Справа № 333/2844/17
Провадження № 1-кп/333/372/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.06.2017 року м. Запоріжжя
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Сари-Озек, Гвардійського району, Талди-Курганської області (Республіка Казахстан), громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.369-2, ч.1 ст.263 КК України,
В С Т А Н О В И В:
23.05.2017 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 за обвинуваченням його у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.369-2, ч.1 ст.263 КК України, реєстр матеріалів досудового розслідування, розписка обвинуваченого про отримання ним копій вказаних документів.
Прокурор під час проведення підготовчого судового засідання просив суд призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, який провести у відкритому судовому засіданні, суддею одноособово, за участю обвинуваченого та його захисника. Під час досудового розслідування, на думку прокурора, були дотримані усі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачається.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні заперечував проти призначення кримінального провадження до судового розгляду, вказуючи на неконкретність обвинувачення в обвинувальному акті. Так, захисник зазначив, що у третьому абзаці викладу фактичних обставин міститься посилання на Статут внутрішньої військової служби Збройних Сил України та викладено обов`язки ОСОБА_5 . В кінці вказаного абзацу сторона обвинувачення узагальнено посилається на те що, обов`язки визначаються Статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, без зазначення, яких саме. У формулюванні обвинувачення взагалі відсутнє посилання на такі нормативні документи.
Крім того, в обвинувальному акті стороною обвинувачення зазначено, що голова військово-лікарської комісії являється особою, уповноваженою на виконання функцій держави, з посиланням на норми, викладені у Положенні про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України. При цьому, в примітці до ст. 369-2 КК України зазначено, що особами, уповноваженими на виконання функцій держави, є особи, визначені в пунктах 1-3 частини першої статті 4 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції". Однак, органом досудового розслідування не конкретизовано відповідну норму цього Закону, на підставі якої зроблено висновок про уповноваження голови військово-лікарської комісії на виконання функцій держави.
Також, зі змісту обвинувального акту є не зрозумілим, якої мети хотів досягнути громадянин ОСОБА_6 . Спочатку в обвинувальному акті зазначено, що останній попросив ОСОБА_7 звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_2 для з`ясування переліку документів, необхідних для отримання паспорту громадянина України. Хоча вказане питання не належить до компетенції військових комісаріатів. У подальшому, як сформульовано стороною обвинувачення, з`ясувалося, що ОСОБА_6 необхідно пройти медичний огляд та отримати військовий квиток. Отже, стороною обвинувачення не конкретизовано, який документ планував отримати ОСОБА_6 та якої кінцевої мети досягнути.
Окрім цього, в обвинувальному акті зазначено, що 06.02.2017 року ОСОБА_6 отримав направлення на проходження військово-лікарської комісії за підписом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 . Тобто, як визначено у п. 3.1 Положення про військову-лікарську експертизу в Збройних Силах України, на яке є неодноразове посилання стороною обвинувачення, медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням військового комісара військових комісаріатів. Тобто, станом на вказану дату ОСОБА_6 вже міг проходити військово-лікарську комісію з необхідними документами, тому за таких обставин не конкретизовано, на що вплинув обвинувачений, яке рішення прийнято головою військово-лікарської комісії та яким чином воно оформлене.
Крім того, в обвинувальному акті не визначено, з якого часу ОСОБА_5 незаконно зберігав боєприпаси. В порушення приписів, зазначених в ст.ст. 91, 92 КПК України, стороною обвинувачення не встановлено та не доведено час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України. Також, в обвинувальному акті відсутнє посилання на нормативні документи, на підставі яких сторона обвинувачення стверджує, що кабінет № 10 є службовим кабінетом ОСОБА_5 .
Наведена вище неконкретність пред`явленого обвинувачення, вказує захисник, призводить до порушення права обвинуваченого на захист, яке закріплене ст. 20 КПК України, оскільки фактично останній не повідомлений стороною обвинувачення про конкретні обставини протиправних діянь, вчинення яких йому інкримінується.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання свого захисника у повному обсязі та просив суд повернути обвинувальний акт.
Заслухавши думки прокурора, обвинуваченого та його захисника, дослідивши обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.
Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо останній не відповідає вимогам КПК України.
Частиною 4 статті 110 КПК України передбачено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.
Відповідно з вимогами п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:
1) фактичних обставин кримінального правопорушення;
2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»);
3) формулювання обвинувачення.
При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Слідчий у формулюванні обвинувачення в обвинувальному акті вказав: «Підполковник ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що він, будучи тимчасово виконуючим обов`язки військового комісара - заступником з ІНФОРМАЦІЯ_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто будучи військовою посадовою особою, діючи умисно, з корисливою метою, усвідомлюючи протиправність своїх дій, в порушення вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п.п. 1, 2, 3, 11, 14, 15 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 червня 2013 року №389, 23 березня 2017 року приблизно о 09 год. 15 хв. перебуваючи у дворі ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , одержав від громадянина ОСОБА_7 неправомірну вигоду у сумі 600 доларів США, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України складало 16 151 грн. 94 коп., за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме головою військово-лікарської комісії ОСОБА_9 , в інтересах ОСОБА_6 , поєднане з вимаганням такої вигоди - швидкого проходження військово - лікарської комісії».
Ці дії ОСОБА_5 слідчий кваліфікував за ознаками ч.3 ст.369-2 КК України, а саме: одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.
Аналіз змісту формулювання обвинувачення свідчить про те, що слідчий не вказав для кого саме ОСОБА_5 одержав неправомірну вигоду, хоча це є обов`язковим елементом об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України. Крім того, слідчим у формулюванні обвинувачення не зазначено обставини вимагання неправомірної вигоди, а лише вказано, що одержання неправомірної вигоди ОСОБА_5 було поєднане з вимаганням такої вигоди.
Зазначення слідчим фрази: «….поєднане з вимаганням такої вигоди - швидкого проходження військово - лікарської комісії» є незрозумілим з точки зору, що визначає слідчий як неправомірну вигоду грошові кошти чи швидке проходження військово - лікарської комісії.
Крім того, зі змісту формулювання обвинувачення не вбачається, на яке саме рішення голови військово-лікарської комісії ОСОБА_9 вплинув ОСОБА_5 , яким чином було оформлено це рішення, враховуючи, що 06.02.2017 року ОСОБА_6 отримав направлення на проходження військово-лікарської комісії за підписом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 .
Згідно ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п.58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п.34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини» п.47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47).
Відповідно до ст.293 КПК України одночасно з переданням обвинувального акта до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати його копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику. З матеріалів, долучених до обвинувального акту вбачається, що копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування було вручено лише ОСОБА_5 , що на думку суду, є порушенням права на захист обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 110, 291, 293, 314, 337, 372 КПК України, суд, -
Повернути обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 за обвинуваченням його у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.369-2 та ч.1 ст.263 КК України прокурору військової прокуратури Запорізького гарнізону як такий, що не відповідає вимогами КПК України.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до апеляційного суду Запорізькій області шляхом подання апеляційної скарги через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя ОСОБА_1