Дата документу 26.04.2017 Справа № 1-15/11
ПОСТАНОВА
26 квітня 2017 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши в приміщенні Октябрського районного суду м. Полтави заяву ОСОБА_4 про зняття арешту з його майна,

в с т а н о в и в:
21.03.2017 року заявник ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою, у якій просив скасувати арешт, накладений постановою старшого слідчого прокуратури м. Полтави ОСОБА_3 від 19.12.2007 року, на його автомобіль марки ГАЗ 33021 СПГ 2001 року випуску, двигун № НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , реєстраційний № НОМЕР_4 , білого кольору, мотивуючи, що у застосуванні цього заходу відпала необхідність, оскільки у кримінальному провадженні він був у статусі свідка, за довгі роки розгляду кримінального провадження спору про право власності на це майно не існувало, жодних вимог до нього пред`явлено не було, конфіскація майна не застосовувалась.

Заявник в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, свої вимоги підтримав. Прокурор не заперечував проти задоволення заяви.

Суд, заслухавши прокурора, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Постановою старшого слідчого прокуратури м. Полтави ОСОБА_3 від 19.12.2007 року, в порядку КПК України 1960 року, було накладено арешт на автомобіль марки ГАЗ 33021 СПГ 2001 року випуску, двигун № НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , реєстраційний № НОМЕР_4 , білого кольору, з метою забезпечення виконання можливого позову та вироку суду.

Зі змісту розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року, убачається, що зміна, скасування чи припинення запобіжних заходів, у тому числі арешту майна, накладеного до набуття чинності цим кодексом, здійснюється в порядку КПК України 1960 року.

Частини 1,6 ст.126 КПК України 1960 року визначали, що арешт майна здійснюється лише для забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна та скасовується, якщо у застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 23.10.2012 року ОСОБА_5 було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.388 КК України, а кримінальну справу відносно нього закрито у зв`язку з закінченням строків давності. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду та роз`яснено йому право звернутися до суду в порядку цивільного судочинства. Конфіскація майна не застосовувалась, оскільки не передбачена санкцією ч.1 ст.388 КК України.

Однак цим рішенням, за відсутності відповідних клопотань, не вирішувалось питання щодо арештованого майна.

Також за даними вказаної постанови, заявник ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності не притягувався та відсутні будь-які відомості про матеріальні претензії до нього, зважаючи, що з моменту укладення відповідної угоди щодо спірного автомобіля минуло більше 10 років. Водночас, позовні вимоги пред`являлись до інших осіб, до яких заявник не має відношення.

При цьому суд зважає на визнані джерела права, зокрема вимоги Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенції) та практику Європейського Суду з прав людини, який неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (див. рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»). Втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Вимога досягнення такого балансу відображена в цілому в побудові ст.1 Першого протоколу, включно з другим реченням, яке необхідно розуміти у світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом ужиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (див. рішення у справі «Прессос компанія Нав`єра А.О.» та інші проти Бельгії»). Суд обов`язково визначає, чи було дотримано необхідного балансу в спосіб, сумісний з правом особи на «мирне володіння майном» у розумінні першого речення ст.1 Першого протоколу (див. рішення у справі «Звольський та Звольська проти Республіки Чехія»).
Згідно свідоцтва серії НОМЕР_5 , виданого Полтавським МРЕВ про реєстрацію транспортного засобу автомобіля ГАЗ 33021 СПГ 2001 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_4 , білого кольору, його власником є заявник ОСОБА_4 . Будь-які дані про скасування вказаного свідоцтва чи визнання його недійсним відсутні, тому воно є чинним правовстановлюючим документом.
За таких обставин, потреба у залишенні арешту майна ОСОБА_4 в порядку кримінального судочинства на даний час позбавлена жодних правових підстав.

Керуючись ст. 125,126,409 КПК України 1960 року , -

п о с т а н о в и в :
Заяву ОСОБА_4 задовольнити повністю.

Скасувати арешт, накладений постановою старшого слідчого прокуратури м. Полтави ОСОБА_3 від 19.12.2007 року, на автомобіль марки ГАЗ 33021 СПГ 2001 року випуску, двигун № НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , реєстраційний № НОМЕР_4 , білого кольору.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області протягом 7 днів із дня її проголошення через Октябрський районний суд м. Полтави.

Суддя ОСОБА_1