УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів за участю прокурора захисника засудженого при секретарі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні 1 червня 2017 року в м. Києві кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 14 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суд у Полтавської області від 23 лютого 2016 року,
в с т а н о в и в:

Зазначеним вироком

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 263 КК України та на підставі ч. 1 ст. 71 КК України остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки і 7 місяців, звільнено 16 січня 2014 року умовно-достроково на строк 6 місяців і 6 днів,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 1 липня 2015 року в період часу з 22.00 год. до 23.00 год. на подвір`ї домоволодіння та у будинку по АДРЕСА_1 під час сварки, на ґрунті особистих неприязних стосунків, маючи умисел на позбавлення життя, завдав ОСОБА_8 дерев`яною палицею, дошкою та сапою численні удари у різні частини тіла, а також завдав численні удари у життєво важливі органи, у тому числі 10 ударів по голові. Від отриманих тяжких тілесних ушкоджень потерпілий помер. Після скоєння злочину, ОСОБА_6 перетягнув вбитого ОСОБА_8 із території домоволодіння на вулицю, де залишив на проїжджій ґрунтовій дорозі, разом із його особистими речами та повернувшись в домоволодіння, з метою приховати сліди скоєного злочину, заставив кріслом місце вчинення злочину, а знаряддя злочину, викинув на подвір`я.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 23 лютого 2016 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 вважає, що суд неправильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки умислу на позбавлення життя ОСОБА_8 у нього не було, а завдав тілесні ушкодження потерпілому, захищаючись від протиправних дій останнього. Також указує, що під час проведення досудового слідства йому не було надано перекладача, що є порушенням його права на захист, бо він в достатній мірі не розуміє українську мову. Крім того, судом апеляційної інстанції належного аналізу та оцінки доказам не надано, доводи апеляційної скарги щодо відсутності умислу на позбавлення життя потерпілого не перевірено, що вказує на порушення вимог ст. 419 КПК України. У доповненні до касаційної скарги просить його дії перекваліфікувати із ч. 1 ст.115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого та його захисника на підтримання поданої скарги, думку прокурора про відсутність підстав для задоволення скарги, законність та обґрунтованість судових рішень, перевіривши матеріали справи, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які суд всебічно, повно і об`єктивно дослідив, правильно оцінив.

Цей висновок ґрунтується на показаннях засудженого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні зазначав, що в ході конфлікту з потерпілим він завдавав на протязі 15 хвилин хаотичні удари палкою та іншими предметами в різні частини тіла. Після отриманих ударів потерпілий виповз із будинку і коли знову повернувся, він йому наніс до 5 ударів по тілу сапою та палкою.

Окрім того, ОСОБА_6 під час останнього слова повністю визнав себе винуватим у скоєнні інкримінованого злочину та розкаявся у його вчиненні.

Доводи касаційної скарги засудженого про те, що наміру на позбавляти життя ОСОБА_8 у нього не було, а тому його дії неправильно кваліфіковані, ретельно перевірялися судами першої та апеляційної інстанцій і свого об`єктивного підтвердження не знайшли.

При цьому як суд першої так і апеляційної інстанцій правильно врахували поведінку ОСОБА_6 про те, що він завдавав із значною силою удари потерпілому, в тому числі, коли останній лежав на підлозі палкою, дошкою, сапою в різні частини тіла та в життєво важливий орган голову, а також його поведінку після вчиненого, не надання медичної допомоги та намагання приховати сліди й знаряддя злочину.

Характер, послідовність, рішучість і динамічність дій, вчинених засудженим ОСОБА_6 , механізм спричинення тілесних ушкоджень, чисельність та тяжкість отриманих тілесних ушкоджень, тривалість побиття усе це в сукупності свідчить про те, що ОСОБА_6 мав умисел на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_8 .

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку, що за своїми ознаками дії ОСОБА_6 утворюють склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу засудженого. На думку колегії суддів, рішення суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання мотивовано відповідно до вимог ст. 65 КК України і є правильним. Воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Апеляційним судом при перевірці даного кримінального провадження в апеляційному порядку прийнято правильне рішення. Свої висновки суд належним чином умотивував. Вони підтверджені доказами, які суд апеляційної інстанції ретельно перевірив і належним чином оцінив.

Доводи засудженого про порушення його права на захист у зв`язку з тим, що не було залучено перекладача є безпідставними.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, засуджений народився на території України, є громадянином України, який постійно проживав на її території. Під час досудового слідства та судового розгляду засуджений із відповідним клопотанням про залучення перекладача не звертався. Не заявляв такого клопотання ОСОБА_6 і під час касаційного розгляду.

Ураховуючи викладені обставини, посилання засудженого на порушення його права на захист через не залучення перекладача не можна визнати переконливими та об`єктивно підтвердженими.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни або скасування судового рішення, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 434-436 КПК України суд,
п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 14 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суд у Полтавської області від 23 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3