АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 212/1502/14-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/64/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 01 лютого 2017року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні №0005085на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 року відносно :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Запоріжжя, Запорізької області, громадянина України, тимчасово не працюючого, одруженого, маючого неповнолітню доньку ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , не судимого, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 .
якого визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три ) роки.
Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами
Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_10 ,

обвинувачений ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_8

представник потерпілої ОСОБА_11

В С Т А Н О В И Л А :
В зміненій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , просить, змінити вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09.11.2016року у відношенні ОСОБА_6 засудженого за ч.2 ст.286 КК України в частині призначення покарання та призначити йому основне покарання, перебдачене ч.2 ст.286 КК України у вигляді 3(трьох) років позбавлення волі, виключити з резолютивної частини вироку посилання на застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3(три) роки.

Захисник ОСОБА_7 ,у апеляційній скарзі, просить, скасувати оскаржуваний обвинувальний вирок Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг від 09.11.2016р.ухвалити рішення про виправдення водія ОСОБА_6 1991р.н., в ДТП що сталася 29.10.2013р. на об`їзній дорозі м. Кривий Ріг.

В зміненій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить, вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 листопада 2016 року у відношенні ОСОБА_6 , засудженого за ст. 286 ч. 2 КК України, змінити в частині призначеного основного покарання та додаткового покарання.

Призначити ОСОБА_6 покарання, передбачене ст.286 ч.2 КК України, у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Виключити з резолютивної частини вироку Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 листопада 2016 року посилання на застосування до ОСОБА_6 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк З (три)роки.

Прокурор, просить, змінити вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.11.2016року щодо ОСОБА_6 ,виключити з резолютивної частини вироку посилання на застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами па строк 3 роки.Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до 4 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним при наступних обставинах.

Обвинувачений ОСОБА_6 29.10.2013 року приблизно о 16 годині 35 хвилин, не маючі посвідчення водія на право керування транспортним засобом у порушення вимог п 2.1а) Правил дорожнього руху України, керував технічно справним автомобілем реєстраційний номер НОМЕР_1 .Керуючі автомобілем, ОСОБА_6 в світлий час доби слідував по сухому асфальтобетонному покриттю проїзної частини об`їзної дороги в Жовтневому районі м. Кривого Рогу з боку мікрорайону «Індустріальний» в напрямку с Новоіванівка, при цьому рухався зі швидкістю приблизно 80 км/год, чим порушив п.п.12.4. та 12.9. Правил дорожнього руху України, відповідно до яких: - «12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 60 км/год »;
- «12.9. Водієві забороняється: ... б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7 ... ».В цей час попереду з права на ліво за напрямком руху автомобіля реєстраційний номер НОМЕР_1 до проїзної частини підійшов пішохід похилого віку ОСОБА_12 , 1937 року народження та почав її пересікати перпендикулярно напряму руху автомобіля.Обвинувачений ОСОБА_6 , наближаючись до вказаного пішохода, не маючі перешкод для своєчасного його виявлення, повинен був розцінювати дії ОСОБА_13 на проїзній частині, як небезпеку для руху та зменшити швидкість аж до повної зупинки, але проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме вимоги п.п. 1.5, 1.7, 2.3 б), 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно яких:
- «1.5. ... бездіяльність учасників дорожнього руху ... не повинні створювати небезпеку ... для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
-«1.7. Водії ... зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху;як ... люди похилого віку...»;
- «2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну,...»;
- «12.3. У разі виникнення небезпеки для руху..., яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу ...».
Внаслідок порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, обвинувачений ОСОБА_6 несвоєчасно застосував гальмування та на проїзній частині Об`їзної дороги в Жовтневому районі м. Кривого Рогу, навпроти будинку №75 мікрорайону «5-й Зарічний» допустив наїзд, керованого ним автомобілю реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_14 . В наслідок ДТП настала смерть ОСОБА_14 . Між порушенням ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху в частині виконання вимог п.п. 1.7. та 12.3. Правил дорожнього руху України і наслідками - спричиненням смерті потерпілому ОСОБА_14 є прямий причинний зв`язок
В обґрунтування вимог апеляційних скарг:

Обвинувачений ОСОБА_6 в зміненій апеляційній скарзі посилається на те,що вирок суду підлягає зміні, зазначає що судом першої інстанції не дотримано вимог ст.370 КПК України, ст.ст.50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» ,вважає що це є підставою для зміни судового рішення, вважає , що призначене покарання не невідповіає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та є несправедливим внаслідок суворості.

Судом першої інстанції безпідставно не було враховано ті обставини, що він має статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_2 від 16.09.2016 року, має достатньо молодий вік, щиро розкаявся, місце скоєння ДТІ не покинув, відразу викликав працівників ДАІ та медичних працівників швидкої допомоги, співпрацював з органами досудового слідства, надавав пояснення щодо обставин ДТП в ході як досудового слідства. так і судового розгляду у кримінальному провадженні, добровільно відшкодував шкоду потерпілій ОСОБА_15 хоча вона і не заявляла будь-яких позовних вимог про це; активно приймав участь у волонтерському руху та здійснював допомогу військовослужбовцям, які проходили військову службу в зоні АТО, захищаючи свободу та інтереси нашої Держави, що підтверджується відповідною характеристикою, наданою ГО «Громадська ініціатива «Волонтери Кривбасу»; одружений з 15.07.2014 року з ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та має па утриманні малолітню доньку ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; має постійне місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкав до моменту взяття під варту 15 серпня 2015 року разом зі своєю дружиною, малолітньою донькою, молодшим братом та батьками. Обставин, які відповідно до вимог ст.67 КК України обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлено. Призначене покарання не відповіає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та є несправедливим внаслідок суворості.

Дані про особу обвинуваченого, які не були враховані судом першої інстанції, та дані, які зазначені у вироку Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 листопада 2016 року у своїй сукупності дають підстави вважати, що застосування менш суворого покарання у вигляді мінімального строку покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України, - 3 (три) роки позбавлення волі буде достатнім для його виправлення та відповідатиме меті покарання

В той же час ,в частині призначення додаткового покарання вирок незаконний , т.я. він не має прав керувати транспортним засобами, однак суд, призначив це покарання порушуючи вимоги закона

Отже, вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 листопада 2016 року у відношенні нього підлягає зміні в частині призначеного покарання просить призначити йому за ст. 286 ч. 2 КК України покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами

Захисник ОСОБА_7 , посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, безпідставне, бездоказове визнання судом винуватості водія в ДТП, істотне порушення вимог КПК України

На думку захисника судом не дотримано вимог ст.374 КПК України, вважає, що ОСОБА_6 не мав можливості виконати вимоги п. 1.7 ПДР посилається на те, що порушено п. 2.6 ст. 87 КПК України. Вказує на те , що доказів порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. 12.9 ПДР не існує, висновки АТЕ НДЕКЦ ГУ МВС від 23.12.2013р. № 58/ 27-387 суд у відповідності до ст. 85 КПК України, як доказ повинен був визнати не належним та недопустимим. Вказує , що клопотання про визнання судом доказів досудового слідства, добутих при слідчому експерименті, не належними не розглянуто відповідно ст. 89 КПКУ

При призначенні покарання за ст. 286 КК Укаїни суди повинні врахувати не тільки наслідки, що настали а і вину інших причетних до нього осіб. Про грубу необережність постраждалого пішохода на проїзній частині дороги, що спряла виникненню аварійної небезпеки, в вироку суду не зазначено нічого.

Крім того, позбавлення права керування транспортними засобами яка не мала права керування, є неможливим. Вважає , що в діях водія а/м «Рено - 25» немає порушень ПДР, що знаходилось в причинному наслідку з подією ДТП, тобто не має складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 ККУкраїни.

В зміненій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_18 зазначає ,що вирок суду підлягає зміні в частині призначення покарання у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.На думку захисника, судом першої інстанції не дотримано вимог ст.370 КПК України, ст.ст.50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» , є всі підстави для зміни судового рішення відповідно до вимог ч.2 ст.409, ст.414 КПК України

Призначене обвинувачуваному ОСОБА_6 покарання є невідповіає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та є несправедливим внаслідок суворості.

Судом першої інстанції безпідставно не було враховано ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_6 має статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_2 від 16.09.2016 року. Крім того, ОСОБА_6 має достатньо молодий вік, щиро розкаявся, місце скоєння ДТІ не покинув, співпрацював з органами досудового слідства,відразу викликав працівників ДАІ та медичних працівників швидкої допомоги, співпрацював з органами досудового слідства, надавав пояснення щодо обставин ДТП в ході як досудового слідства. так і судового розгляду у кримінальному провадженні, добровільно відшкодував шкоду потерпілій ОСОБА_15 хоча вона і не заявляла будь-яких позовних вимог про це; активно приймав участь у волонтерському руху та здійснював допомогу військовослужбовцям, які проходили військову службу в зоні АТО, захищаючи свободу та інтереси нашої Держави, що підтверджується відповідною характеристикою, наданою ГО «Громадська ініціатива «Волонтери Кривбасу»; одружений з 15.07.2014 року з ОСОБА_16 , 08 лютого 1991 року та має па утриманні малолітню доньку ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; має постійне місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкав до моменту взяття під варту 15 серпня 2015 року разом зі своєю дружиною, малолітньою донькою, молодшим братом та батьками. Обставин, які відповідно до вимог ст.67 КК України обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлено.

Призначене покарання не відповіає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та є несправедливим внаслідок суворості.

На думку захисника дані про особу обвинуваченого, які не були враховані судом першої інстанції та дані які зазначені у вироку в своїй сукупності дають підстави вважати, що застосування менш суворого покарання у вигляді 3 років позбавлення волі відносно ОСОБА_6 буде достатнім для його виправлення та відповідатиме меті покарання.

Посилається на ст.55 КК України, п. 18 Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № «Про практику призначення судами кримінального покарання» та вказує на те , що обвинувачений ОСОБА_6 на час скоєння кримінального правопорушення не мав права керувати транспортними засобами.

Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 листопада 2016 року у відношенні ОСОБА_6 , засудженого за ст. 286 ч. 2 КК України підлягає змінів частині призначення основного та додаткового покарання , призначення основного покарання у вигляді 3 років позбавлення волі та виключення з резолютивної частини вироку додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк З (три)роки.

Прокурор зазначає, що висновок суду про визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є вірним, проте вирок суду першої інстанції відповідно до вимог п. 4 ч.1 ст.409, п.2 ч.1 ст.413 КПК України у частині призначення покарання є незаконним та необгрунтованим через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до порушення правил призначення покарання, та тягне за собою його зміну, з наступних обгрунтувань.

З посиланням на ст.. 55 КК України, п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» вказує на те , що призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка взагалі не мала права керувати транспортними засобами, є неможливим.

Як встановлено в суді, ОСОБА_6 керував автомобілем, не маючи посвідчення водія па право керування транспортним засобом. Оскільки обвинуваченому ОСОБА_6 згідно довідки Центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування міста Кривого Рогу та Криворізького району УДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, посвідчення водія не видавалось, застосування щодо нього додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами с неприпустимим і має бути виключено з резолютивної частини вироку.Таким чином суд першої інстанції порушив вимоги п.2 ст.413 КПК України, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 408, п.4 ч.1 ст.409 КПК України, є підставою для зміни судового рішення.

В судовому засіданні, при апеляційному розгляді кримінального провадження

обвинувачений ОСОБА_6 заявив клопотання про те , що від послуг захисника- адвоката ОСОБА_7 , відмовляється та просить не розглядати апеляційну скаргу подану захисником ОСОБА_7 подавши про це письмову заяву.Колегія суддів з урахуванням думки учасників судового провадження прийняла відмову і не розглядає апеляційну скаргу подану захисником ОСОБА_7 .

В судовому засіданні при апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_6 повністю підтримав свою змінену апеляційну скаргу та змінену апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , апеляційну скаргу прокурора .

Захисник ОСОБА_8 , підтримав свою змінену апеляційну скаргу від01 02 2017 року , змінену апеляційну скаргу обвинуваченого від01 02 2017 року та апеляційну скаргу прокурора .

Прокурор, який приймав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, підтримав апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніроетровської області у кримінальному провадженні, прохав колегію суддів задовольнити її в повному обсязі, змінені апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 від 01 02 2017 року підтримав частково, в частині призначення додаткового покарання..

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_11 покладається на розсуд суду ,але просить врахувати заперечення і думку потерпілої стосовно основного покарання .

Потеріла ОСОБА_15 в запереченнях на апеляційні скарги просить в задоволенні вимог за апеляційними скаргами обвинуваченого,захисників ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та ОСОБА_18 , відмовити. За апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області прийняти рішення на розсуд суду.(т.2 а.кп.167--168)

Відповідно до ст.402 КПК України заперечення на апеляційні скарги іншими сторонами судового провадження подані не були.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, прослухавши в стадії підготовки справи до апеляційного розглядутехнічний запис перебігу судового засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню,змінені апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного

Висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України ґрунтуються на зібраних по кримінальному провадженню доказах, досліджених судом, яким у відповідністю зі ст.374 КПК України судом була надана належна оцінка у вироку і в апеляційних скаргах не оскаржується.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, обвинуваченого та його захисника з приводу того, що суд першої інстанції безпідставно призначив ОСОБА_6 додаткову міру покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 (три ) роки, за відсутності в нього таких прав на час вчинення кримінального правопорушення, так як він взагалі не отримував посвідчення водія,вважає їх обґрунтованими , законними і такими що підлягають задоволенню.
Згідно довідки Центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування міста Кривого Рогу та Криворізького району УДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, посвідчення водія ОСОБА_6 не видавалось(т., 1а.кп.115)

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року, у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів. Позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати як додаткове покарання незалежно від того, що особу вже було позбавлено такого права в адміністративному порядку. Однак призначення цього покарання особі, яка взагалі не мала права керувати транспортними засобами, є неможливим.
В порушення зазначених вимог закону, суд першої інстанції застосував до ОСОБА_6 , який взагалі не має посвідчення водія , додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Цяобставина є порушенням і відповідно до вимог ст.ст. 409 КПК України є підставою для зміни вироку в частині застосування додаткової міри покарання .

В той же час , що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 стостовно не дотримання судом першої інстанції вимог ст. ст.50,65 КК України при призначенні обвинуваченому міри покарання , то вони не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції було правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність з урахуванням положень ст. 50 КК України,загальних засад призначення покарання та ст.65 КК України.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування судового рішення в цій частині, вважає, що судом першої інстанції всі положення на які посилається обвинувачений та його захисник у апеляційних скаргах судом першої інстанції повністю враховано

Згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір основного покарання належним чином, призначивши покарання у вигляді позбавлення волі, передбачене санкцією частини 2 статті 286 КК України близьке до мінімального..

Так судом першої інстанції при винесенні рішення в частині призначення покарання при визначенні виду і розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , враховано ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, враховано його наслідки а саме смерть потерпілого, враховано також те , що згідно ст.12 ККУкраїни кримінальне правопорушення скоєне ОСОБА_6 віднесено до категорії тяжких.
При призначенні основного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог закону , врахував , що ОСОБА_6 раніше не судимий, (а.кп.117,118,т.1), за місцем мешкання характеризується позитивно (т.1, а.кп.123,т.2,а.кп.179,180) на обліку у лікарія нарколога, та психіатора не перебуває(а.кп.120,122,т.1), згідно медичної довідки начальника МСЧ КУВП № 3 ОСОБА_6 перебуває на диспансерному обліку у лікаря терапевта з приводу наслідків мінно-вибухової травми, стан здоров`я визначений як середньої важкості.(а.кп.113,182,т.2)відсутність обставин що пом`якшують та обтяжують покарання відповідно до ст.ст.66, 67 КК України і прийшов до обґрунтованого висновку про те , що обвинуваченому повинно бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі.
При цьому, як зазначено в змінених апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника,про те , що обвинувачений ОСОБА_6 має статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_2 від 16.09.2016 року. ОСОБА_6 має достатньо молодий вік, щиро розкаявся, місце скоєння ДТІ не покинув, відразу викликав працівників ДАІ та медичних працівників швидкої допомоги, співпрацював з органами досудового слідства, надавав пояснення щодо обставин ДТП в ході як досудового слідства. так і судового розгляду у кримінальному провадженні; обвинувачуваний ОСОБА_6 добровільно відшкодував шкоду потерпілій ОСОБА_15 хоча вона і не заявляла будь-яких позовних вимог про це; обвинувачуваний ОСОБА_6 активно приймав участь у волонтерському русі та здійснював допомогу військовослужбовцям, які проходили військову службу в зоні АТО, захищаючи свободу та інтереси нашої Держави, що підтверджується відповідною характеристикою, наданою ГО «Громадська ініціатива «Волонтери Кривбасу»; одружений з 15.07.2014 року з ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та має па утриманні малолітню доньку ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; має постійне місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , але все це з огляду на характер та суспільну небезпеку кримінального правопорушення , смерть потерпілого та думку потерпілої , не є такими, що суттєво знижують його тяжкість, суд першої інстанції обґрунтовано врахував дані про особу обвинуваченого, а посилання обвинуваченого та його захисника на підстви які на його думку помякшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 є характеризуючими даними, яким суд першої інстанції дав належний аналіз також врахував при обранні покарання останньому за ч. 2 ст. 286 КК України близького до мінімального і призначив покарання нижче навіть при застосуванні положення ст. 69-1 КК України.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів, вважає, що досягнення встановленої ч.2 ст. 50 КК України мети виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ОСОБА_6 нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції обвинуваченого,вважає , що суд першої інстанції призначив обвинуваченому основне покарання достатнє для його перевиховання та виправлення, попередження вчинення ним нових злочинів.
Крім того, колегія суддів зазначає, що по данному кримінальному провадженню до обвинуваченого було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строк дії якого закінчився 23 березня 2014 року(а.кп.142-144 т.1),обвинувачений взятий під варту 15 серпня 2015 року по іншій кримінальній справі ,про що свідчать надані до апеляційного суду протокол затримання та ухвала про обрання запобіжного заходу.

Істотних порушень кримінально процесуального закону які є безумовною підставою для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 404,405,407,408,409,412, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора- задовольнити повністю,змінені апляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 09 листопада 2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України змінити в частині призначеного додаткового покарання. Виключити з резолютивної частини вироку вказівку щодо призначення додаткового покарання у виді трьох років позбавлення права керування транспортними засобами.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Запобіжний захід стосовного обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді особистого зобов`язання закінчився 23 березня 2014 року.

В іншій частині вирок - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а обвинуваченим, який тримаеться під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

СуддіАпеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3