". Протягом березня 2014 року санаторій "Судак" не працював, однак їх викликали по тривозі на свої робочі місця. Кожного ранку були наради, керівник запитував хто бажає вийти із території Криму та продовжити службу в Україні і складав відповідні списки. Про можливість виходу із території півострова та про формування списків осіб, які виявили таке бажання військовослужбовці санаторію «Судак» знали, оскільки мова про це йшла неодноразово, також у списку осіб які бажають вийти із Криму був і ОСОБА_12 . У березні 2014 року на території санаторію "Судак" перебували військовослужбовці РФ, які агітували залишитися у Криму, обіцяли високі зарплати та кращі умови, однак покинути територію Криму ніхто не перешкоджав. З ним особисто такі бесіди не проводились, оскільки він відразу покинув приміщення санаторію та вже 29.03.2014 року був у Києві, так як бачив по телебаченні, яке на той час працювало у звичайному режимі, звернення ОСОБА_25 про необхідність виходу військовослужбовців із території Криму. Прибувши до Києва він написав рапорт про бажання служити на території України та через деякий час був працевлаштований.

ОСОБА_12 він випадкового зустрів у квітні 2014 року, та під час спілкування останній повідомляв йому, що має намір звільнитися із Збройних сил України, так як в Криму квартира, сім`я, діти, а до пенсії ще далеко.

Також він зустрічався із ОСОБА_12 у жовтні 2014 року коли їздив у відпустку в Крим, про що розмовляли точно не пам`ятає, здається ОСОБА_12 повідомляв, що працює на цивільній посаді в центрі по виживанню. Чи був ОСОБА_12 на той час звільнений із Збройних сил України не знає.

Свідок ОСОБА_26 будучи допитаним у судовому засіданні суду показав, що в 2014 році працював в центрі медичної реабілітації та санаторного лікування "Судак".

27.02.2014 року розпочалась анексія Криму, було захоплено ВР АР Крим, після чого поступово почали блокуватися військові частини збройними силами РФ. Санаторій не блокувався, оскільки він хоча і був військовим однак не був збройним формуванням.

З 25.02.2014 року він перебував у відпустці, знаходився в м. Севастополь, та бачив блокування аеродрому та ВЧ "Бельбек", озброєними військовими та військовою технікою. По території всього півострова були створені блокпости самооборони, козаків, та військовослужбовців збройних сил РФ. На виїзді з Криму був контрольно-пропускний пункт де перевіряли документи. Оцінивши ситуацію він вирішив вивести свою сім`ю до Києва та перебуваючи там спостерігав за всіма подіями по телебаченню, однак через деякий час повернувся до Севастополя.

17.03.2014 року після референдуму, відбувся штурм аеропорту "Бельбек", під час якого використовувалася зброя та військова техніка. У штурмі брали участь військовослужбовці збройних сил РФ, також було 3 БТР та батальйон морської піхоти чи ВДВ. БТРами було зроблено два проломи в паркані та вказані БТР таким чином потрапили на територію військової частини. Третій БТР намагався заїхати в центральні ворота, однак вони були заблоковані автомобілем "Урал". Під час штурму було травмовано журналіста та спецназівця РФ. Потім військовослужбовці ВЧ НОМЕР_5 були взяті в кільце озброєними людьми, спущено прапор України та піднято прапор РФ, взято в полон командира Мамчура.

Після цих подій він поїхав у ОСОБА_27 написав рапорт, що бажає отримати свою особову справу наручно, попросив ОСОБА_28 забрати його документи та повернувся у Бельбек і покидав півострів централізовано із ВЧ НОМЕР_5 .

В лютому-березні 2014 на території АР Крим мав місце збройний конфлікт, є загиблі особи, було розстріляно офіцера, поранено прапорщика. Під час блокування аеропорту «Бельбек», застосовувалась вогнепальна зброя, коли закінчились патрони, загін морських піхотинців використовував гранат, людей брали у полон.

Про необхідність виходу із території Криму знали всі військовослужбовці санаторію «Судак» оскільки неодноразово про це спілкувалися та складалися списки осіб, які мають намір вийти із Криму.

Станом на лютий-березень 2014 року у Криму працювало українське телебачення та мобільний зв`язок.

Також свідок ОСОБА_26 повідомив, що бачив ОСОБА_12 біля Генерального штабу коли оформляв перепустку. Під час розмови, з ним зрозумів, що він приїхав або звільнитись або забрати особову справу, також під час розмови був присутній майор Горщук.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_29 суду показав, що в 2014 році проходив службу у військовому санаторії " ІНФОРМАЦІЯ_2 ". На початку березня 2014 року, після того коли почалася анексія Криму в санаторій прийшли військовослужбовці РФ і мали зустріч конференц-залі із колективом санаторію. Під час цієї зустрічі офіцери РФ повідомили, що хто бажає залишитися у Криму та продовжити службу у армії РФ може залишатися, хто бажає повернутися в Україну може повернутися, перешкод у цьому ніхто не чинив. Після цього був складений список осіб, які залишаються і список тих і виїжджають, вказані списки складав ОСОБА_12 , однак про своє рішення він не повідомляв.

У той час на всій території Криму розпочався збройний конфлікт, однак особисто він нічого не бачив, слідкував за подіями по телевізору, зокрема бачив, що військово-службовці РФ блокують військові частини. Мобільний зв`язок в той час працював, щодо українського телебачення точно не пам`ятає.

Особисто він територію півострова залишив 28.03.2014 року разом з двома офіцерами за, перешкод на виході не було.

З ОСОБА_12 він зустрівся в Генеральному штабі біля бюро перепусток, були вдвох, зміст розмов не пам`ятає.

В ході одночасного допиту свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_29 в судовому засіданні з приводу зустрічі із ОСОБА_12 у Києві останні показали наступне:

ОСОБА_26 зазначив, що зустрівся з ОСОБА_12 у м. Києві біля бюро перепусток. Під час розмови точно був присутній ОСОБА_28 , ОСОБА_30 був десь поруч. Із суті розмови він зрозумів, що ОСОБА_12 приїхав до м. Києва звільнитися, однак через відсутність директиви звільнитись не вдавалося, а тому він просив винести його документи.

ОСОБА_29 показав, що із ОСОБА_12 у м. Києві вони зустрічалися наодинці, можливо в той час коли ОСОБА_12 бачили ОСОБА_31 та ОСОБА_28 , він ходив у військову частину за Міністерством оборони.

Будучи допитаним у судовому засіданні свідок ОСОБА_32 суду показав, що з червня 2013 року по 28 березня 2014 року працював у прокуратурі м. Феодосія та здійснював нагляд за додержанням законів у військовій сфері. Реабілітаційний центр «Судак» на той час був у сфері його відання. Керівником центру був ОСОБА_33 , одним із заступників був ОСОБА_34 .

В лютому 2014 року на територію Кримського півострова повітряним транспортом, з моря та через Керчинську переправу почали заходити військовослужбовці ЗС РФ з технікою. До кінця лютого 2014 року всі військові об`єкти були заблоковані вказаною технікою та військовослужбовцями. На територію санаторію « ІНФОРМАЦІЯ_2 » прибували військовослужбовці РФ та намагались проводити агітацію. Також йому відомо, що до керівництва санаторію « ІНФОРМАЦІЯ_2 » була доведена інформація про необхідність виходу всіх військовослужбовців на материкову частини України. Про списки осіб, які бажали чи не бажали виходити з АР Крим, він не знав.

Особисто він із Криму виїхав із сім`єю в кінці березня 2014 року на власному автомобілі та перешкод у цьому йому ніхто не чинив, хоча всі знали, що він військовий прокурор.

Перед від`їздом із Криму мережа інтернет, мобільний зв`язок та телебачення працювали.

В Криму в той час був справжній військовий конфлікт, на територію півострову прибули озброєні солдати із зброєю та військовою технікою, які захоплювали певні території, в тому числі використовуючи БТРи та артилерійську зброю з вертольотів.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_35 суду показав, що працює начальником відділу кадрової роботи Військово-медичного департаменту Міністерства оборони України та у 2014 році займався розподілом особового складу, призначеннями, звільненнями, переведеннями.

З ОСОБА_12 особисто не знайомий, рапорт на його звільнення не зустрічав, хоча особисто опрацьовував всі такі рапорти.

Станом на 2014 рік всі військовослужбовці, які мали бажання звільнитися із лав Збройних сил України мали таку можливість, для цього необхідно було пройти військово-лікарську комісію, однак для військовослужбовців із Криму було зроблено виключення та таких військовослужбовців звільняли без проходження ВЛК, жодних перешкод для звільнення військовослужбовців з боку Військово-медичного департаменту не було.

У випадку із ОСОБА_12 наказ на звільнення повинен був підписувати Перший заступник Міністра оборони України, його безпосередній керівник ОСОБА_33 не мав такого права.

Свідок ОСОБА_36 будучи допитаною у судовому засіданні суду показала, що працює головним спеціалістом відділу кадрової роботи Військово-медичного департаменту Міністерства оборони України, займається питаннями нагороджень. Щодо ситуації у Криму у 2014 році то їй відомо, що була інформація про вихід військовослужбовців на материкову територію України. ОСОБА_12 у департаменті вона не бачила. Про тих хто виходив їй відомо, оскільки всі проходили через їхній департамент. Більш детальної інформації у неї немає оскільки вона займається іншим напрямком роботи.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_37 суду показала, що працює на посаді головного спеціаліста відділу кадрової роботи Військово-медичного департаменту Міністерства оборони України з 2009 року.

Для військовослужбовців з Криму було розроблено директиву №Д-1, яку вона доводилася до відома керівників установ шляхом військового зв`язку.

В результаті виконання директиви до департаменту прибуло 63 особи, які були забезпечені місцем роботи. З ОСОБА_12 вона не знайома.

Зв`язок з тимчасово окупованою територією був по травень місяць 2014 року, оскільки вона зв`язувалися з відділом кадрів кримського регіону.

Військовослужбовці із Криму, із дозволу міністра оборони, звільнялися без проходження ВЛК.

Якщо командир не виходив із території Криму разом із військовослужбовцями, то особи, які мали намір звільнитися приїжджали в департамент і рапорт про звільнення писали на ім`я директора департаменту, після чого без будь-яких перешкод звільнялися.

Свідок ОСОБА_38 будучи допитаним у судовому засіданні суду показав, що в 2014 році працював на посаді Заступника Міністра оборони України.

У квітні-травні 2014 року відповідав за роботу центрального апарату.

У той час у Криму був військовий конфлікт, із застосуванням зброї та військової техніки військовослужбовцями РФ, однак інтернет та мобільний зв`язок працював та зв`язок із військовими частинами був і до командирів частин доводилася інформація про необхідність виходу із території Криму.

Всі військовослужбовці які залишилися вірними присязі знайшли можливість повернутися на материкову частину України.

Рішення про вихід військовослужбовців України із кримського півострова приймалося РНБО України. Командири військових частин кожну добу доповідали про ситуацію. Кожен хто мав бажання, міг без проблем прибути на континентальну територію України.

Військовослужбовці, які мали бажання звільнитися, приїжджали до Києва, писали в департаменті рапорти на ім`я начальника, після чого були звільнені.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_39 суду показав, що в період з 2013 року по 01.08.2016 року займав посаду начальника відділу документованого зв`язку ЗСУ, в його обов`язків входила передача службової інформації. Із службової документації та з преси йому відомо, що в 2014 році розпочалась окупація території АР Крим Російською Федерацією.

В лютому-березні 2014 року зв`язку з військовослужбовцями ЗС в Криму по внутрішній мережі "Дніпро" не було. Чи був там інтернет йому не відомо. Особисто з військовослужбовцями, які вийшли з Криму не знайомий, як вони виходили та на підставі яких документів він не знає, чи проходило через їхній відділ повідомлення про вихід з Криму не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_40 будучи допитаною у судовому засіданні суду показала, що працює оператором електрозв`язку відділення обробки та передачі інформації військової частини № НОМЕР_6 . У 2014 році в її обов`язки входило передача інформації в АР Крим. Після окупації Криму зв`язку по системі АСУ "Дніпро" із військовими частинами розміщеними в Криму не було чи були якісь альтернативні засоби зв`язку їй не відомо.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_41 суду показала, що являється дочкою обвинуваченого ОСОБА_12 та у 2014 році їх сім`я проживала у АР Крим в м. Судак.

Під час анексії Криму жодних мітингів чи бойових дій не було, українські телеканали не працювали.

На референдум їх сім`я не ходила.

Після оголошення результатів виборів батько сказав, що потрібно виїжджати із Криму оскільки він являється військовослужбовцем, вони зібрали речі та були готові їхати на материкову територію України, однак згодом мати сказала, що переїжджати вони не будуть і батько з нею погодився.

Пізніше вона чула розмову родичів, про те що батько вирішив звільнитися з Збройних Сил України та влаштуватись звичайним лікарем, після чого він працював лікарем у тому самому санаторії, що і до цього, а пізніше у ДЮСШ «Судак».

Коли батько намагався поїхати на похорони до бабусі, він був затриманий після чого вона не мала змоги з ним спілкуватися.

Після закінчення школи вона намагалася вступити до одного із вищих навчальних закладів України однак це їй не вдалося і вона вступила до медичної академії імені Вернадського в м. Сімферополь, а через рік перевелася до медичного університету імені Богомольця у м. Києві де і навчається.

Також свідок зазначила, що їй відомо, що у її батька був паспорт громадянина Російської Федерації, також такий паспорт був і у неї, оскільки вказані паспорти отримувалися примусово.

Також вина обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст.408, ч.1 ст.111 КК України окрім показань свідків підтверджується наступними доказами.

Протоколом огляду від 25.02.2016 року, яким було оглянуто витяг з наказу №119 від 19 липня 2013 року, відповідно до якого підполковника медичної служби ОСОБА_12 начальника лікувально-діагностичного відділу Центру медичної реабілітації санаторного лікування та спеціальної підготовки особового складу Повітряних та Військо-морських сил ЗСУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » звільнено з займаної посади та призначено на посаду заступника начальника центру з медичної частини начальника медичної частини цього центру (т.3 а.п.147).

Витягом із наказу першого заступника Міністра оборони України №119 від 19.07.2013 року (т.3 а.п.148).

Відповіддю Директора Військово-медичного департаменту МО України №1235 від 24.02.2016 року на запит №09/09 від 11.02.2016 року відповідно до якої підполковник медичної служби ОСОБА_12 проходив війську службу у Центрі медичної реабілітації, санаторного лікування та спеціальної підготовки особового складу Повітряних та Військово-Морських Сил ЗС України «Судак» на посаді заступника начальна центру з медичної частини начальна медичної частини (т.2 а.п.189).

Копією листа першого заступника секретаря РНБО України від 18.02.2016 року, відповідно до якого у зв`язку з необхідністю збереження життя, здоров`я, забезпечення прав і законних інтересів, зокрема військовослужбовців Збройних сил України, Рада національної безпеки і оборони України на своєму засіданні 23.03.2014 року прийняла рішення «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території АР Крим та Севастополя в інші регіони України». Це рішення введено в дію Указом Президента України від 24.03.2014 року №339 (т.2 а.п.171).

Протоколом огляду від 25.02.2016 року, під час якого було оглянуто наступні документи доручення виконуючого обов`язки Міністра оборони України генерал-полковника ОСОБА_42 за №635/у від 27.03.2014 року; доручення заступника Міністра оборони України ОСОБА_38 від 28.03.2014 року; Указ президента України про введення в дію рішення РНБО від 23.03.2014 «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій ЗСУ, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території АР Крим та м. Севастополя в інші регіони України»; Рішення РНБО від 23.03.2014 року; доручення виконуючого обов`язки Міністра оборони України генерал-полковника ОСОБА_42 за №736/у від 03.04.2014 року; план організації виконання Указу Президента України від 24.03.2014 року №339 про введення в дію рішення РНБО від 23.03.2014 року «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій ЗСУ, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території АР Крим та м. Севастополя в інші регіони України» від 01.04.2014 року; відповідь на депутатське звернення від 29.03.2014 року Голові ВРУ; доручення прем`єр-міністра України від 08.03.2014 року №6627/0/1-14; відповідь на доручення прем`єр міністра України від 08.03.2014 року №6627/0/1-14 Директора ВМД МОУ полковника медичної служби ОСОБА_22 від 08.03.2014 року (т.3 а.п.64-65).

Указом Президента України №339/2014 від 24.03.2014 року про введення в дію рішення РНБО України від 23.03.2014 «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій ЗСУ, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території АР Крим та м. Севастополя в інші регіони України» (т.3 а.п.68,83).

Рішенням РНБО України від 23.03.2014 року «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій ЗСУ, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території АР Крим та м. Севастополя в інші регіони України», згідно якого визнано доцільною передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій ЗСУ, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території АР Крим та м. Севастополя в інші регіони України та визначено заходи для реалізації цієї передислокації (т.3 а.п. 69,86).

Протоколом огляду від 24.02.2016 року, згідно якого під час огляду копії директиви №Д-1 від 06.05.2014 року «Про особливості проходження військової служби військовослужбовцями Збройних Сил України, пов`язані з тимчасовою окупацією території України», встановлено що дана директива визначала порядок звільнення військовослужбовців, які прибули з тимчасово окупованої території та виявили бажання протягом трьох місяців звільнитися з військової служби, також одночасно директивою визначено строк прибуття військовослужбовців на материкову частину України, та доручено начальнику Управління преси та інформації МОУ забезпечити оприлюднення директиви на сайті МОУ та в ЗМІ (т.3 а.п.41).
Копією директиви Міністерства оборони України та Генерального Штабу Збройних Сил України №Д-1 від 06.05.2014 року «Про особливості проходження військової служби військовослужбовцями Збройних Сил України, пов`язані з тимчасовою окупацією території України» (2 а.п.156-158, т.3 а.п.42).

Копією протоколу №18 від 06.05.2015 року, з якого вбачається, що на засіданні експертної комісії Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України було прийнято рішення, що директива №Д1 може бути опублікована на ВЕБ-сайті Міністерства оборони України і у друкованих засобах масової інформації (т.2 а.п. 167).

Розрахунком розсилки директиви МОУ та ГШ ЗСУ від 06.05.2014 року №Д-1 відповідно до якого вказана директива надсилалася до Військово-медичного департаменту МО України (т.2 а.п.168).

Протоколом огляду від 26.02.2016 року, яким було оглянуто План проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України, згідно якого передислокація Центру медичної реабілітації, санаторного лікування та спеціальної підготовки особового складу Повітряних та Військово-морських сил ЗСУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » здійснюється на фонди військового містечка № НОМЕР_7 АДРЕСА_3 , умовне найменування військова частина НОМЕР_1 (т.3 а.п.142).

Списком сімей військовослужбовців, які перебувають на території АР Крим та м. Севастополь і станом на 10.03.2014 року виявили бажання виїхати на материкову частину України, відповідно до якого ОСОБА_12 , його дружина та дві доньки виявили бажання виїхати з Криму (т.2 а.п.180-181).

Протоколом огляду від 25.02.2016 року під час якого було зокрема оглянуто, список військовослужбовців військових частин, що дислоковані в АР Крим та бажають продовжити військову службу в лавах ЗС України за межами АР Крим, в якому зазначений підполковник медичної служби ОСОБА_12 (т.3 а.п.98-100).

Списком військовослужбовців військових частин, що дислоковані в АР Крим та бажають продовжити військову службу в лавах ЗС України за межами АР Крим в якому зазначений підполковник медичної служби ОСОБА_12 (т.3 а.п.101).

Відповіддю на запит Директора Військово-медичного департаменту МО України №824 від 09.02.2016 року відповідно до якої подання та інші документи стосовно звільнення з військової служби підполковника медичної служби ОСОБА_12 , колишнього заступника начальника центру з медичної частини начальника медичної частини Центру медичної реабілітації, санаторного лікування та спеціальної підготовки особового складу ІНФОРМАЦІЯ_5 « ІНФОРМАЦІЯ_2 » до Військово-медичного департаменту Міністерства оборони України не надходили (т.2 а.п.131).

Відповіддю на запит директора Департаменту кадрової політики МО України №729 від 01.02.2016 року відповідно до якої матеріали на звільнення з військової служби у запас підполковника медичної служби ОСОБА_12 , який проходив військову службу на посаді заступника начальника центру з медичної частини начальника медичної частини Центру медичної реабілітації, санаторного лікування та спеціальної підготовки особового складу ІНФОРМАЦІЯ_5 до ІНФОРМАЦІЯ_6 не надходили (т.2 а.п.119).

Протоколом огляду від 09.02.2016 року, з якого вбачається, що особова справа ОСОБА_12 містить копії наступних документів: послужного списку який містить відомості про проходження ним служби з 02.08.2000 по 23.05.2014 року, копія автобіографії, копії дипломів про вищу освіту та додатків до них, копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, копія свідоцтва про укладення шлюбу та копія свідоцтва про народження дитини (т.2 а.п.133).

Відповіддю Коменданта комендатури МО України №293/3/80 від 22.02.2016 року на запит №10/949 від 14.02.2016 року відповідно до якої інформації про перебування громадянина ОСОБА_12 на території Міністерства оборони України у 2014 році немає, оскільки журнали відвідувачів за 2014 рік знищено встановленим порядком у зв`язку із закінченням терміну зберігання. За 2015-2016 роки записи про відвідування Міністерства оборони України громадянином ОСОБА_12 відсутні (т.2 а.п.198).

Протоколом огляду від 25.02.2016 року, з якого вбачається, що під час огляду журналу реєстрації перехідних документів Військово-медичного департаменту Міністерства оборони України за 2014 рік, вхідних документів від підполковника медичної служби ОСОБА_12 , який займав посаду заступника начальника центру з медичної частини, Центру медичної реабілітації, санаторного лікування та спеціальної підготовки особового складу Повітряних та Військо-морських сил ЗСУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за період з 08.01.2014 по 30.12.2014 року не надходило (т.3 а.п.211-214).

Журналом реєстрації перехідних документів Військово-медичного департаменту Міністерства оборони України за 2014 рік, який долучений до матеріалів кримінального провадження.

Протоколом огляду від 25.02.2016 року, з якого вбачається, під час огляду журналу реєстрації перехідних документів Військово-медичного департаменту Міністерства оборони України за 2015-2016 роки, документів від підполковника медичної служби ОСОБА_12 , який займав посаду заступника начальника центру з медичної частини, Центру медичної реабілітації, санаторного лікування та спеціальної підготовки особового складу Повітряних та Військо-морських сил ЗСУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за період з 05.01.2016 по 25.02.2016 року та за період з 02.01.2015 по 23.12.2015 не надходило (т.3 а.п.219-222).

Журналом реєстрації перехідних документів Військово-медичного департаменту Міністерства оборони України за 2015-2016 роки, який долучений до матеріалів кримінального провадження.

Відповідно витягу з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в продовж 2014-2016 року перетинав державний кордон України 29.01.2016 року о 08 год. 40 хв. на пункті пропуску «Каланчак» (т.2 а.п.210).

Протоколом огляду від 09.02.2016 року, згідно якого під час огляду списку військовослужбовців, які проходили військову службу в структурних підрозділах Військово-медичного департаменту Міністерства оборони України та вийшли на материкову частину України, ОСОБА_12 у даному списку не виявлено (т.3 а.п.28-29).
Списком військовослужбовців, які проходили військову службу в структурних підрозділах Військово-медичного департаменту Міністерства оборони України та вийшли на материкову частину України (т.3 а.п.31-37).
Копією списку військовослужбовців військово-медичних установ та військових частин підпорядкованих Військово-медичному департаменту Міністерства оборони України, які не прибули у визначений строк з тимчасово окупованої території України до визначено пункту прибуття, з якого вбачається, що ОСОБА_12 у визначений строк не прибув на материкову територію України (т.2 а.п. 83-90).

Витягом із бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» у відповідності до якого ОСОБА_12 29.01.2016 року о 08:40 год. в`їхав на територію України через пункт пропуску «Каланчак» (т.2 а.п. 122).

Копією протоколу затримання особи від 29.01.2016 року, з якого вбачається, що 29.01.2016 року о 08 год. 30 хв. був затриманий ОСОБА_12 під час перетину державного кордону в КПВВ «Каланчак» (т.3 а.п.168-170).

Заявою ОСОБА_12 . Військовому прокурору Дарницького гарнізону майору юстиції ОСОБА_5 в якій ОСОБА_12 надає прокурору ОСОБА_5 пароль та логін від своєї електронної почти для надання копії довідки про його перебування в запасі виданої Феодосійським військоматом Російської Федерації (т.2 а.п.100).

Протоколом огляду від 30.01.2016 року з додатками, з якого вбачається, що після входу на електронну почту ІНФОРМАЦІЯ_7 встановлено велику кількість електроних листів, в останньому отриманому листі виявлено три файли при відкритті яких було встановлено, що це копія довідки від 15.10.2014 року №139, копія довідки від 15.10.2014 року №140, та копія трудової книжки ОСОБА_12 серії НОМЕР_8 (т.2 а.п.101-107).

Довідкою №139 від 15.10.2014 року виданою підполковнику запасу ОСОБА_12 1977 року народження про те, що він перебуває на тимчасовому військовому обліку у відділі військового комісаріату Республіки Крим по містах Феодосія і Судак з 16.07.2014 року. Довідка дійсна до 16.04.2015 року (т.2 а.п.103).

Протоколом огляду від 24.02.2016 року, яким оглянуто довідку №140 від 15.10.2014 року видану підполковнику запасу ОСОБА_12 1977 року народження про те, що він з 02.08.2000 року по 31.03.2014 року проходив службу у Збройних Силах України. Підстава для видачі довідки другий примірник особової справи підполковника ОСОБА_12 № 8269 (т.3 а.п.46)

Довідкою №140 від 15.10.2014 року виданою підполковнику запасу ОСОБА_12 1977 року народження (т.2 а.п.104, т.3 а.п.47, т.4 а.п.13).

Протоколом огляду від 24.02.2016 року, яким оглянуто копію трудової книжки серії НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_12 , відповідно до записів якої у період з 01.04.2014 року по 12.08.2014 року ОСОБА_12 працював заступником начальника центру з медичної частини начальника медичної частини Центру реабілітації, санаторного лікування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Міністерства оборони РФ, а у період з 12.08.2014 року ОСОБА_12 був переведений на посаду начальника диспансеру відокремленого підрозділу ФАУ МО РФ ЦСКА Центру фізкультурно-оздоровчої та спеціальної підготовки « ІНФОРМАЦІЯ_2 », вказана трудова книжка містить печатку Міністерства оборони Російської Федерації з гербом Російської Федерації за підписом ОСОБА_43 . Копія трудової книжки складається із трьох аркушів, на першому аркуші міститься виправлення виправлено на «24 апреля 1977», про що міститься запис у лівому кутку аркуша переправленому на 24 апреля 1977 г верно на основании паспорта НОМЕР_3 виданого Федеральной миграционной службой 12.04.2014 року (т.3 а.п.50).

Копією трудової книжки серії НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_12 (т.2 а.п. 105-107, т.3 а.п.51-53).

Протоколом огляду від 24.02.2016 року, яким було оглянуто паспорт громадянина Російської Федерації виданого 12.04.2016 року на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (т.3 а.п.171-172).

Паспортом громадянина Рсійської Федерації НОМЕР_3 виданим 12.04.2016 року на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (т.3 а.п.174).

Протоколом огляду від 24.02.2016 року, яким було оглянуто паспорт громадянина України НОМЕР_9 виданого 02.10.1999 року на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (т.3 а.п.175-176).

Паспортом громадянина України НОМЕР_9 виданим 02.10.1999 року на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (т.3 а.п.178).

Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 17.02.2016 року, з якого вбачається, що 17.02.2016 року о 17 год. 05 хв. був затриманий ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.111 КК України (т.2 а.п.95-99).

Протоколом огляду від 25.02.2016 року, згідно якого відповідно до витягу з наказу №57 від 25.05.2014 року, підполковника медичної служби ОСОБА_12 , заступника начальника центру з медичної частини начальника медичної частини звільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження першого заступника Міністра оборони України, на підставі клопотання директора Військово-медичного Департаменту МОУ від 14.05.2014 року (т.3 а.п.56).

Витягом із з наказу першого заступника Міністра оборони України №57 від 25.05.2014 року (т.3 а.п.57).

Протоколом огляду від 25.02.2016 року, згідно якого відповідно до витягу з наказу №64 від 08.04.2015 року підполковника медичної служби ОСОБА_12 колишнього заступника начальника центру з медичної частини начальника медичної частини звільнено з військової служби у запас за пунктом «ж» ( у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) та виключено зі списків особового складу Збройних сил України з 27 березня 2015 року, на підставі наказу Міністра оборони України від 27.03.2015 року №66КП (т.3 а.п.60).

Витягом із наказу першого заступника Міністра оборони України №64 від 08.04.2015 року (т.3 а.п.61).

Відповіддю тимчасово виконуючого обов`язки начальника Головного управління персоналу заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України генерал-майора ОСОБА_44 №6239 від 08.10.2016 року на запит Війскової прокуратури Дарницького гарнізону, у відповідності до якої кількість загиблих військовослужбовців на території АР Крим протягом 2014 року під час збройної анексії Криму становить 2 особи: 1. Прапорщик ОСОБА_45 , начальник складу військової частини НОМЕР_10 ( АДРЕСА_5 ), 18.03.2014 року о 18.10 год. на вежі спостереження, виконуючи обов`язки чергового парку, отримав смертельне вогнепальне поранення під час захоплення військової частини невідомими особами, озброєних автоматичною стрілецькою зброєю. 2. Майор ОСОБА_46 , старший помічник начальника оперативного відділення штабу військової частини НОМЕР_11 ( АДРЕСА_5 ), 06.04.2014 року о 23.45 год. у гуртожитку військової частини був застрелений військовослужбовцем Російської Федерації двома пострілами з автомату АК-74 (т.3 а.п.223).

Надаючи оцінку доказам отриманим органами досудового розслідування із електронної почти обвинуваченого ОСОБА_12 , в тому числі і копії трудової книжки серії НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_12 (т.2 а.п. 105-107, т.3 а.п.51-53), суд виходить із того, що ці докази отримані за згодою самого обвинуваченого, який написав заяву на ім`я прокурора ОСОБА_5 та надав логін і пароль від своєї електронної пошти (т.2 а.п.100).

Із протоколу огляду електронної почти ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_7 від 30.01.2016 року вбачається, що оглядався лише один електронний лист, а саме той який отриманий останнім, і саме в цьому електронному листі було виявлено три файли при відкритті яких було встановлено, що це копія довідки від 15.10.2014 року №139, копія довідки від 15.10.2014 року №140, та копія трудової книжки ОСОБА_12 серії НОМЕР_8 (т.2 а.п.101-107), тобто копія довідки №140 від 15.10.2014 року та копія трудової книжки отримані в результаті огляду одного електронного листа, на огляд якого обвинувачений ОСОБА_12 дав свою згоду, виходячи із змісту його заяви (т.2 а.п.100).

Аналізуючи правильність процесуального порядку отримання доказів із електронної почти ОСОБА_12 суд приходить до висновку, що органом досудового розслідування було чітко дотримано вимоги чинного законодавства України щодо порядку виявлення та фіксації відомостей з електронних інформаційних систем, а саме вимоги ст.264 КПК України, щодо отримання дозволу від власника, володільця або утримувача електронної інформаційної системи на виявлення та фіксацію відомостей, що містяться у ній. Тобто на момент огляду електронної почти у прокурора ОСОБА_5 був письмовий дозвіл ОСОБА_12 , що безумовно кореспондується із вимогами ст.264 КПК України.

Також слід відмітити, що якщо обвинувачений ОСОБА_12 відмовився б надавати дозвіл на огляд своєї електронної почти, то у органу досудового розслідування був би інший процесуальний механізм отримання доказів із електронної почти обвинуваченого, який також визначений ст.264 КПК України, а саме отримання ухвали слідчого судді, однак у тій конкретній ситуації такої необхідності не було.

Аналізуючи сам зміст трудової книжки, суд бере до уваги, те що інформація яка міститься у ній узгоджується із іншими доказами у кримінальному провадженні, в тому числі тими, які надані стороною захисту.

Зокрема, у копії трудової книжки серії НОМЕР_8 виданої на ім`я ОСОБА_12 є посилання на довідку №140 від 15.10.2014 року із відображенням змісту ідентичного змісту довідки оригінал якої до матеріалів кримінального провадження долучений стороною захисту (т.4 а.п.13).

Крім цього, у копії трудової книжки є посилання на паспорт НОМЕР_3 виданий Федеральною міграційною службою 12.04.2014 року, який є паспортом громадянина Російської Федерації виданий 12.04.2014 року на ім`я ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_8 , який також долучений до матеріалів кримінального провадження (т.3 а.п.171-172).

Беручи до уваги вищенаведені обстави, суд приходить до висновку, що копія трудової книжки ОСОБА_12 була отримана у порядку передбаченому КПК України, а інформація зазначена у ній є підтвердженою та перевіреною іншими доказами у кримінальному провадженні тому береться судом до уваги при обґрунтуванні процесуального рішення.

Крім того стороною обвинувачення в якості доказів надано суду протоколи огляду відеозаписів з Інтернет ресурсу You Tube від 17.02.2016 року (т.3 а.п. 1-2), від 22.02.2016 року (т.3 а.п.6-7), від 22.02.2016 року (т.3 а.п. 11-13), від 23.02.2016 року (т.3 а.п.17-18), від 25.02.2016 року (т.3 а.п.103-104), від 25.02.2016 року (т.3 а.п.107-108), від 25.02.2016 року (т.3 а.п.111-112), від 25.02.2016 року (т.3 а.п.115-117), від 25.02.2016 року (т.3 а.п.120-121), від 25.02.2016 року (т.3 а.п.124-125), від 25.02.2016 року (т.3 а.п.138-139), та протокол огляду редакторської статті з Інтернет ресурсу «Про Судак» від 24.02.2016 року (т.2 а.п.108-114), які на думку суду є не допустимими доказами та не можуть бути використані судом при прийнятті процесуального рішення виходячи із наступного.

У відповідності до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Також згідно із ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

У відповідності до ст.264 КПК України пошук, виявлення і фіксація відомостей, що містяться в електронній інформаційній системі або їх частин, доступ до електронної інформаційної системи, а також отримання таких відомостей без відома її власника, володільця або утримувача може здійснюватися на підставі ухвали слідчого судді, якщо є відомості про наявність інформації в електронній інформаційній системі або її частині, що має значення для певного досудового розслідування.

Не потребує дозволу слідчого судді здобуття відомостей з електронних інформаційних систем або їх частин, доступ до яких не обмежується її власником, володільцем або утримувачем або не пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

При отриманні та фіксації відомостей що містяться в електронній інформаційній системі в Інтернет ресурсі You Tube, органом досудового розслідування не встановлено власника, володільця чи утримувача цієї інформаційної системи, не отримано від них дозволу на здобуття та фіксацію відомостей із електронної інформаційної системи, що тягне за собою визнання цих доказів недопустимими.

Крім цього, без зазначення власника, володільця чи утримувача інформаційної системи немає можливості перевірити чи правдивою є інформація розміщена у цих джерелах, чи не являється вона скорегованою чи зміненою після її первинного утворення, а стороною обвинувачення яка повинна довести перед судом переконливість поданих нею доказів, незважаючи на те, що стороною захисту неодноразово висловлювалися зауваження щодо їх належності та допустимості, не вжито жодних заходів для спростування цих зауважень та підтвердження інформації яка міститься у поданих доказах, зокрема підтвердження її авторами конкретних репортажів, чи будь-яким іншим способом, що виключає можливість суду обґрунтовувати такими доказами свої рішення, а тому суд визнає їх недопустимими.

Стороною захисту під час судового розгляду кримінального провадження надано суду наступні докази.

Довідку №140 від 15.10.2014 року, згідно якої ОСОБА_12 з 02.08.2000 року по 31.03.2014 року проходив службу в Збройних Силах України. Підстава для видачі довідки другий примірник особової справи підполковника ОСОБА_12 № 8269 (т.4 а.п.13).

Запит захисника ОСОБА_10 до ІНФОРМАЦІЯ_2 №21/14 від 03.03.2016 року про надання інформації (т.4 а.п.14).

Відповідь на запит №21/24 від 30.05.2016 року без номера та дати, без зазначення адресата, згідно якої ОСОБА_12 військову службу в Збройних Силах Російської Федерації не проходив. Підполковник медичної служби ЗС України ОСОБА_12 знаходиться на тимчасовому військовому обліку у відділі військового комісаріату Республіки Крим по містах Феодосія і Судак, як офіцер запасу медичної служби ЗС України. У відповідності з документами, які містяться в особовій справі №8269, яку передано у відділ військового комісаріату Республіки Крим по містах Феодосія та Судак із розформованої в/ч НОМЕР_12 ЗС України, яка дислокувалась в м. Судак, ОСОБА_12 був звільнений у запас (т.4 а.п.15).

Копію рапорту ОСОБА_12 від 18.03.2014 року, в якому він просить командира в/ч НОМЕР_1 ініціювати клопотати перед вищестоящим командуванням про його звільнення з військової служби у зв`язку із скороченням штатів та ліквідацією в/ч НОМЕР_1 (т.4 а.п.16).

Витяг з наказу №34 від 31.03.2014 року згідно якого підполковника медичної служби ОСОБА_12 , заступника начальника центру начальника медичної частини Центру медичної реабілітації, санаторного лікування та спеціальної підготовки особового складу Повітряних та Військово-морських Сил Зройних Сил України «Судак» на підставі рапорту та Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, звільнено з військової служби у запас за пунктом 67, підпункту «д» (за власним бажанням), з 31 березня 2014 року виключено зі списків військової частини та знято з усіх видів забезпечення (т.4 а.п.17).

Копією заяви від 10.09.2015 року згідно якої ОСОБА_12 просить прийняти його на посаду лікаря в МБОУ ДОД «ДЮШС» міського округу Судак з 14.09.2015 року (т.4 а.п.21) .

Копією наказу про прийняття на роботу від 14.09.2015 року, згідно якого ОСОБА_12 з 14.09.2015 року був прийнятий на посаду лікаря в МБОУ ДОД ДЮШС Судак (т.4 а.п.22).

Копією заяви від 07.12.2015 року, згідно якої ОСОБА_12 просить укласти з ним договір про надання послуг із консультації по профілю «гастроентерологія» з 07.12.2015 по 24.12.15 року (т.4 а.п.23).

Копією договору про надання послуг №39 від 07.12.2015 року відповідно до якого між акціонерним товариством «ТОК «Судак» та ОСОБА_12 було укладено договір про надання консультаційних послуг у сфері гастроентерології (т.4 а.п.25-27).

Акт наданих послуг від 25.12.2015 року згідно якого ОСОБА_12 надав медичні послуги лікаря гастроентеролога для відпочиваючих АО «ТОК «Судак» у відповідності з договором №39 від 07.12.2015 року на суму 6000 рублів у грудні 2015 року (т.4 а.п.24).

Довідки про доходи фізичних осіб, з яких вбачаються джерела отримання доходів ОСОБА_12 за кінець 2015 року початок 2016 року (т.4 а.п.28-30).

Надаючи оцінку доказам, які надані стороною захисту, зокрема відповіді без номера та дати без зазначення адресата на запит №21/24 від 30.05.2016 року (т.4 а.п.15), копії рапорту від 18.03.2014 року (т.4 а.п.16), витягу з наказу №34 від 31.03.2014 року (т.4 а.п.17) суд вважає за необхідне визнати їх недопустимими виходячи із наступного.

У відповідності до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішенні.

У відповідності до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом.

Стороною захисту при надані суду доказів не зазначено порядку їх отримання та не наведено перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.3 ст.93 КПК України сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Із аркушу провадження 14 т.4 вбачається, що захисник ОСОБА_10 03.03.2016 року звертався до ІНФОРМАЦІЯ_2 із запитом про надання інформації №21/14.

Із відповіді на запит без номера та дати, без зазначення адресата (т.4 а.п.15) вбачається, що вона надана на запит №21/24 від 30.05.2016 року, тобто не на запит адвоката ОСОБА_10 , який стороною захисту долучено до матеріалів кримінального провадження, а на інший запит, що не може не викликати сумнівів, щодо порядку отримання такого доказу та до його змісту.

Також не встановлений порядок отримання копії рапорту від 18.03.2014 року (т.4 а.п.16) та копії наказу від 31.03.2014 року (т.1 а.п.17), оскільки будь-яких супровідних листів про направлення цих документів чи інших відомостей, які би дозволяли суду зробити висновок ким та кому вони надані, стороною захисту, яка повинна довести перед судом переконливість поданих нею доказів, не представлено, крім цього копії вказаних документів не завірені належним чином, на них не міститься відтиску печатки органу який їх видав, що унеможливлює їх ідентифікацію, що також не може не викликати сумнівів щодо їх правдивості.

Крім того, оцінюючи зміст вказаних документів, зокрема щодо звільнення ОСОБА_12 із лав Збройних сил України, який у відповідності до витягу із наказу №34 від 31.03.2014 року був звільнений із військової служби у Збройних Силах України тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_47 , до повноважень якого не входили такі функції та який не мав права виносити такий наказ, оскільки у відповідності до абз.4 пп.1 п.225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, звільнення військовослужбовців з військової служби у військових званнях до підполковника включно за всіма підставами, крім звільнення осіб офіцерського складу через службову невідповідність, здійснюється першим заступником Міністра оборони України, суд приходить до висновку, що такий наказ винесений із грубим порушенням норм чинного законодавства, не породжує жодних наслідків та безумовно повинен бути визнаний недопустимим доказом.

Також оцінюючи зміст відповіді на запит №21/24 без номера та дати, без зазначення адресата, суд бере до уваги ту обставину, що вона видана на підставі документів, які містяться в особовій справі №8269, яку передано у відділ військового комісаріату Республіки Крим по містах Феодосія та Судак із розформованої в/ч НОМЕР_12 ЗС України, однак у відповідності до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_12 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , а не у військовій частині НОМЕР_12 .

Інші докази надані стороною захисту, а саме копія заяви від 10.09.2015 року (т.4 а.п.21), копія наказу про прийняття на роботу від 14.09.2015 року, (т.4 а.п.22), копія заяви від 07.12.2015 року (т.4 а.п.23), копія договору про надання послуг №39 від 07.12.2015 року (т.4 а.п.25-27), акт наданих послуг від 25.12.2015 року (т.4 а.п.24), довідки про доходи фізичних осіб (т.4 а.п.28-30) судом приймаються до уваги, однак вони жодним чином не спростовують обставини встановлені судом під час судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Позицію обвинуваченого ОСОБА_12 , щодо відмови давати показання та відповідати на запитання суд розцінює як гарантоване законом абсолютне право.
Надаючи оцінку зібраним та дослідженим під час судового розгляду кримінального провадження доказам суд виходить із наступного.
Сам обвинувачений ОСОБА_12 не заперечує того факту, що станом на лютий-березень 2014 року він проходив військову службу у Центрі медичної реабілітації санаторного лікування та спеціальної підготовки особового складу Повітряних та Військо-морських сил ЗСУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на посаді заступника начальника центру з медичної частини начальника медичної частини цього є центру.

Крім цього це підтверджується протоколом огляду від 25.02.2016 року (т.3 а.п.147), витягом із наказу першого заступника Міністра оборони України №119 від 19.07.2013 року (т.3 а.п.148), відповіддю Директора Військово-медичного департаменту МО України №1235 від 24.02.2016 року (т.2 а.п.189), а також показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_22 , ОСОБА_21 , ОСОБА_24 , ОСОБА_26 , ОСОБА_29 , ОСОБА_48 та ОСОБА_49 .

Із копії листа першого заступника секретаря РНБО України від 18.02.2016 року (т.2 а.п.171), протоколу огляду від 25.02.2016 року (т.3 а.п.64-65), указу Президента України №339/2014 від 24.03.2014 року про введення в дію рішення РНБО України від 23.03.2014 «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій ЗСУ, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території АР Крим та м. Севастополя в інші регіони України» (т.3 а.п.68,83), рішення РНБО України від 23.03.2014 року «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій ЗСУ, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території АР Крим та м. Севастополя в інші регіони України» (т.3 а.п. 69,86), протоколу огляду від 24.02.2016 року (т.3 а.п.41), копії директиви Міністерства оборони України та Генерального Штабу Збройних Сил України №Д-1 від 06.05.2014 року «Про особливості проходження військової служби військовослужбовцями Збройних Сил України, пов`язані з тимчасовою окупацією території України» (.2 а.п.156-158, т.3 а.п.42), копії протоколу №18 від 06.05.2015 року (т.2 а.п. 167), розрахунку розсилки директиви МОУ та ГШ ЗСУ від 06.05.2014 року №Д-1 (т.2 а.п.168), протоколу огляду від 26.02.2016 року (т.3 а.п.142), списків сімей військовослужбовців, які перебувають на території АР Крим та м. Севастополь і станом на 10.03.2014 року виявили бажання виїхати на материкову частину України (т.2 а.п.180-181), протоколу огляду від 25.02.2016 року під час якого було зокрема оглянуто, список військовослужбовців військових частин, що дислоковані в АР Крим та бажають продовжити військову службу в лавах ЗС України за межами АР Крим (т.3 а.п.98-100), списку військовослужбовців військових частин, що дислоковані в АР Крим та бажають продовжити військову службу в лавах ЗС України за межами АР Крим (т.3 а.п.101) - вбачається, що вищими посадовими особами держави у період збройної анексії Російскою Федерацією АР Крим, приймалися рішення про передислокацію військових частин (підрозділів) установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території АР Крим та міста Севастополя в інші регіони України та рішення про вихід військовослужбовців Збройних Сил України, військових частин, що дислокуються на тимчасово окупованій території до визначених пунктів у визначений строк, а також заходи спрямовані на їх виконання та реалізацію, відповідні рішення доводилися до відома військовослужбовців та складалися списки осіб які бажають вийти із території Криму.

Свідок ОСОБА_15 будучи допитаним в судовому засіданні, суду показав, що йому відомо, що була директива №Д-1, згідно якої військовослужбовцям необхідно було покинути тимчасово окуповану територію.

Що стосується службовців Військово-медичному департаменту, то вони повинні були покинути півострів до середини червня 2014 року.

Оскільки у той час вже не працювало поштове сполучення з материковою територією України, дана директива доводилась до відома керівників установ, які регулярно, по кілька разів на день телефонували директору військо-медичного департаменту, факсом та телефонними засобами зв`язку, а керівники в свою чергу повідомляли про це своїх підлеглих. Про необхідність виходу із Криму знали всі, однак рішення з цього приводу приймав кожен особисто, дехто повертався, дехто приїжджав до Києва для того, щоб звільнитися із військової служби після чого повертався назад у Крим, дехто просто залишався там.

Свідок ОСОБА_16 будучи допитаним у судовому засіданні суду показав, що в 2014 році був старшим офіцером відділу кадрової роботи в Міністерстві оборони України. Щодо подій у Криму то йому відомо, що була видана директива №Д-1 відповідно до якої військовослужбовцям які були в Криму потрібно було виїхати на материкову територію України. Військовий зв`язок на той момент був знищений, тому дана директива доводилася до відома військовослужбовців за допомогою мобільних телефонів, інтернету та курєрської доставки. Після того коли мобільний зв`язок був перерваний користувалися виключно інтернетом. В санаторій « ІНФОРМАЦІЯ_2 » всі документи, в тому числі і директива, відправлялись електронною поштою. Термін для самостійного виходу і з Криму був наданий до середини червня.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду показав, що у 2014 році він працював заступником начальника організаціно-планового відділу Військово-медичного департаменту Міністерства оборони України. В цей час вийшла директива начальника штабу та Міністра оборони №Д-1, про вихід особового складу військових частин які дислоковані на території АР Крим на материкову частину України. В той час військового зв`язку вже не було, тому директива доводилась у телефонному режимі. В результаті близько 26 чоловік вийшли із Криму та продовжили службу, хоча дехто і звільнився.

Свідок ОСОБА_18 будучи допитаним в судовому засіданні суду показав, що у 2014 році займав посаду головного спеціаліста відділу кадрової роботи та міжнародних зв`язків, займався підготовкою проектів наказів, номенклатури. Про директиву №Д-1 командирів повідомляли всіма можливими засобами. Всі військовослужбовці, які виходили із Криму прибували до пунктів зборів, а потім в департамент.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 суду показав, що всі розпорядження з материкової частини України приходили факсовим та телефонним зв`язком. Вказівку на вихід на материкову частину в письмовому вигляді не отримували, однак знали про неї з телефонної розмови.

Свідок ОСОБА_20 будучи допитаним у судовому засіданні суду показав, що зв`язок з Військово-медичним департаментом був весь час. Про необхідність покинути АР Крим повідомив полковник ОСОБА_21 .

Будучи допитаним у судовому засіданні свідок ОСОБА_22 суду показав, що в березні 2014 року обіймав посаду директора Військово-медичного Департаменту Збройних сил України. В березні 2014 року було поставлено завдання забезпечити вивід військ, не допустити кровопролиття та вивезти майно з АР Крим. З усіма санаторіями був або військовий зв`язок або мобільний. Мобільний зв`язок був постійно та безперешкодно. Командирам частин було поставлено завдання визначити склад осіб, які мають бажання повернутися на материкову територію України. Прізвище обвинуваченого було у списку осіб, які мали намір вийти із Криму, який він складав особисто виходячи із інформації, яку йому подав начальник центру «Судак».

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_21 суду показав, що в березні 2014 року працював начальником Військово-медичного клінічного центру Кримського регіону. Завдання керівництва доводилися до відома за допомогою стаціонарного телефонного зв`язку, а пізніше мобільного. Було поставлено завдання сформувати список осіб, які бажають вийти на материкову територію України. Вказана інформація доводилася до особового складу та списки надавались керівництву Військово-медичного департаменту. Було отримано інформацію в телефонному режимі, що існує відповідна директива про вихід військовослужбовців з окупованої території АР Крим, ця інформація була підтверджена керівництвом штабу та військової служби регіону та погоджено сам вихід.

Свідок ОСОБА_23 будучи допитаним у судовому засіданні суду показав, що працює у відділі комплектування військовослужбовців. Здійснення виходу військовослужбовців на материкову територію України здійснювалося відповідно до директиви №Д-1, відповідно до якої було визначено періоди та строки виходу на материкову частину України. Він займався розсилкою даної директиви.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_24 суду показав, що в 2014 році проходив службу в санаторії "Судак". Протягом березня 2014 року санаторій "Судак" не працював, однак їх викликали по тривозі на свої робочі місця. Кожного ранку були наради, керівник запитував хто бажає вийти із території Криму та продовжити службу в Україні і складав відповідні списки. Про можливість виходу із території півострова та про формування списків осіб, які виявили таке бажання військовослужбовці санаторію «Судак» знали, оскільки мова про це йшла неодноразово, також у списку осіб які бажають вийти із Криму був і ОСОБА_12 .

Особисто він покинув Крим та вже 29.03.2014 року був у Києві, так як бачив по телебаченні, яке на той час працювало у звичайному режимі, звернення ОСОБА_25 про необхідність виходу військовослужбовців із території Криму.

Свідок ОСОБА_26 будучи допитаним у судовому засіданні суду показав, що в 2014 році працював в центрі медичної реабілітації та санаторного лікування "Судак".

Про необхідність виходу із території Криму знали всі військовослужбовці санаторію «Судак» оскільки неодноразово про це спілкувалися та складалися списки осіб, які мають намір вийти із Криму.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_29 суду показав, що список осіб, які залишаються і список тих і виїжджають із Криму складав ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_32 суду показав, що йому відомо, що до керівництва санаторію «Судак» була доведена інформація про необхідність виходу всіх військовослужбовців на материкову частину України.
Допитаний свідок ОСОБА_38 суду показав, що в 2014 році працював на посаді Заступника Міністра оборони України. У той час у Криму був військовий конфлікт, із застосуванням зброї та військової техніки військовослужбовцями РФ, однак інтернет та мобільний зв`язок працював та зв`язок із військовими частинами був і до командирів частин доводилася інформація про необхідність виходу із території Криму.

Допитана в судовому засіданні Свідок ОСОБА_41 суду показала, що являється дочкою обвинуваченого ОСОБА_12 та у 2014 році їх сім`я проживала у АР Крим в м. Судак.

Після оголошення результатів референдуму батько сказав, що потрібно виїжджати із Криму оскільки він являється військовослужбовцем, вони зібрали речі та були готові їхати на материкову територію України, однак згодом мати сказала, що переїжджати вони не будуть і батько з нею погодився.

Комплекс вищенаведених доказів у їх сукупності дають суду можливість зробити чіткий та категоричний висновок про те, що обвинувачений ОСОБА_12 безумовно знав і про рішення РНБО України від 23.03.2014 року «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій ЗСУ, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території АР Крим та м. Севастополя в інші регіони України» і про директиву Міністерства оборони України та Генерального Штабу Збройних Сил України №Д-1 від 06.05.2014 року «Про особливості проходження військової служби військовослужбовцями Збройних Сил України» і про інші документи з цього приводу та загалом про необхідність виходу всіх військовослужбовців, які мають намір залишитися вірними присязі українському народу із території Криму та материкову територію України.

У відповідності до відповіді на запит Директора Військово-медичного департаменту МО України №824 від 09.02.2016 року (т.2 а.п.131), відповіді на запит директора Департаменту кадрової політики МО України №729 від 01.02.2016 року (т.2 а.п.119), протоколу огляду від 09.02.2016 року (т.2 а.п.133), відповіді Коменданта комендатури МО України №293/3/80 від 22.02.2016 року на запит №10/949 від 14.02.2016 року (т.2 а.п.198), протоколу огляду від 25.02.2016 року (т.3 а.п.211-214), журналу реєстрації перехідних документів Військово-медичного департаменту Міністерства оборони України за 2014 рік, який долучений до матеріалів кримінального провадження, протоколу огляду від 25.02.2016 року (т.3 а.п.219-222), журналу реєстрації перехідних документів Військово-медичного департаменту Міністерства оборони України за 2015-2016 роки, який долучений до матеріалів кримінального провадження, витягу з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» (т.2 а.п.210), протоколу огляду від 09.02.2016 року (т.3 а.п.28-29), списків військовослужбовців, які проходили військову службу в структурних підрозділах Військово-медичного департаменту Міністерства оборони України та вийшли на материкову частину України (т.3 а.п.31-37), копії списків військовослужбовців військово-медичних установ та військових частин підпорядкованих Військово-медичному департаменту Міністерства оборони України, які не прибули у визначений строк з тимчасово окупованої території України (т.2 а.п. 83-90) ОСОБА_12 до Військово-медичного департаменту МО України та Департаменту кадрової політики МО України щодо його звільнення не звертався, документи про таке звільнення до вказаних установ не надходили, відомості про відвідування ним Військово-медичного департаменту у 2014 році відсутні, ОСОБА_12 у період 2014-2016 років перетинав державний кордон України 29.01.2016 року на пункті пропуску Каланчак. Також у відповідності до вказаних доказів ОСОБА_12 у встановлені строки із тимчасово окупованої території Криму не вийшов.

Окремо суд звертає увагу на те, що у відповідності до абз.4 пп.1 п.225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, звільнення військовослужбовців з військової служби у військових званнях до підполковника включно за всіма підставами, крім звільнення осіб офіцерського складу через службову невідповідність, здійснюється першим заступником Міністра оборони України

Свідок ОСОБА_15 будучи допитаним в судовому засіданні, щодо порядку звільнення офіцерів суду показав, що вони звільняються із служби за наказом Міністра оборони України, командир не видає наказів про звільнення, офіцер вважається звільненим із моменту виключення його із списку військовослужбовців.

Допитаний свідок ОСОБА_16 суду показав, що порядок звільнення військовослужбовців прописаний у ст.26 ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу". Для того, щоб звільнитися із Збройних сил України, ОСОБА_12 повинен був написати рапорт командиру, вказавши підставу для звільнення, командир в свою чергу повинен поставити візу та передати його у відділ кадрів, для підготовки всіх необхідних документів та відправки їх безпосередньо до Міністерства оборони України. Однак у той час багато офіцерів, при неможливості написати рапорт на місці, прибували до м. Києва, де їхнє прибуття фіксувалося, проводилися всі необхідні процедури та видавався наказ про звільнення.

Що стосується ОСОБА_12 , то рапорт про його звільнення до м. Києва не надходив, будь-яких відомостей про його звільнення не було, крім того якщо звільняється підполковник то має бути наказ першого заступника Міністра оборони України.

Свідок ОСОБА_18 будучи допитаним в судовому засіданні суду показав, що звільнення військовослужбовців здійснюється на підставі закону, найбільш поширена практика шляхом написання рапорту на ім`я командира, який останній візує. Рапорт повинен реєструватися в стройовій частині. Звільненим вважається військовослужбовець після виключення його із списку особового складу, до цього моменту він має виконувати військовий обов`язок. Всі військо службовці, які були звільнені чи призначені проходили через Військово-медичний департамент. Документи на звільнення ОСОБА_12 не надходили.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_22 суду показав, що причини з яких ОСОБА_12 не вийшов на материкову територію України йому не відомі, інформації про його звільнення у нього також не було. Будь-який військовослужбовець який приїхав із Криму мав можливість звільнитися, жодних перешкод ніхто не чинив. Так само міг зробити і ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_23 будучи допитаним у судовому засіданні суду показав, що працює у відділі комплектування військовослужбовців. При виході із Криму всі військовослужбовці мали можливість звільнитися, звільнення займало 3-4 доби. Від ОСОБА_12 рапорту на звільнення він не бачив. Військовослужбовець який виявив бажання звільнятися, в першу чергу повинен написати рапорт, на основі якого начальник відпрацьовує подання на звільнення. Потім ці документи направляються у військово-медичний департамент, а потім в департамент кадрової політики. До моменту виходу наказу про звільнення військовослужбовець виконує свої обов`язки. Наказ підписується відповідно до номенклатури. Ті особи, які вийшли із Криму без начальників, рапорт писали на начальника військово-медичного департаменту.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_35 суду показав, що працює начальником відділу кадрової роботи Військово-медичного департаменту Міністерства оборони України та у 2014 році займався розподілом особового складу, призначеннями, звільненнями, переведеннями.

Станом на 2014 рік всі військовослужбовці, які мали бажання звільнитися із лав Збройних сил України мали таку можливість, для цього необхідно було пройти військово-лікарську комісію, однак для військовослужбовців із Криму було зроблено виключення та таких військовослужбовців звільняли без проходження ВЛК, жодних перешкод для звільнення військовослужбовців з боку Військово-медичного департаменту не було.

У випадку із ОСОБА_12 наказ на звільнення повинен був підписувати Перший заступник Міністра оборони України, його безпосередній керівник не мав такого права.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_37 суду показала, що працює на посаді головного спеціаліста відділу кадрової роботи Військово-медичного департаменту Міністерства оборони України з 2009 року.

Військовослужбовці із Криму, із дозволу міністра оборони, звільнялися без проходження ВЛК.

Якщо командир не виходив із території Криму разом із військовослужбовцями, то особи, які мали намір звільнитися приїжджали в департамент і рапорт про звільнення писали на ім`я директора департаменту, після чого без будь-яких перешкод звільнялися.

Свідок ОСОБА_38 суду показав, що військовослужбовці які мали бажання звільнитися приїжджали до м. Києва, писали в департаменті рапорти на ім`я начальника, після чого були звільнені.

Оцінка вищенаведених доказів у їх сукупності дає суду можливість зробити висновок, про те що ОСОБА_12 у встановлені строки із тимчасово окупованої території Криму не вийшов та маючи можливість звільнитися із лав Збройних Сил України, належних та достатніх заходів для цього не вжив та у встановленому законом порядку із військової служби звільнений не був.

Відповідно до копії протоколу затримання особи від 29.01.2016 року (т.3 а.п.168-170), заяви ОСОБА_12 . Військовому прокурору Дарницького гарнізону майору юстиції ОСОБА_5 (т.2 а.п.100), протоколу огляду від 30.01.2016 року з додатками (т.2 а.п.101-107), довідки №139 від 15.10.2014 року (т.2 а.п.103), протоколу огляду від 24.02.2016 року, (т.3 а.п.46), довідки №140 від 15.10.2014 року (т.2 а.п.104, т.3 а.п.47, т.4 а.п.13), протоколу огляду від 24.02.2016 року (т.3 а.п.50), копії трудової книжки серії НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_12 (т.2 а.п. 105-107, т.3 а.п.51-53), протоколу огляду від 24.02.2016 року, (т.3 а.п.171-172), паспорта громадянина Рсійської Федерації НОМЕР_3 виданого 12.04.2016 року на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (т.3 а.п.174), протоколу огляду від 24.02.2016 року (т.3 а.п.175-176), паспорта громадянина України НОМЕР_9 виданого 02.10.1999 року на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (т.3 а.п.178), протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 17.02.2016 року, (т.2 а.п.95-99) ОСОБА_12 не вийшовши у встановлені строки на материкову територію України та не звільнившись у встановленому законом порядку із лав Збройних Сил України перейшов на бік ворога, яким є Російська Федерація та починаючи із 01.04.2014 року по 12.08.2014 року працював заступником начальника центру з медичної частини начальника медичної частини Центру реабілітації, санаторного лікування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Міністерства оборони РФ, тобто на тій же посаді, що і у лавах Збройних Сил України та у тому ж центрі, однак уже у складі Міністерства оборони РФ, яка у тих конкретних умовах являється збройним агресором та ворогом.

12.08.2014 року Центр реабілітації, санаторного лікування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Міністерства оборони РФ на підставі Директиви Міністерства оборони РФ було реорганізовано у Федеральну автономну установу Міністерства оборони РФ «Центальний спортивний клуб Армії» і 12.08.2014 року ОСОБА_12 був переведений на посаду начальника диспансеру відокремленого підрозділу ФАУ МО РФ ЦСКА Центру фізкультурно-оздоровчого та спеціальної підготовки «Судак» продовжуючи зраджувати державу громадянином та військовослужбовцем якої являється.

Також із вищевказаних доказів вбачається, що ОСОБА_12 будучи громадянином України, військовослужбовцем Збройних Сил України, перейшовши на бік ворога, у підтвердження правильності своїх дій та доведення їх до логічного завершення 12.04.2016 року отримав паспорт громадянина Рсійської Федерації НОМЕР_3 .

Із протоколу огляду від 25.02.2016 року, (т.3 а.п.56), витягу із з наказу першого заступника Міністра оборони України №57 від 25.05.2014 року (т.3 а.п.57), протоколу огляду від 25.02.2016 року (т.3 а.п.60), витягу із наказу першого заступника Міністра оборони України №64 від 08.04.2015 року (т.3 а.п.61), вбачається, що 25.05.2014 року, підполковника медичної служби ОСОБА_12 , заступник начальника центру з медичної частини начальник медичної частини звільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження першого заступника Міністра оборони України, на підставі клопотання директора Військово-медичного Департаменту МОУ від 14.05.2014 року, а 08.04.2015 року звільнено з військової служби у запас за пунктом «ж» ( у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) та виключено зі списків особового складу Збройних сил України з 27 березня 2015 року, на підставі наказу Міністра оборони України від 27.03.2015 року №66КП.

Вирішуючи питання наявності чи відсутності на території АР Крим починаючи із кінця лютого - початку березня 2014 року збройного конфлікту, суд виходить із того, що Згідно Конституції України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Протягом лютого-березня 2014 року військовослужбовцями Збройних Сил Російської Федерації шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, було захоплено державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, розташовані на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, тим самим порушили територіальну цілісність та державний суверенітет України, що продовжується по теперішній час.

6 березня 2014 року Верховна Рада Автономної Республіки Крим ухвалила Постанову «Про проведення загальнокримського референдуму» №1702-6/14, чим порушила конституційний принцип територіальної цілісності України та вийшла за межі своїх повноважень, встановлених Конституцією України, Конституцією Автономної Республіки Крим, іншими нормативно-правовими актами.

За таких обставин, статус території АР Крим, відповідно до ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII визначено як тимчасово окупована територія, унаслідок збройної агресії Російської Федерації, та встановлено особливий правовий режим на цій території, визначено особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Таким чином, станом на березень 2014 року Україна перебувала у стані, що характеризується діями щодо вирішення національно-етнічних, релігійних та інших протиріч із застосуванням засобів збройного насильства, за яких держава не переходить в особливий стан, що визначається як війна, і не вводить режим воєнного стану в країні або на частині її території, а збройна боротьба не виходить за межі операційного напрямку (мають місце різні військові інциденти, військові акції, інші військові зіткнення обмеженого масштабу (низької інтенсивності) із застосуванням іррегулярних або регулярних збройних формувань), тобто, безумовно, знаходилася у період збройного конфлікту.

Окрім визнання на законному рівні збройного конфлікту на території АР Крим між Україною та Російскою Федерацію у зв`язку із чим було порушено державний суверенітет України та наша держава втратила частину своїх територій, безумовну наявність збройного конфлікту станом на березень 2014 року в Криму підтвердили допитані в судовому засіданні свідки.

Зокрема, свідок ОСОБА_19 з цього приводу суду показав, що в 2014 році займав посаду заступника начальника Євпаторійського санаторію. Після захоплення 27.02.2014 року ВР АР Крим, 02.03.2014 року почали активізовуватися дії в Євпаторії, появилася самооборона Євпаторії, яка складалася з активних громадян, колишніх Беркутівців та партійних осередків. Впродовж наступних кількох днів все стало зрозуміло, на дорогах з`явилася військова техніка РФ та була велика ймовірність військових дій. З 05.03.2014 року частини почали блокуватися, колеги повністю вийшли на казармене положення та були заблоковані. Приблизно 21 березня було збройне захоплення їх установи особами в кількості десяти чоловік, після чого була виставлена охорона.

Свідок ОСОБА_20 будучи допитаним у судовому засіданні суду показав, що в 2014 році займав посаду начальника 70-го військового мобільного госпіталю м. Севастополя. Щодо подій в Криму у березні 2014 року, то приблизно 16-18 озброєних чоловіків у військовій формі без розпізнавальних знаків, почали їх блокувати, забороняли провадити діяльність, вивозити майно. У певний період військовослужбовці РФ змусили їх покинути військову частину.

В той час в основному відбувалось блокування військових частини, без застосування вогнепальної зброї, хоча була інформація про вбивство прапорщика в АДРЕСА_2 , майора в 10 військовій авіаційній бригаді та про обстріл ВЧ НОМЕР_4 , де були захоплені склади зі зброєю.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_21 суду показав, що в березні 2014 року працював начальником військово-медичного клінічного центру Кримського регіону. Після анексії, військово-медичні клінічні центри були заблоковані, заборонявся прохід на територію лікувального закладу, проводився огляд всіх приміщень та перевірка хворих. Крім цього, озброєні групи людей заблоковували виїзд з КПП та госпіталю, забороняли виходити персоналу, перевірялися речі, автомобілі не могли в`їжджати за територію госпіталю.

Також йому відомі факти захоплення начальника Сімферопольського військового госпіталю та утримання його як заручника, блокування та військове протистояння картографічної частини, блокування території 70 мобільного військового госпіталю. Їхню установу було спочатку заблоковано загонами самооборони, потім було захоплено морськими піхотинцями РФ та їх керівник представився як "начальник медичної служби східно-південного округу", що знаходиться в Ростові-на-Дону.

Свідок ОСОБА_26 будучи допитаним у судовому засіданні суду показав, що в 2014 році працював в центрі медичної реабілітації та санаторного лікування "Судак".

27.02.2014 року розпочалась анексія Криму, було захоплено ВР АР Крим, після чого поступово почали блокуватися військові частини збройними силами РФ. Санаторій не блокувався, оскільки хоча і був військовим однак не був збройним формуванням.

З 25.02.2014 року він перебував у відпустці, знаходився в м. Севастополь, та бачив блокування аеродрому та ВЧ "Бельбек", озброєними військовими та військовою технікою. По території всього півострова були створені блокпости самооборони, козаків, та військовослужбовців збройних сил РФ. На виїзді з Криму був контрольно-пропускний пункт де перевіряли документи.

17.03.2014 року після референдуму, відбувся штурм аеропорту " ІНФОРМАЦІЯ_9 ", під час якого використовувалася зброя та військова техніка. У штурмі брали участь військовослужбовці збройних сил РФ, також було 3 БТР та батальйон морської піхоти чи ВДВ. БТРами було зроблено два проломи в паркані та вказані БТРи таким чином потрапили на територію військової частини. Третій БТР намагався заїхати в центральні ворота, однак вони були заблоковані автомобілем "Урал". Під час штурму було травмовано журналіста та спецназівця РФ. Потім військовослужбовці ВЧ НОМЕР_5 були взяті в кільце озброєними людьми, спущено прапор України та піднято прапор РФ, взято в полон командира Мамчура.

В лютому-березні 2014 року на території АР Крим мав місце збройний конфлікт, є загиблі особи, було розстріляно офіцера, поранено прапорщика. Під час блокування аеропорту «Бельбек», застосовувалась вогнепальна зброя, коли закінчились патрони загін морських піхотинців використовував гранатами, людей брали у полон.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_32 суду показав, що з червня 2013 року по 28 березня 2014 року працював у прокуратурі м. Феодосія та здійснював нагляд за додержанням законів у військовій сфері.

В лютому 2014 року на територію Кримського півострова повітряним транспортом, з моря та через Керчинську переправу почали заходити військовослужбовці ЗС РФ з технікою. До кінця лютого 2014 року всі військові об`єкти були заблоковані вказаною технікою та військовослужбовцями. На територію санаторію « ІНФОРМАЦІЯ_2 » прибували військовослужбовці РФ та намагались проводити агітацію.

В Криму в той час був справжній військовий конфлікт, на територію півострову прибули озброєні солдати із зброєю та військовою технікою, які захоплювали певні території, в тому числі використовуючи БТРи та артилерійську зброю з вертольотів.

Свідок ОСОБА_38 будучи допитаним у судовому засіданні суду показав, що в 2014 році працював на посаді Заступника Міністра оборони України.

У той час у Криму був військовий конфлікт, із застосуванням зброї та військової техніки військовослужбовцями РФ.

Свідок ОСОБА_15 будучи допитаним в судовому засіданні, суду показав, що в 2014 році працював у структурі військово-медичного департаменту ЗСУ та в березні 2014 року отримав розпорядження керівника відправитись у санаторій «Партиніт», для того щоб вивезти звідти секретні документи, та по можливості вивести документи з усіх інших військових об`єктів Криму. До АР Крим він приїхав за два дні до референдуму і у той час більшість об`єктів були вже заблокованими і потрапити до них було неможливо.

У відповідності до відповіді тимчасово виконуючого обов`язки начальника Головного управління персоналу заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України генерал-майора ОСОБА_44 №6239 від 08.10.2016 року на запит ІНФОРМАЦІЯ_10 , кількість загиблих військовослужбовців на території АР Крим протягом 2014 року під час збройної анексії Криму становить 2 особи: 1. Прапорщик ОСОБА_45 , начальник складу військової частини НОМЕР_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_11 ), 18.03.2014 року о 18.10 год. на вежі спостереження, виконуючи обов`язки чергового парку, отримав смертельне вогнепальне поранення під час захоплення військової частини невідомими особами, озброєних автоматичною стрілецькою зброєю. 2. Майор ОСОБА_46 , старший помічник начальника оперативного відділення штабу військової частини НОМЕР_11 ( АДРЕСА_5 ), 06.04.2014 року о 23.45 год. у гуртожитку військової частини був застрелений військовослужбовцем Російської Федерації двома пострілами з автомату АК-74 (т.3 а.п.223).

Закріплення на законодавчому рівні збройної агресії Російської Федерації проти України у 2014 році на території АР Крим, результатом чого є втрата Україною своїх територій та вищенаведені показання свідків і письмові докази у їх сукупності дають суду можливість зробити безумовний та категоричний висновок про існування починаючи з кінця лютого - початку березня 2014 року на території АР Крим збройного конфлікту між Україною та Російською Федерацією у якому Російська Федерація є агресором та ворогом.

Також аналізуючи весь комплекс доказів у кримінальному провадженні, які доводять провину обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.408 КК України, суд окремо бере до уваги приписи ч.2 ст.14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у відповідності до якої військовослужбовці військових формувань та правоохоронних органів України, які не прибули до визначених пунктів у визначені військовими формуваннями та правоохоронними органами України строки, вважаються такими, що залишили військові частини, та зараховуються у розпорядження відповідних посадових осіб. Відповідна інформація щодо їх розшуку надається до правоохоронних органів.

Розглянувши повно і всебічно кримінальне провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, у тому числі перевіривши і оцінивши усі доводи учасників судового провадження, розглянувши кримінальне провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, безпосередньо дослідивши, надані докази стороною обвинувачення, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_12 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_12 суд кваліфікує за ч.1 ст.408 КК України, як дезертирство, тобто нез`явлення на службу у разі переведення з метою ухилитися від військової служби, та за ч.1 ст.111 КК України, як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальної цілісності, обороноздатності України: переходом на бік ворога в період збройного конфлікту.

Крім цього, у обвинувальному акті міститься посилання на те, що ОСОБА_12 надавав іншу допомогу представникам Російської Федерації у проведенні підривної діяльності проти України, а саме:

На виконання злочинного умислу щодо сприяння представникам Російської Федерації у проведенні підривної діяльності проти України ОСОБА_12 , скориставшись дезорієнтованістю та розгубленістю особового складу військової частини НОМЕР_1 , спричиненою окупацією АР Крим військовими підрозділами Російської Федерації, сприяв незаконному проникненню на територію Центру медичної реабілітації, санаторного лікування та спеціальної підготовки особового складу АДРЕСА_4 та Військово-морських сил ЗСУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військовослужбовців Російської Федерації, їх вільному переміщенню територією Центру, захопленню військового майна. Надалі в присутності та за участю ОСОБА_12 військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації проводили агітаційну роботу з військовослужбовцями Збройних Сил України щодо переходу останніх на службу до Збройних Сил Російської Федерації чи виконання обов`язків за посадами без вступу на військову службу.
В свою чергу ОСОБА_12 , являючись для інших військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 начальником за військовим званням, особисто проводив агітаційну роботу з військовослужбовцями Збройних Сил України щодо переходу останніх на службу до Збройних Сил Російської Федерації чи виконання обов`язків за посадами без вступу на військову службу, організовував проведення реабілітаційних заходів з військовослужбовцями Збройних Сил Російської Федерації, а також надання іншої медичної допомоги військовослужбовцям Збройних Сил Російської Федерації.
Однак обвинувачення ОСОБА_12 у цій частині, не знайшло своє підтвердження під час судового розгляду кримінального провадження, не доводиться жодним із доказів наданих стороною обвинувачення, а тому підлягає виключенню.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому згідно ст. 66 КК України, суд визнає вчинення злочину вперше, виключно позитивну характеристику, та наявність на утриманні малолітньої дочки і дочки студентки.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст. 67 КК України не встановлені.

Згідно з ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_12 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів проти основ національної безпеки України та проти встановленого порядку несення військової служби, особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, свою вину у вчиненні злочинів, які йому інкриміновано не визнав, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, характеризується виключно позитивно, має вищу освіту, одружений, має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_50 ІНФОРМАЦІЯ_12 та повнолітню дочку - ОСОБА_51 ІНФОРМАЦІЯ_13 , яка є студенткою та навчається у вищому навчальному закладі, а також матір пенсіонерку та інваліда 3 групи і батька пенсіонера, які хворіють, до затримання працював.

Також вирішуючи питання щодо виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_12 суд бере до уваги те, що у відповідності до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, та приходить до висновку, що покарання обвинуваченому за ч.1 ст.111 КК України, враховуючи кілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, з урахуванням особи винного, яких проходив військову службу у Військово-медичному департаменті Міністерства оборони України, був військовим медиком та його злочинні дії не супроводжувалися використанням зброї, в тому числі проти військовослужбовців Збройних Сил України та громадян України, враховуючи відсутність обставин, що обтяжують покарання, слід призначити із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі передбаченої санкцією ч.1 ст.111 КК України та без конфіскації майна, оскільки його дії не містять корисливого умислу, та у виді позбавлення волі у межах санкції ч.1 ст.408 КК України, з подальшим визначенням, на підставі ст.70 КК України, остаточного покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню ним нових злочинів у майбутньому.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлявся. Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.

Підсумовуючи вищенаведене, керуючись ст.ст.50,65,66,67,70,72 КК України, ст.ст. 342-380 КПК України,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_12 визнати винуватим у вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст.408, ч.1 ст.111 КК України та призначити йому покарання:

за ч.1 ст.408 КК України у виді 3 років позбавлення волі. за ч.1 ст.111 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_12 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_12 відраховувати з 29.01.2016 року, зарахувавши йому на підставі ч.5 ст.72 КК України у строк покарання - попереднє ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_12 залишити без змін тримання під вартою. Речові докази копію другого примірника особової справи підполковника медичної служби ОСОБА_12 (т.2 а.п.134-136), CD-диски (т.3 а.п.4-5, 9-10, 15-16, 20-21), список сімей військовослужбовців (т.3 а.п.25-26), список військовослужбовців (т.3 а.п.38-39), копію директиви №Д-1 від 06.05.2014 року (т.2 а.п.44-45), копію довідки від 15.10.2014 року №140 (т.3 а.п.48-49), копію трудової книжки ОСОБА_12 серії НОМЕР_8 (т.3 а.п.54-55), витяг із наказу першого заступника Міністра оборони України №57 від 25.05.2014 року (т.2 а.п.58-59), витяг із наказу першого заступника Міністра оборони України №64 від 08.04.2015 року (т.3 а.п.62-63), документи (т.3 а.п.79-82), диски з відеозаписами (т.3 а.п.105-106, 113-114, 118-119, 122-123, 126-127, 140-141), копію витягу з наказу Міністра оборони України №244 від 24.05.2014 року (т.3 а.п.145-146), витяг із наказу першого заступника Міністра оборони України №119 від 19.07.2013 року (т.3 а.п.149-150), паспорт громадянина Російської Федерації, виданий на ім`я ОСОБА_12 , № НОМЕР_3 від 12.04.2014 року (т.3 а.п.173), паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_12 , НОМЕР_9 від 02.10.1999 року (т.3 а.п.177), журнал реєстрації перехідних документів за 2014 рік (т.3 а.п.215-216), журнал реєстрації перехідних документів за 2015-2016 роки ( т.3 а.п.217-218) - залишити у матеріалах кримінального провадження, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_12 , серії НОМЕР_13 (т.3 а.п.181-182), мобільний телефон марки «Samsung» серії DUOS (т.3 а.п.209-210) повернути родичам ОСОБА_12 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляції через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий:
Судді: