Дата документу Справа № 320/3578/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/381/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 320/3578/16-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 187 ч. 2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (дистанційно),

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з ДУ «Софіївська виправна колонія (№55)», в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001980, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 листопада 2016 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Володимирівка, Приазовського району, Запорізької області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без визначеного місця проживання, раніше судимого:

- 02 грудня 2004 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ст. ст. 69, 70 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений 10.01.2006 року умовно-достроково, невідбутий строк 11 місяців 2 дні;

- 06 вересня 2006 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 05 жовтня 2010 року по відбуттю строку покарання;

- 20 березня 2012 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 20 лютого 2015 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України;

в с т а н о в и л а:
Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 листопада 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 187 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбування, призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного йому майна.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 обчислювати з моменту його фактичного затримання, а саме з 02 травня 2016 року з 12 годин 00 хвилин.

В строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 02 травня 2016 року по 23 листопада 2016 року у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням (злочином) у розмірі 6 000 гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням (злочином) у розмірі 3 250 гривень 00 копійок.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 08 березня 2015 року, приблизно о 20 годині 30 хвилин, знаходячись біля будинку № 3 по вулиці Бєляєва в м. Мелітополі Запорізької області, ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, спільно із ОСОБА_11 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, яке виразилось у закритті рукою роту потерпілої ОСОБА_12 , відкрито викрали належне їй майно, а саме: мобільний телефон марки «LG», модель «L90 Dual», в корпусі білого кольору, імей1: НОМЕР_1 , імей2: НОМЕР_2 , вартістю 2600 гривень, з чохлом білого кольору, вартістю 300 гривень, в якому знаходились сім-карти мобільних операторів «Київстар» № НОМЕР_3 , вартістю 15 гривень, на рахунку якої знаходились гроші в сумі 20 гривень та «Лайф» № НОМЕР_4 , вартістю 20 гривень, на рахунку якої знаходились гроші в сумі 20 гривень; навушники білого кольору, вартістю 70 гривень; грошові кошти в сумі 40 гривень; жіночу рюкзак-сумку, яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє, в якій знаходились гроші в сумі 600 гривень та ланцюжок, виготовлений із срібла, вартістю 100 гривень, чим заподіяли потерпілій ОСОБА_12 матеріальний збиток на загальну суму 3785 гривень.

Крім того, 08 березня 2015 року, приблизно о 22 годині 45 хвилин, знаходячись біля будинку № 54 по вул. Чернишевського в м. Мелітополі Запорізької області, ОСОБА_7 , маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, діючи за попередньою змовою групою осіб, спільно із ОСОБА_11 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, підійшовши до потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , здійснили на них напад, під час якого ОСОБА_11 , утримуючи однією рукою сумку потерпілої ОСОБА_13 , а іншою рукою дістав предмет, ззовні схожий на ніж, чим створив реальну погрозу застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_13 , та в обстановці, яка склалась, була сприйнята потерпілою ОСОБА_13 , як реальна загроза життю та здоров`ю.

В цей час ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб, утримуючи однією рукою сумку потерпілої ОСОБА_14 , а іншою дістав предмет, ззовні схожий на ніж та висловив погрозу застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, якщо потерпіла не віддасть належну їй сумку, та в обстановці, яка склалась, була сприйнята потерпілою ОСОБА_14 як реальна загроза життю та здоров`ю.

Відразу після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , реалізуючи свій єдиний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, заволоділи майном потерпілої ОСОБА_13 , а саме жіночою сумкою вартістю 500 гривень, в якій знаходилось: паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_13 , який матеріальної цінності не представляє; зарядний пристрій для мобільного телефону, вартістю 50 гривень; фотоапарат «Кенон», модель А800, с/н 6568, вартістю 1000 гривень; сонцезахисні окуляри, вартістю 100 гривень, чим завдали потерпілій ОСОБА_13 матеріальний збиток на загальну суму 1650 гривень та майном потерпілої ОСОБА_14 , а саме жіночою сумкою, вартістю 500 гривень, в якій знаходилось: паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_14 , який матеріальної цінності не представляє; фотоапарат «Соні», вартістю 1300 гривень, який знаходився в чохлі, вартістю 150 гривень; грошові кошти в розмірі 350 гривень; жіноча шапка, вартістю 180 гривень, чим завдали потерпілій ОСОБА_14 матеріальний збиток на загальну суму 2480 гривень.

Крім того, 16 березня 2015 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин, знаходячись біля ПТУ № 12, що розташоване по вул. Чайковського, 53 в м. Мелітополі Запорізької області, ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, спільно із ОСОБА_11 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, яке виразилось у закритті рукою роту потерпілої ОСОБА_15 , шляхом ривку з її рук, відкрито викрали мобільний телефон марки «Нокіа», модель «112», в корпусі чорно-білого кольору, імей1: НОМЕР_5 , імей2: НОМЕР_6 , вартістю 230 гривень, чим заподіяли потерпілій ОСОБА_15 матеріальний збиток на суму 230 гривень.

Крім того, 16 березня 2015 року, приблизно о 21 годині 45 хвилин, знаходячись біля будинку № 3 по вулиці Гагаріна в м. Мелітополі Запорізької області, ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, спільно із ОСОБА_11 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, що виразилось у закритті рукою роту потерпілої ОСОБА_16 , відкрито викрали належне їй майно, а саме мобільний телефон марки «Нокіа», модель «3710-1», 650 гривень в корпусі фіолетового кольору, імей1: НОМЕР_7 , грошові кошти в сумі 250 гривень та жіночі сережки, виготовлені із золота 585 проби, вагою 8,37 грам, 6100 гривень, чим заподіяли потерпілій ОСОБА_16 матеріальний збиток на загальну суму 7000 гривень.

Крім того, 20 жовтня 2015 року, приблизно о 18 годині 35 хвилин, знаходячись біля будинку № 106 по вулиці Вакуленчука в м. Мелітополі Запорізької області, ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, підійшов ззаду до потерпілої ОСОБА_9 та закрив їй рот рукою, яка внаслідок вчинення опору впала на землю, відразу після чого ОСОБА_7 , шляхом ривку з її плеча, відкрито викрав належне ОСОБА_9 майно, а саме жіночу сумку, яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє, в якій знаходилось: мобільний телефон марки «Samsung», модель «Galaxy S4 i9500 La Fleur», в корпусі білого кольору, імей: НОМЕР_8 , вартістю 5 500 гривень, з чохлом білого кольору, вартістю 100 гривень, в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_9 , вартістю 15 гривень, на рахунку якої знаходились гроші в сумі 4 гривні та карта пам`яті «micro SDHC 32 GB», вартістю 381 гривень; жіночій гаманець синього кольору, який матеріальної цінності для потерпілої не представляє, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 6000 гривень.

Крім того, 23 грудня 2015 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, яке виразилось у триманні рукою за горло потерпілої ОСОБА_10 , з карману її куртки, відкрито викрав належне їй майно, а саме грошові кошти в сумі 100 гривень та мобільний телефон марки «SonyXperia», модель «M2», в корпусі бузкового кольору, імей: НОМЕР_10 , вартістю 3 000 гривень, в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_11 , вартістю 30 гривень, на рахунку якої знаходились гроші в сумі 20 гривні та карта пам`яті «micro SD 8 GB», вартістю 100 гривень, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 3250 гривень.

Крім того, 11 січня 2016 року, приблизно о 18 годині 30 хвилин, знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу з руки потерпілої ОСОБА_17 , відкрито викрав належний їй мобільний телефон марки «Lenovo», модель «A520», в корпусі чорного кольору, імей: НОМЕР_12 , вартістю 500 гривень, в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора «Київстар», вартістю 20 гривень, на рахунку якої грошових коштів не знаходилось та карта пам`яті «micro SD 8 GB», вартістю 100 гривень, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_17 матеріальний збиток на загальну суму 620 гривень.

В апеляційній скарзі захисник вважає вирок суду першої інстанції незаконним внаслідок невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки в судовому засіданні не була доведена участь його підзахисного у вчиненні ряду епізодів злочинної діяльності, які були йому інкриміновані.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що допитані в судовому засіданні потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 пояснили, що злочини відносно них вчиняли двоє чоловіків, однак жодна з них прямо і беззастережно не вказала на його підзахисного, як на особу, яка вчинила злочин відносно неї; матеріали кримінального провадження не містять протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, що свідчить про незаконність проведення даної слідчої дії, тобто це є недопустимим доказом і суд не повинен був посилатись на нього при ухваленні судового рішення; суд не прийняв до уваги, що засуджений ОСОБА_18 , допитаний в якості свідка, надав абсолютно протилежні покази, ніж були надані під час проведення слідчого експерименту від 25.03.2015 року; протокол огляду мобільних телефонів «Nokia 112» та «Nokia 3710A-1» ніяким чином не доводять причетність його підзахисного до вчинення ним злочинів щодо потерпілих ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , яким належали дані телефони. При цьому, згідно з вироком, зазначені мобільні телефони були добровільно видані ОСОБА_11 за його письмовою заявою, яка також долучена до матеріалів кримінального провадження. Однак, відповідно до постанови прокурора про виділення з матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_11 документів щодо вчинення злочинів ОСОБА_7 , письмова заява ОСОБА_11 в кримінальне провадження відносно його підзахисного не виділялась. Також вона не зазначена і в реєстрі матеріалів досудового розслідування відносно ОСОБА_7 . Таким чином, сторона обвинувачення не здійснила відкриття цього доказу стороні захисту, а отже суд не мав права допустити відомості, що містяться в ній, як докази. Аналогічна ситуація з протоколом огляду мобільного телефону «LG-dual» та золотих сережок 585 проби, вагою 8,37 грам, які були добровільно видані сестрою обвинуваченого ОСОБА_7 за її письмовою заявою від 21.03.2015 року, тим паче, що сторона обвинувачення не змогла забезпечити явку до суду і допит цього свідка в судовому засіданні. Вироком суду визнано такими, що відповідають вимогам КПК України протоколи огляду предметів від 19.03.2015 року і 21.03.2015 року, проведеними о/у Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . В судовому засіданні прокурором надані копії доручень слідчого ОСОБА_21 , наданих ним у березні 2015 року начальнику Мелітопольського МВ ГУ МВС в Запорізькій області про встановлення особи, яка вчинила злочин і проведення інших слідчих дій, необхідність у яких виникне під час виконання доручення. Вказані доручення не містять жодної резолюції про те, що саме о/у ОСОБА_19 та ОСОБА_20 керівником відділу внутрішніх справ було доручено їх виконання, що свідчить про відсутність у вказаних осіб процесуальних повноважень. Крім того, відомості про вчинення злочинів, які інкримінуються його підзахисному, вносились до ЄРДР, починаючи з 01.05.2015 року. Таким чином, вищезазначені доручення надавались слідчим ОСОБА_21 в рамках розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_11 . Згідно з постановою прокурора Мелітопольської міжрайонної прокуратури про виділення матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_11 документів щодо вчинення злочинів ОСОБА_7 вказані доручення слідчого в кримінальне провадження відносно його підзахисного не виділялись. Відповідно, вони не зазначені і в реєстрі матеріалів досудового розслідування відносно ОСОБА_7 . З урахуванням того, що сторона обвинувачення не здійснила відкриття документів, що підтверджують повноваження працівників оперативного підрозділу при виконанні слідчих дій, а саме складення протоколів огляду предметів від 19.03.2015 року і 21.03.2015 року суд знову ж таки не мав права допустити відомості, що містяться в них.

З урахуванням викладеного, просить дослідити наявні у кримінальному провадженні докази, змінити вирок суду першої інстанції, виправдавши ОСОБА_7 у вчиненні розбійного нападу за ч. 2 ст. 187 КК України відносно потерпілих ОСОБА_13 і ОСОБА_14 від 08.03.2015 року, а також грабежу за ч. 2 ст. 186 КК України відносно потерпілої ОСОБА_12 від 08.03.2015 року, відносно потерпілої ОСОБА_15 від 16.03.2016 року, а також відносно потерпілої ОСОБА_16 від 16.03.2015 року у зв`язку з недоведеністю, що вказані кримінальні правопорушення вчинені його підзахисним; призначити покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника, обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які прохали задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, який просив вирок районного суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 усіх вимог і положень зазначених законів дотримався.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час судового розгляду ОСОБА_7 свою вину у скоєнні інкримінованих злочинів визнав частково, і тому, вирок по епізодам від 20 жовтня 2015 року відносно потерпілої ОСОБА_9 , від 23 грудня 2015 року відносно потерпілої ОСОБА_10 , від 11 січня 2016 року відносно потерпілої ОСОБА_17 ухвалений судом за процедурою, передбаченою ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки ОСОБА_7 в судовому засіданні повністю визнав себе винним у вчиненні даних злочинів за обставинами зазначеними у вироку суду, а тому суд, в судовому засіданні зі згоди підсудного та інших учасників судового процесу, з`ясувавши добровільність їх позиції, правильність розуміння ними змісту вказаних обставин, обмежився лише дослідженням обставин, що характеризують особу обвинуваченого, допитом останнього, в ході якого він визнав себе винним за цими епізодами у повному обсязі та допитом потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 .

По епізодам від 08.03.2015 року відносно потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , та від 16.03.2015 року відносно потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 свою вину не визнав в повному обсязі та суду пояснив, що 08.03.2015 року відносно потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та 16.03.2015 року відносно потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , злочини не вчинював. Жодних стосунків з ОСОБА_11 не підтримував. Чому ОСОБА_11 з початку свого затримання казав, що вказані злочини він вчинював разом з ним йому не відомо. Також йому не відомо чому потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в судовому засіданні вказали на нього, як на особу, яка вчинила на них напад спільно з ОСОБА_11 .

Не дивлячись на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї провини у скоєних кримінальних правопорушеннях (злочинах) по цих епізодах, його вина повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, дослідженими та оціненими судом першої інстанції, зокрема:

- показаннями потерпілої ОСОБА_12 , яка в судовому засіданні пояснила, що 08 березня 2015 року, приблизно о 09 годині вечора, вона поверталась додому по АДРЕСА_4 , де на неї мовчки напали два чоловіка, облич яких вона не бачила і дії яких були відпрацьовані, розрізали сумку та карман куртки і заволоділи гаманцем, косметикою, прикрасами, ланцюжком, мобільним телефоном у футлярі з карткою пам`яті, до якого були підключені грошові кошти у розмірі 40 гривень, які були в кармані та 600 гривень, які були в сумці. Збитки їй у подальшому відшкодував ОСОБА_11 ;

- показаннями потерпілої ОСОБА_13 , яка суду поясняла, що 08 березня 2015 року вони з подругою ОСОБА_14 , яка в цей час розмовляла по мобільному телефону, йшли по АДРЕСА_5 . В місці, де було погане освітлення, до них підбігло двоє невідомих чоловіків, один з яких, за зовнішньою статурою, був дещо гладкий, вдягнутий в чорну шапку, вітровку, спортивні штани, і накинулися на них, схопили за сумку та відтягнули. Вона бачила ніж, яким розрізали сумку і відчувала загрозу своєму життю та здоров`ю. В неї вихопили сумку, тягнули її, від чого вона пошкодила ноги і заволоділи речами, яки знаходилися в сумці, а саме: косметичкою, гаманцем, фотоапаратом, окулярами, банківською карткою, грошовими коштами в незначній сумі, після чого втекли. Побачивши патрульних поліцейських, розповіли їм про вказані події, які пообіцяли вжити належні заходи. Через день після цих подій вона з ОСОБА_14 пішла до місцевого відділку поліції для написання заяв про вчинення щодо них кримінальних правопорушень. Візуально нападників вона бачила, запам`ятала обличчя та статуру нападників. Для впізнання в поліції їй пред`являлись фото, запропонували вибрати з 4-5 фотознімків того, хто більш схожий за зовнішніми ознаками. Показували і ОСОБА_11 , і ОСОБА_7 . Вона їх впізнала. Також зазначила, що ззовні за рисами обличчя, зростом, ОСОБА_7 дуже схожий на одного з нападників;

- показаннями потерпілої ОСОБА_14 , яка в судовому засіданні пояснила, що 08 березня 2015 року о 22 годині 45 хвилин вона з подругою ОСОБА_13 йшли по АДРЕСА_5 . Вона розмовляла по телефону та йшла дещо позаду від ОСОБА_13 . Коли договорила, поклала мобільний телефон у карман. Раптом підбігло двоє невстановлених осіб, один напав на ОСОБА_13 , а інший на неї, схопив за сумку та почав її тягти. Чоловік був невисокого зросту, одягнутий в шапку, куртку та спортивні штани. Той, хто напав на ОСОБА_13 був високим, вдягнутим в дуту куртку. Нападників вона бачила тільки за спини. Вона впала на землю, однак сумку не відпускала. Нападник їй сказав, що якщо вона не відпустить, він буде її різати. Після цього він дістав ніж та почав різати сумку. Вона відчувала загрозу своєму життю та здоров`ю. Вона подивилась, на подругу також напали. В сумці в неї було дві банківські картки, грошові кошти у розмірі 600 гривень, цифровий фотоапарат, паспорт та шапка. Згодом вони втекли, а вона з ОСОБА_13 підійшли до провулку вулиці Чернишевського та побачили поліцейських, яким все розповіли. В міському відділі їй запропонували вибрати з 5-ти фотознімків того, хто більш схожий за зовнішніми ознаками. По фотознімкам вона впізнала ОСОБА_11 , який більш високого зросту та ОСОБА_7 дещо нижчого. На фотознімках особи були зображені спереду, збоку і ззаду. Деяке майно їй повернули, а за деяке збитки відшкодував ОСОБА_11 ;

- показаннями потерпілої ОСОБА_15 , яка пояснила, що 16 березня 2015 року о 21 годині 10 хвилин вона йшла додому по вулиці Чайковського, паралельно розмовляючи по телефону, коли позаду відчула тупіт і побачила, як двоє молодих чоловіків підбігають до неї. Вони їй здались однакової статури, худорляві, майже одного зросту, схожі на підлітків, в темному одязі. Спочатку вона подумала, що вони займаються спортом, тому вона не звернула уваги та продовжувала йти і розмовляти по телефону. Коли вони до неї підбігли, один з нападників закрив їй рукою обличчя, а другий забрав з руки телефон. Один з нападників зробив підніжку, у зв`язку з чим вона впала та вдарилась. Інший нападник почав у неї виривати сумку, в якій знаходилися деякі речі, санітарна книжка. Сумку вона тримала в руках і не відпускала, кричала. Неподалеку стояв мікроавтобус. Водій цього автобусу побачив бійку, увімкнув світло фар автомобіля, після чого вийшов з монтировкою. Один із нападників втік, а інший продовжував тягти сумку, однак коли побачив, що водій автобуса замахнувся монтировкою, теж втік. Рис обличчя вона не розгледіла. Між собою вони не розмовляли. Пізніше довідалася про те, що телефон знайшли в одного з обвинувачених, який згодом вона впізнала. Під час проводення впізнання, ОСОБА_7 здався їй схожим за зростом, фігурою;

- показаннями потерпілої ОСОБА_16 , яка в судовому засіданні пояснила, що 16 березня 2015 року, близько 21 годині 25 хвилин вона йшла з роботи по неосвітленій вулиці Гагаріна в місті Мелітополі Запорізької області, і розмовляла по мобільному телефону зі своїм сином. Проходячи повз ресторану «Райський куток» почула тупіт ніг і в той час до неї швидко підійшли двоє осіб. Вона різко повернулась, а вони в свою чергу закрили їй рот та повалили на землю. Один з нападників утримував її та казав, що у разі її супротиву буде тільки гірше. Інший нападник взяв її сумку, трусив її. Під час цих подій вона побачила в світлі ліхтаря, що він був одягнутий у шапку, з-під якої виднілось світле волосся. В якийсь момент їй захотілось закричати, однак той нападник, який її тримав лише сильніше притиснув рот. В цей час інший поліз під пальто, зняв ланцюжок та запитав, чи є в неї ще золото. Вона зняла сережки та віддала нападникам. Вона захотіла піднятись, однак один з нападників дряпнув її по щоці нігтями. Коли вони вже втікали, то вона почула, що вони сказали, що не дарма напали на неї, оскільки в неї опинилось багато цінних речей. Нападники викрали в неї золоті сережки, грошові кошти у розмірі 250 грн., мобільний телефон. Наступного дня, вранці, о 08 годині 00 хвилин вона пішла на роботу до магазину, де про все розповіла господарці магазину, яка і викликала поліцію. По приїзду працівників правоохоронних органів вона розповіла їм про вказану подію, а також надала коробку від мобільного телефону, який в неї викрали і на якій були зазначені основні його характеристики. Приблизно через десять днів після вказаних подій її викликали до поліції для впізнання нападників по фотознімкам, де вона впізнала особу зі світлим волоссям. Другого вона також впізнала, він був худорлявий, за зростом нижче за іншого, з крупним носом. Пізніше їй повернули телефон, який один з нападників віддав своїй дівчині та сережки.

Крім показань потерпілих, винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 в повному обсязі суд підтведив сукупністю інших, як прямих, так і непрямих доказів, а саме:

- постановою про виділення матеріалів досудового розслідування від 30 квітня 2015 року, яка ухвалена прокурором ОСОБА_22 , відповідно до якої ряд документів, які стосуються вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, виділено з матеріалів кримінального провадження №0001018 та направлено до слідчого відділу для організації проведення досудового розслідування (т.1, а.п.192);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 25 березня 2015 року, за участю підозрюваного ОСОБА_11 у присутності понятих ОСОБА_23 та ОСОБА_24 з використанням цифрової відеокамери «Соні» (т.2, а.п.5-7), відеозапис якого було відтворено під час судового розгляду і з якого вбачається, що ОСОБА_11 добровільно, послідовно, детально розповідав про вчинювані ним спільно з ОСОБА_7 злочини 08.03.2015 року о 20 годині 30 хвилин відносно потерпілої ОСОБА_12 ; 08.03.2015 року о 22 годині 45 хвилин відносно потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ; 16.03.2015 року о 21 годині 00 хвилин відносно потерпілої ОСОБА_15 ; 16.03.2015 року о 21 годині 45 хвилин відносно потерпілої ОСОБА_16 . При цьому, ОСОБА_11 детально відтворив вказані події, повідомив про спосіб вчинення нападів, місця їх вчинення, вказав про вчинення вказаних злочинів разом з ОСОБА_7 , описуючи до того ж викрадені речі. Під час слідчого експерименту ОСОБА_11 було показано місце за гаражем, куди вони з ОСОБА_7 після нападу викинули непотрібні їм речі потерпілих і були вони знайдені;

- протоколом огляду місця події від 08 березня 2015 року, згідно якого оглянута відкрита ділянка місцевості поблизу будинку №3 по вулиці Бєляєва в місті Мелітополі Запорізької області, яка не освітлюється з обох боків, має частково асфальтовану дорогу, відсутність камер відеоспостереження (т.1, а.п.194-195);

- заявою ОСОБА_15 про згоду на проведення огляду жіночої сумки (т.1, а.п. 210);

- протоколом огляду від 18 березня 2015 року жіночої сумки, яка належить потерпілій ОСОБА_15 із зазначенням індивідуальних особливостей та характеристикою пошкоджень (т.1, а.п.211-212);

- протоколом огляду від 19 березня 2015 року, згідно якого оглядався мобільний телефон «Nokia 112» в корпусі білого кольору з елементами чорного кольору. В ході огляду було встановлено, що сім-карта та карта пам`яті відсутні. Під задньою кришкою та батареєю на корпусі телефону вказані ІМЕІ номери, а саме: імей1: НОМЕР_5 , імей2: НОМЕР_6 . Крім того, оглядався телефон «Nokia 3710А-1» в корпусі фіолетового кольору. В ході огляду було встановлено, що сім-карта та карта пам`яті відсутні. Під задньою кришкою та батареєю на корпусу телефону вказаний ІМЕІ номер, а саме: імей НОМЕР_7 . Вказані телефони після огляду були поміщенні в полімерні пакети та опечатані. Дані телефони добровільно видані ОСОБА_11 (т.1, а.п.196);

- заявою ОСОБА_11 про добровільну видачу мобільного телефону «Nokia 112» імей1: НОМЕР_5 , імей2: НОМЕР_6 , а також мобільного телефону «Nokia 3710А-1» імей НОМЕР_7 ;

- постановою від 25 березня 2015 року про визнання речовими доказами мобільного телефону марки «Нокіа» модель «112» в корпусі чорно-білого кольору, імеі1 НОМЕР_5 , імеі2 НОМЕР_6 та передачу їх на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_15 (т.1, а.п.198);

- протоколом огляду від 21 березня 2015 року, згідно якого оглядався мобільний телефон «LG-dual» в корпусі білого кольору в чохлі білого кольору, на якому відображений напис « ОСОБА_25 ». Під задньою кришкою та батареєю на корпусі телефону вказані ІМЕІ номери, а саме: імей1: НОМЕР_1 , імей2: НОМЕР_2 . Крім того, були оглянуті золоті сережки, виготовлені із золота 585 проби, вагою 8,37 грам. Крім того, були оглянуті інші мобільні телефони, які не відносяться до даного кримінального провадження, а відносяться до кримінального провадження відносно ОСОБА_11 . Вказані предмети добровільно видані ОСОБА_26 (т.1, а.п.199);

- заявою ОСОБА_26 від 21 березня 2015 року про добровільну видачу мобільного телефону «Lenovo», імеі НОМЕР_12 (т.1, а.п.213);

- постановою від 25 березня 2015 року про визнання речовими доказами мобільного телефону марки «Нокіа» модель «3710А-1» в корпусі фіолетового кольору, імеі НОМЕР_7 , та жіночі сережки, виготовлені із золота 585 проби, вагою 8,37 грам, та передачу їх на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_16 (т.1, а.п.197);

- постановою від 25 березня 2015 року про визнання речовими доказами мобільного телефону марки «LG» модель «L90 Dual» в корпусі білого кольору, імеі1 НОМЕР_1 , імеі2 НОМЕР_2 та передачу їх на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_12 (т.1, а.п.200);

- вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22.06.2016 року, згідно якого ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 187 КК України, зі змісту якого вбачається, що в судовому засіданні ОСОБА_11 визнавав напади на жінок 08.03.2015 року та 16.03.2015 року разом з ОСОБА_7 (т.2, а.п.13-16).

Версія обвинуваченого про його непричетність до інкримінованих злочинів, яка була підтримана допитаним в режимі відеоконференції засудженим раніше за скоєння цих злочинів ОСОБА_11 , була спростована під час судового розгляду, з наведенням в судовому рішенні мотивів її неприйняття і належним обґрунтуванням прийнятого судом рішення, мотивів неприйняття показань свідка ОСОБА_11 щодо скоєння епізодів злочинів від 08.03.2015 року відносно потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та від 16.03.2015 року відносно потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 без ОСОБА_7 , і тому доводи апеляційної скарги про недоведеність вини обвинуваченого у цій частині є безпідставними.

Безпідставними є доводи скарги і щодо недопустимості в якості доказів впізнання потерпілими обвинуваченого ОСОБА_7 за фотознімками і відсутності протоколів стосовно цього, що свідчить про незаконність проведення даної слідчої дії, про що суд не повинен був посилатись на нього при ухваленні судового рішення, оскільки, по перше: фотознімки обвинуваченого надавалися потерпілим під час розшукових дій, а не під час слідчих дій і тому протоколи не складалися, а суд в судовому рішенні на такі процесуальні документи у якості обвинувальних доказів не посилався, по друге: суд на такі обставини послався при оцінці показань потерпілих, які визнані належними і допустимими доказами.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги захисника стосовно того, що з матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_11 документи щодо вчинення злочинів ОСОБА_7 , не виділялися, не зазначені вони і в реєстрі матеріалів досудового розслідування відносно його підзахисного і таким чином, сторона обвинувачення не здійснила відкриття доказів стороні захисту, а отже суд не мав права допустити відомості, що містяться в ній, як докази, оскільки, як вбачається з постанови про виділення матеріалів досудового розслідування від 30.04.2015 року (т.1, а.п.192), з матеріалів кримінального провадження № 40001018 був виділений протокол огляду від 19.03.2015 року мобільних телефонів: «Nokia 112» і «Nokia 3710А-1», які, згідно даних, зазначених у цьому протоколі, були добровільно видані ОСОБА_11 (т.1, а.п.196). Зазначений протокол відображений в реєстрі матеріалів досудового розслідування під п.37 (т.1, а.п.10), а під п.п. 61-66 (т.1, а.п. 11,12) містяться дані про відкриття стороні захисту матеріалів кримінального провадження. Крім того, у матеріалах провадження (т.2, а.п.70) міститься копія заяви ОСОБА_11 про добровільну видачу зазначених мобільних телефонів, яка також була досліджена під час судового розгляду і у відсутності заперечень, у подальшому була визнана належним доказом.

З цих же підстав, з огляду на реєстр матеріалів досудового розслідування, неспроможні доводи апеляційної скарги і стосовно допустимості в якості доказу, також відкритого стороні захисту, протоколу огляду від 21 березня 2015 року мобільного телефону «LG-dual» та золотих сережок 585 проби, вагою 8,37 грам, які були добровільно видані сестрою обвинуваченого ОСОБА_7 за її письмовою заявою від 21.03.2015 року, при чому неможливість допиту, під час судового розгляду в якості свідка ОСОБА_27 , на висновок суду про визнання зазначених доказів допустимими не впливає.

Безпідставні також і доводи скарги щодо недопустимості в якості доказів протоколів оглядів предметів від 19.03.2015 року та від 21.03.2015 року з огляду на їх отримання, оскільки суд в своєму рішенні надав оцінку цим доказам, спростував твердження сторони захисту з цього приводу і належним чином мотивував підстави з яких відкинув ці доводи, як неспроможні і такі, що суперечать іншим зібраним по справі доказам.

До цього слід зауважити, що у відповідності до ст. 39, 40 КПК України, не передбачено письмової персоніфікації працівників оперативних підрозділів, при дорученні керівником органу досудового розслідування та/або/ слідчим, для проведення ними слідчих (розшукових дій), а тому доводи апеляційної скарги про відсутність у о/у ОСОБА_19 та ОСОБА_20 процесуальних повноважень при проведенні огляду і подальшого складання протоколу, є неспроможними.

Показання обвинуваченого ОСОБА_7 , надані ним в судовому засіданні про його непричетність до скоєних епізодів кримінальних правопорушень 08.03.2015 року відносно потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та 16.03.2015 року відносно потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , суд розцінив як його бажання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.

Суд належним чином дослідив наявні докази у провадженні у їх сукупності з точки зору достатності, належності та допустимості, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, виключають сумніви у причетності ОСОБА_7 до умисного скоєння інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а тому правильно обґрунтував ними його обвинувачення, спростувавши доводи сторони захисту, які аналогічні і доводам наведеним в апеляційній скарзі, щодо відсутності винуватості обвинуваченого у причетності до злочинів, вину у яких він не визнавав, зазначивши, при цьому, чому прийняв одні докази та відкинув інші.
З такими висновками суду погоджується і колегія суддів.

Дії Обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, а також за ч. 2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб кваліфіковані правильно.

Порушень ст. ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував суспільну небезпеку скоєних ним діянь, їх обставини та наслідки, особу винного, який раніше неодноразово судимий, у тому числі і за скоєння аналогічних злочинів, відсутність бажання ставати на шлях виправлення, характеризується задовільно, на обліках у лікаря-нарколога чи лікаря-психіатра не перебуває, стан здоров`я, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, рецидив як обставину, що обтяжує покарання і прийшов до висновку про призначення йому покарання лише в умовах ізоляції від суспільства, у виді позбавлення волі, з конфіскацією всього особисто належного йому майна.

Призначене районним судом покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

З урахуванням викладеного, і оскільки, згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, підстав для скасування вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, скасування вироку повністю чи частково та ухвалення нового вироку, або скасування вироку повністю чи частково та закриття кримінального провадження, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, колегія суддів у відповідності до ч. 5 ст.72 КК України зараховує ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 23.11.2016 року по 20.03.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки такий термін судом першої інстанції був зарахований на день винесення вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 листопада 2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк попереднього ув`язнення з 23.11.2016 року по 20.03.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4