Справа №522/5738/17
Провадження по справі № 1-кс/522/7113/17
У Х В А Л А
24 квітня 2017 року Місто Одеса
Слідчий суддя місцевого Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні клопотання директора ТОВ «Спільне підприємство «АКВАВІНТЕКС» ОСОБА_5 , про скасування арешту майна, -

Власник майна директор ТОВ «Спільне підприємство «АКВАВІНТЕКС» ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді із клопотанням в порядку ст.174 КПК України, в якому просить скасувати накладений арешт.
В обґрунтування клопотання власник майна посилається на наступне.
У зв`язку із тим, що розгляд клопотань про арешт майна проводився за відсутності представників володільця майна, а саме TOB «Спільне підприємство «АКВАВІНТЕКС», слідчий суддя був позбавлений можливості всебічно дослідити клопотання про арешт майна.
Тому ухвали слідчого судді від 10.04.2017 року є необгрунтованими з наступних підстав.
Слідчий суддя в своїх ухвалах про арешт майна щодо невиклику представників майна, посилається на ч. 2 ст. 172 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Однак слід зазначити, що у випадку необґрунтованості та процесуальних порушень збоку прокурора та слідчого, слідчий суддя повинен був або відмовити у задоволенні клопотання на підставі ч. 1 ст. 173 КПК України, або повернути клопотання прокурору на підставі ч. З ст. 172 КПК України для усунення недоліків, або викликати представників майна для всебічного, повного та неупередженого розгляду такого клопотання.
Так, 06.04.2017 року іншим слідчим суддею Приморського районного суду міста Одеси вже було відмовлено у задоволенні аналогічних клопотань слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про накладення арешту на грошові кошти на р/р TOB «Спільне підприємство «АКВАВІНТЕКС», про що було винесено відповідні ухвали.
Однак, при повторному зверненні слідчого з клопотаннями про арешт майна до слідчого судді, у зв`язку із невикликом представників володільців майна, були винесені необгрунтовані рішення, у зв`язку із чим сталось грубе порушення законних прав та інтересів TOB «Спільне підприємство «АКВАВІНТЕКС».
TOB «Спільне підприємство «АКВАВІНТЕКС» дотримується усіх вимог законодавства України та особисто не перешкоджає виконанню рішення суду у незаконний спосіб.
Тобто все обґрунтування слідчого судці зводилось до узагальнюючих посилань та вказівок таких як: арешт майна накладається, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Однак ніяких конкретизуючих підстав, як цього вимагає ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчим суддею не вказано.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1)збереження речових доказів;
2)спеціальної конфіскації;
3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Також в порушення п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України слідчим та прокурором не доведено підстави і мету відповідно до положень статті 170 КПК України та не доведено відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
*забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах;
*забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій;
*не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій;
*зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію;
- не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.
Відповідно до ч. 15 ст. 16 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з моменту порушення провадження у справі про банкрутство: арешт майна боржника чи інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство.
Таким чином, слід зробити висновок про те, що слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси, ухвалюючи свої рішення про накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунку TOB «СП «Аквавінтекс», вийшов за межі своїх повноважень, оскільки арешт майна боржника може бути застосований виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство.
Вказані ухвали заявник вважає необгрунтованими у зв`язку з тим, що майно (грошові кошти на р/р) належить TOB «Спільне підприємство «АКВАВІНТЕКС» на законних підставах.
Також слід зазначити, що майно (грошові кошти на р/р), на яке накладено арешт, стосується безпосередньо діяльності підприємства, тобто його арешт фактично перешкоджає діяльності підприємства та ставить перепони у виконанні обов`язків.
Створені умови тягнуть за собою порушення прав і законних інтересів власника майна, що суперечить положенням ст. 41 Конституції України.
Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини
Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне
законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав
людини. .
З урахуванням встановлених в судовому засіданні фактів суд вважає, що такий підхід органу досудового розслідування не відповідає діючому кримінальному процесуальному законодавству України та практиці Європейського суду з прав людини.
Забезпечення прав людини є напрямком державної політики, що реалізується через національні механізми захисту прав людини. Після використання всіх національних засобів правового захисту, відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право звертатись за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. В п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996р. №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказано наступне: «оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.
Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування, розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, які зокрема можуть бути у виді арешту майна.
Згідно із пп. 2, 3 ч. З ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого та може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням.
Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170 - 173 КПК України, слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також забезпечити умови, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Вищенаведені доводи у їх сукупності виключають будь-яку можливість стверджувати про існування достатніх підстав вважати, що арештоване майно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.
Відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З огляду на викладене, власник майна просить скасувати арешт в повному обсязі.
В судовому засіданні представник власника майна адвокат ОСОБА_3 підтримав клопотання в повному обсязі, та просив його задовольнити з наведених підстав.
Слідчий в судовому засіданні пояснив, що скасування арешту є передчасним, а тому просив відмовити у задоволенні клопотання.
Розглянувши клопотання, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані матеріали, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною другою вказаної статті передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Відповідно до ч.2 ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Під час розгляду клопотання про арешт власник тимчасового вилученого майна не був присутній, внаслідок чого слідчий суддя був позбавлений можливості перевірити належним чином та встановити наявність підстав для арешту майна.
З пояснень представника власника майна та доданих до клопотання матеріалах встановлено, що ухвалою господарського суду Одеської області від 07.02.2017 року стосовно TOB «СП «Аквавінтекс» порушено провадження у справі про банкрутство. Відповідно до зазначеної ухвали розпорядником майна товариства призначено арбітражного керуючого ОСОБА_6 ..
Відповідно до ч. 15 ст. 16 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з моменту порушення провадження у справі про банкрутство: арешт майна боржника чи інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство.
Отже, питання про арешт майна товариства, щодо якого порушено провадження у справі про банкрутство повинно вирішуватися господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство.
Крім того, власник майна не є підозрюваним, обвинуваченим чи особою, яка в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, тобто не підпадає під коло осіб, визначених ст.170 КПК України.
Таким чином арешт зазначеного майна може призвести до порушення прав, обмеження правомірноі підприємницької діяльності особи (власника майна) та перешкоджає виконанню обов`язків перед кредиторами.
Тому клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню в повному обсязі з наведених підстав.
Керуючись ст.ст. 167-174 КПК України, слідчий суддя,
Клопотання власника майна - директора ТОВ «Спільне підприємство «АКВАВІНТЕКС» ОСОБА_5 про скасування арешту майна - задовольнити.
Копію ухвали про арешт майна направити сторонам кримінального провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: