Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/101/15-к
Провадження № 1-кп/723/40/17
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 березня 2017 року м. Сторожинець

Сторожинецькийо районний суд,

Чернівецької області, в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

адвоката ОСОБА_5

перекладача ОСОБА_6

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi, в залі суду в м. Сторожинець, клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 Субалітхарану

встановив:

В провадженні Сторожинецького районного суду, Чернівецької області перебуває кримінальне провадження щодо обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

В ході судового розгляду провадження від обвинуваченого та його захисника надійшло письмове клопотання про зміну міри запобіжного заходу обвинуваченому із застави на особисте зобов`язання з посиланням на те, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07.05.2014 року підозрюваному, на той час за ч.3 ст.332 КК України, Кумарасамі Субалітхарану було застосовано запобіжний захід у вигляді утримання під вартою з одночасним визначенням застави в розмірі 50 тисяч гривень

Заставодавець ОСОБА_8 , 07.05.2014 року вніс вказану суму застави на депозитний рахунок Шевченківського районного суду м. Чернівці, а в подальшому, цим же заставодавцем 09.10.2014 року додатково було внесено ще 47000 гривень застави, згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07.10.2014 року.

Ухвалами Сторожинецького районного суду, Чернівецької області, в т.ч. і від 05.08.2016 року кримінальне провадження призначалось до судового розгляду, без зміни вказаного запобіжного заходу.

Посилаючись на положення ч.1, 2 ст.331, ст. 178 КПК України, заявники клопотання зазначають, що обвинувачений зареєстрований та проживає в с. Дмитрівка, Київської області разом із своєю сім`єю, яка складається із дружини та двох малолітніх дітей. Сім`я перебуває в скрутному матеріальному становищі так як заставодавець сплачував грошову заставу отримуючи кошти від дружини обвинуваченого. Кумарасамі Субалітхаран постійно хворіє і перебуває під динамічним наглядом та лікуванням за місцем свого постійного проживання, а саме при Дмитрівській ДЗПСМ, має гіпертонічну хворобу та інші захворювання згідно довідки медичного закладу і потребує стаціонарного лікування з приводу захворювання серця.

Виходячи з цього та посилаючись на закінчення строку дії попереднього запобіжного заходу, просили змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 Субалітхарану із застави у розмірі 97 тисяч гривень на особисте зобов`язання, а заставу повернути заставодавцю ОСОБА_8 .

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник клопотання підтримали посилаючись на викладені в клопотанні обґрунтування.

Прокурор, в судовому засіданні, клопотання вважав безпідставним і просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на тяжкість покарання, яке може понести обвинувачений та на необхідність забезпечення виконання обвинуваченим хоча би обов`язку явки до суду, що може бути виконано за допомогою обраного запобіжного заходу у вигляді застави.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, якими прокурор обґрунтовує свої доводи, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; - знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; - незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Судом встановлено, що для забезпечення ризику щодо можливості переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки підозрюваний, на той час, ОСОБА_4 не з`являвся на виклики слідчого, а родичі заявляли про його непроживання в с. Дмитрівка, Київської області, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07.10.2014 року Кумарасамі Субалітхарану було змінено запобіжний захід з застави в розмірі 50000 гривень на тримання під вартою в Чернівецькому слідчому ізоляторі. Для забезпечення виконання обов`язків зазначених в КПК, підозрюваному було визначено заставу в розмірі 97 тисяч гривень. Термін дії обов`язків визначено судом до 07 грудня 2014 року, які в подальшому не продовжувались, а відповідно припинили свою чинність.

Таким чином за станом на день розгляду клопотання щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , діє запобіжний захід у вигляді застави в сумі 97000 гривень без будь-яких обов`язків.

Згідно положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу

За нормами ст. 201 Глави 18 КПК України, обвинувачений до якого застосовано запобіжний захід, має право подати до суду клопотання про зміну запобіжного заходу за умови виконання вимог ч. 3 цієї статті в т.ч. надання суду підтвердження того, що прокурору надіслана копія клопотання та копії матеріалів, що обґрунтовують клопотання.

Як вбачається із клопотання, на ньому міститься штамп проставлений прокуратурою Чернівецької області 27.03.2017 року про надходження розглядуваного клопотання (реєстр за № 206), а відповідно вбачається, що обвинуваченим та його захисником виконані вимоги щодо обов`язкового надання клопотання з додатками прокурору не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Згідно вимог глави 18 КПК України (ст. 194 ч.1) під час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу та застосування іншого запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеному ризику чи ризикам.

Виходячи із зазначеної норми та застосовуючи її до правовідносин, що виникли, суд зважає на те, що в провадженні суду знаходиться обвинувальний акт, яким обвинуваченому ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст.332 КК України, який з огляду на санкцію статті, що передбачає покарання від семи до дев`яти років, класифікується як тяжкий злочин.

Вирішуючи питання щодо наявності ризику чи ризиків що визначені статтею 177 КПК України та зазначені в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду від 07.10.2014 року, якою Кумарасамі Субалітхарану було обрано запобіжний захід в т.ч. із заставою в розмірі 97 тисяч гривень, суд виходить з того, що у вказаній ухвалі було підтверджено ризик щодо можливості переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду і можливості перешкоджання шляхом неявки як до органів досудового розслідування так і до суду.

Вирішуючи питання щодо того чи змінились вказані ризики, суд зважає на те, що обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.3 ст.332 КК України, надійшов до Сторожинецького районного суду 15.01.2015 року та був призначений до підготовчого судового засідання на 27.01.2015 року, а в подальшому до судового розгляду на 05.02.2015 року і з того часу та до 10.05.2016 року розгляд відкладався багато разів в тому числі:

- 05.02.2015 року з приводу хвороби обвинуваченого з 04.02.2015 року, підтвердженої довідкою Дмитрівської АЗПСМ (а.с.150-152 Т.14); 20.02.2015 року;

- 11.03.2015 року, оскільки адвокат зайнятий в судовому процесі в Апеляційному суді м. Києва (а.с.162-164 Т.14);

- 31.03.2015 року, внаслідок хвороби обвинуваченого, підтвердженої листком непрацездатності з 04.02.2015 року по 13.03.2015 року;

- 20.04.2015 року, внаслідок зайнятості адвоката в судовому засіданні у Вінницькому міському суді (а.с.180-181 Т.14);

- 07.05.2015 року, з приводу хвороби обвинуваченого з 05.05.2015 року, підтвердженої листком непрацездатності (а.с.202 Т.14), а також:

- 12.08.2015 року внаслідок хвороби обвинуваченого, підтвердженої електронним повідомленням його захисника (а.с.228 Т.14);

- 30.12.2015 року, в зв`язку з хворобою обвинуваченого підтвердженою електронним повідомленням № 16 захисника (а.с.45 Т.15);

- 16.02.2016 року внаслідок поганого самопочуття обвинуваченого, підтвердженого письмовим повідомленням адвоката (а.с.68 Т.15);

- 21.03.2016 року внаслідок поганого самопочуття обвинуваченого та зайнятістю захисника що підтверджено електронним повідомленням обвинуваченого (а.с.88 Т.15).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями (а.с.181 Т.15), кримінальне провадження надійшло на розгляд судді ОСОБА_1 та було призначене до підготовчого судового засідання на 23.06.2016 року, в яке обвинувачений не з`явився внаслідок зайнятості адвоката в іншому судовому процесі в Апеляційному суді Сумської області, а обвинувачений проходить курс амбулаторного лікування (а.с.190 Т.15).

В наступне підготовче судове засідання призначене на 15.07.2016 року обвинувачений знову не з`явився внаслідок хвороби обвинуваченого та участі адвоката в іншому судовому розгляді (а.с.2014206 Т.15).

Після призначення кримінального провадження до судового розгляду на 15.08.2016 року (ухвала від 05.08.2016 року (а.с.236 Т.15), обвинувачений не з`являвся до суду:

- 15.08.2016 року, в зв`язку із хворобою обвинуваченого та зайнятістю адвоката в іншому судовому засіданні;

- 06.12.2016 року, внаслідок поганих погодних умов, поганого самопочуття обвинуваченого та зайнятістю адвоката в іншому судовому засіданні (а.с.32 Т.16);

- 16.01.2017 року внаслідок хвороби обвинуваченого та захисника (а.с.75 Т.16);

- 23.02.2017 року через лікування обвинуваченого в Дмитрівській АЗПСМ з 21.02.2017 року (а.с.93 Т.16).

Завданням кримінального провадженні у відповідності до вимог ст..2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно п.1 ч.7 ст.42 КПК України, обвинувачений зобов`язаний прибути за викликом до суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк заздалегідь повідомити про це суд.

Аналізуючи зазначені відкладення судових засідань судом встановлено, що неявки обвинуваченого до суду пов`язані із його хворобою, поганим самопочуттям та зайнятістю адвоката. При цьому зазначені причини зазначалися в клопотаннях як самостійно так і в поєднанні одна з одною.

При цьому суд вважає, що підстава неявки пов`язана із поганим самопочуттям 06.12.2016 року, не є поважною причиною, яка би давала обвинуваченому можливість не виконувати обов`язок щодо явки до суду, а тому вказана неявка є безпричинною хоча і завчасно повідомленою.

Неявки обвинуваченого в судові засідання 11.03.2015 року, 20.04.2015 року, 23.06.2016 року, внаслідок зайнятості адвоката в іншому судовому засіданні, на думку суду, також не є поважними причинами неявки обвинуваченого до суду. Обвинувачений зобов`язаний з`являтися до суду і від виконання цього обов`язку обвинуваченого може звільнити тільки суд. Такі ж самі причини неявок через неможливість участі адвоката в судових засіданнях 15.07.2016 року та 06.12.2016 року, але в поєднанні із хворобою обвинуваченого, слід вважати безпричинними оскільки підтверджень такої хвороби суду не надано.

Що стосується неявок обвинуваченого до суду внаслідок хвороби 05.02.2015 року, 31.03.2015 року та його лікування в Дмитрівській АЗПСМ то аналізуючи підстави таких неявок, суд знаходить їх також безпідставними.

Своє лікування 05.02.2015 року та неявку в зв`язку з цим до суду обвинувачений підтвердив довідкою Дмиртрівської АЗПСМ, згідно якої він знаходився на лікуванні в умовах денного стаціонару з 04.02.2015 року, яка не є належним доказом.

31.03.2015 року обвинувачений не лікувався, оскільки напередодні з 13.03.2015 року виписаний з амбулаторії, де лікувався амбулаторно.

Суд знаходить що випадки хвороби, які підтверджені листками непрацездатності насправді були і обвинувачений насправді лікувався, однак амбулаторні лікування та дати початку такого лікування, які починалися в більшості випадків за один день до судового розгляду, на думку суду, свідчать про моделювання початку хвороби, в амбулаторних умовах та у зв`язку з цим ухилення від явки в суд.

Так обвинувачений викликався в суд на 07.05.2015 року, а лікарняний відкритий з 05.05.2015 року на 5 днів, викликався на 12.08.2015 року, а лікарняний відкритий з 10.08.2015 року на 4 дні; викликався на 30.12.2015 року, а лікарняний відкритий з 28.12.2015 року на 3 дні; викликався на 16.02.2016 року, а лікарняний відкритий з 15.02.2016 року на 3 дні; викликався на 21.03.2016 року, а лікарняний відкритий з 21.03.2016 року на 2 дні; викликався на 15.08.2016 року, а лікарняний відкрито з 15.08.2016 року на 3 дні.

Таким чином безпідставні неявки обвинуваченого до суду за підтвердженим викликом 11.03.2015 року, 20.04.2015 року, 31.03.2015 року, 23.06.2016 року, 15.07.2016 року та 06.12.2016 року, дають суду підстави вважати що ризики які існували на час обрання обвинуваченому попередньої міри запобіжного заходу у вигляді застави, а саме можливість переховування від органів досудового розслідування та/або суду, не втратив свою чинність та продовжує існувати. Крім того не змінився також і ризик щодо можливості перешкоджання обвинуваченим здійсненню судового розгляду кримінального провадження, який формулюється як перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, що не дає суду підстави змінити обраний раніше запобіжний захід, так як інший більш м`який запобіжний захід в т.ч. і особисте зобов`язання, про яке клопоче обвинувачений та його захисник не будуть запобігати зазначеним ризикам, а відповідно в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

Оскільки клопотання в частині повернення суми застави заставодавцю, викладено в клопотанні як супутня вимога до зміни міри запобіжного заходу то у задоволенні клопотання і в цій частині також слід відмовити.

При цьому суд враховує, що ухвалою суду від 16.01.2017 року, заставодавцю ОСОБА_8 відмовлено в поверненні застави в сумі 96 тисяч гривень внаслідок того, що питання щодо повернення застави буде вирішено по закінченню розгляду кримінального провадження, що відповідає положенням ст.182 КПК України.

Посилання ініціаторів клопотання на п.п.3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини вбачається, щодо того що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою та про оцінювання цих ризиків без врахування виключно суворості можливого судового рішення, на думку суду є неточним, оскільки суд не обґрунтовує свої доводи з посиланням на суворість покарання і не приймає таке посилання, яке висловив прокурор при вирішенні клопотання.

Суд вважає, що обраний запобіжний захід, пом`якшений до того ж відсутністю встановлених судом обов`язків, у вигляді застави, є найбільш доцільним також і з огляду на трудову зайнятість обвинуваченого в ТОВ «КОДЕКО» де обвинувачений, з його слів, працює менеджером, з огляду на склад його сім`ї, в якій обвинуваченим утримується і виховується двоє малолітніх дітей та з огляду на часті захворювання обвинуваченого.

При цьому суд не вважає суттєвим посилання обвинуваченого та його захисника на давність встановлення запобіжного заходу обвинуваченому та на знецінення гривні відповідно до курсу долара США, оскільки вказане не має відношення до клопотання щодо зміни запобіжного заходу в кримінальному провадженні.

Так само суд оцінює і ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08.12.2014 року, щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому Кумарасамі Субалітхарану із застави в розмірі 97 тисяч гривень на тримання під вартою із заставою в розмірі 400000 гривень, яка скасована Ухвалою Апеляційного суду, Чернівецької області від 29.01.2015 року, на яку обвинувачений та його захисник посилаються підтверджуючи своє клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому.

Керуючись ст.ст.177, 178, 182, 184, 201, 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника, адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому із застави на особисте зобов`язання, відмовити внаслідок недоведеності клопотання.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок суду.

Суддя