АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/3081/16-к Номер провадження 11-кп/786/609/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.286 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю :
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
представника потерпілих ОСОБА_9
потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали кримінального провадження №0000416, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.08.2016, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , та його захисника ОСОБА_7 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 березня 2017 року ,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має малолітніх дітей ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , непрацюючого, не судимого, -

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України та засуджено до покарання :
- за ч.3 ст. 286 КК України - у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки;
- за ч.1 ст. 135 КК України - у виді 2 років позбавлення волі.
Згідно ч.1 ст. 70 КК України остаточне основне покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_8 визначено шляхом часткового складання призначених покарань, приєднавши до нього (остаточного основного покарання) додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та остаточно засуджено ОСОБА_8 на 9 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 вказано рахувати з часу затримання з 28 серпня 2016 року.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 28.08.2016 року по 29.03.2017 року, із розрахунку: один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.
Цивільні позови ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 до ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди залишені без розгляду.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експерта за проведення експертизи, а саме: від 29.08.2016 року №62 в розмірі 880,40 грн., від 19.09.2016 року №65 в розмірі 1320,60 грн., а всього в сумі 2201 грн.
Ухвалено зняти арешт, накладений на автомобіль «ФОРД ТРАНЗИТ» державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 25.10.2012 року зареєстрований на ім`я ОСОБА_15 , відповідно до ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 30.08.2016 року.
На підставі ст. 100 КПК України по справі визначено долю речових доказів.

За вироком суду, 28 серпня 2016 року близько 02 год. 00 хв. ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «ФОРД ТРАНЗИТ» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Декабристів в районі будинку №2 с. Губське у напрямку до с. Тарандинці Лубенського району Полтавської області не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху автомобіля, а також необхідних прийомів управління автомобілем з тим, аби мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, втратив контроль над керованим транспортним засобом, частково виїхав за межі проїжджої частини, порушив вимоги п.п.12.1, 12.4, 12,9 б, Правил дорожнього руху України та допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які рухалися в попутному напрямку.
Так, відповідно до п. 12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним. Дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів та їх стан), які повинен враховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом. Дорожні умови - сукупність факторів, що характеризують (з урахуванням пори року, періоду доби, атмосферних явищ, освітленості дороги) видимість у напрямі руху, стан поверхні проїзної частини (чистота, рівність, шорсткість, зчеплення), а також її ширину, величину ухилів на спусках і підйомах, віражів і закруглень, наявність тротуарів або узбіч, засобів організації дорожнього руху і їх стан.
Відповідно до п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.
Згідно п. 12.9. б) ПДР України водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, пішоходи ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 отримали тілесні ушкодження, від яких померли.
Згідно висновку судової авто-технічної експертизи №62 від 29.08.2016 року у даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля ФОРД ТРАНЗИТ державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , вбачаються невідповідності з вимогами п.п.12.1,12.4,12.9 б) Правил дорожнього руху України. Невідповідності з вимогами п.12.1 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. В умовах даної пригоди водій автомобіля ФОРД ТРАНЗИТ державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , мав технічну можливість уникнення наїзду на ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 шляхом виконання ним вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод, які б не дозволили йому виконати вимоги даних пунктів правил.
Крім цього, безпосередньо після вчинення дорожньо-транспортної пригоди 28 серпня 2016 року близько 02 год. ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що він скоїв наїзд на пішоходів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , тим самим поставивши їх в небезпечний для життя стан, маючи можливість для надання допомоги, не виконав свого громадянського обов`язку, що покладав на нього закон і загальновизнані норми моралі, не переконався, чи потребують потерпілі допомоги, не викликав карету швидкої допомоги, не відвіз потерпілих до найближчого лікувального закладу, а умисно залишив їх у небезпеці, зникнувши з місця пригоди, тим самим порушивши вимоги п.п. г, ґ п. 2.10 Правил дорожнього руху України.
В поданих апеляційних скаргах, які за змістом та формою відповідають одна одній, обвинувачений та його захисник, не оспорюючи фактичні обставини провадження та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просять змінити вирок суду у зв`язку з надмірною суворістю та пом`якшити ОСОБА_8 обрану судом першої інстанції міру покарання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказують, що судом у резолютивній частині вироку формально враховано як пом`якшуючу обставину, добровільне часткове відшкодування шкоди потерпілим.

Наголошують на неврахуванні судом при призначенні покарання місця перебування потерпілих, які діяли всупереч Правилам дорожнього руху, зокрема рухалися по полосі руху автомобіля обвинуваченого без світловідбиваючих елементів на одязі та в попутному напрямку руху.

В апеляційних скаргах вказують, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, свою вину визнав, сприяв розслідуванню злочину, частково добровільно відшкодував завдану потерпілим шкоду, має на утриманні малолітніх дітей разом із дружиною.

В запереченнях на наявні апеляційні скарги потерпілі та їх представник подали заперечення, в яких висловлюють свою незгоду з поданими апеляційними скаргами та наголошують на необхідності залишення вироку суду першої інстанції без змін.

Вважають, що обвинувачений щиросердечно не розкаявся, постійно змінював свої показання, що розцінюють критично.

Посилання ОСОБА_8 та його захисника на ряд пом`якшуючих обставин лише характеризують його як особу, а не пом`якшують покарання.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку поданих апеляційних скарг з мотивів у них наведених, думку прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення, потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та їх представника ОСОБА_9 , які заперечували щодо апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 286 КК України та ст. 135 КК України, як порушення ним, як особою, що керувала транспортним засобом правил безпеки дорожнього руху, що призвело до загибелі кількох осіб та завідоме залишення без допомоги осіб, які перебували в небезпечному для життя стані і позбавлені можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, коли він сам поставив потерпілих в небезпечний для життя стан, за обставин, викладених у вироку суду відповідають фактичним обставинам провадження, правильність правової кваліфікації його дій в апеляційних скаргах не оскаржуються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 місцевий суд врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, наявність позитивних характеристик за місцем проживання, колишньої роботи та навчання, перебування на утриманні обвинуваченого трьох малолітніх дітей, обставин, які пом`якшують покарання до яких судом віднесено часткове відшкодування у добровільному порядку завданих збитків, відсутність обтяжуючих покарання обставин. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що покарання з урахуванням положень ч.1 ст. 70 КК України, у вигляді позбавлення волі, строком на 9 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується на таких підставах.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як встановлено вивченням справи, суд першої інстанції належно виконав зазначені вимоги закону та обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином, призначивши покарання в межах санкції статті.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в повній мірі враховані всі обставини на які посилається обвинувачений та його захисник у своїх апеляційних скаргах стосовно міри покарання, про що вказано у вироку районного суду.

Виходячи зі змісту п.1 ч.1 ст. 66 КК України щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, та виражається у визнані особою своєї провини, висловленні жалю з приводу вчиненого.

Поряд з цим, не знаходять свого підтвердження у матеріалах кримінального провадження доводи апеляційних скарг про наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме визнання вини у вчиненому та щирого каяття, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні свою вину визнав лише у частині вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, проте заперечував наявність у його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України.

Оцінивши в сукупності всі обставини провадження, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, один з яких згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, тяжкість наслідків, що настали в результаті скоєного обвинуваченим злочину у виді загибелі трьох осіб, колегія суддів приходить до висновку, що покарання призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 у межах санкції статті не є надмірно суворим за своїм видом та розміром, є справедливим, достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому підстав для призначення більш м`якого покарання, про що ставиться питання в апеляційних скаргах, колегія суддів не заходить.

Також враховує колегія суддів й позицію потерпілих, які у судовому засіданні апеляційної інстанції погодились з обраною судом обвинуваченому мірою покарання та наголошували про необхідність залишення вироку суду щодо ОСОБА_8 без змін.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів підстав для зміни вироку та пом`якшення призначеного судом покарання обвинуваченому не знаходить.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 березня 2017 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в цей же строк з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4