Справа № 183/938/17
№ 1-кп/183/486/17

У Х В А Л А
02 березня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Чутове, Чутівського району Полтавської області, з середньо-спеціальною освітою, розлученого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:
10 березня 2015 року наказом № 57 ( по частині) командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , молодшого сержанта ОСОБА_4 після проходження військової підготовки в військовій частині пп НОМЕР_2 , зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 та передано у розпорядження командира 20 окремого мотопіхотного батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та Законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
Відповідно до Закону України про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» статті 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Однак, 15 червня 2015 року молодший сержант ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині пп НОМЕР_1 , самовільно залишив розташування військової частини, без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини пп НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв до 24 лютого 2017 року, коли солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе.
Таким чином у період з 15 червня 2015 року по 24 лютого 2107 року, сержант ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин та незаконно перебував поза межами військової частини польова пошта НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину та показав, що дійсно 15 червня 2015 року він самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , оскільки дізнався, що його дружина порушує подружню вірність, у зв`язку з чим поїхав додому та розлучився з дружиною, потім його мати захворіла на цироз печінки і він продовжував залишатися вдома. Зрозумівши протиправність своєї поведінки він звернувся до поліції в смт. Чутове, де його направили до прокуратури. 24 лютого 2017 року він добровільно з`явився до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону із зізнанням.
В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.
У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.
Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що скоєний ним злочин відноситься до категорії тяжких.
Однак, обставин, що обтяжують його покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.
Крім того, обвинувачений є особою, що раніше не судима, вину визнав повністю, за місцем служби характеризується позитивно (а.п.25), на обліках у лікарів не перебуває (а.п.24), приймав участь в антитерористичній операції (а.п.28), з 27.02.2017 року звільнений в запас, має на утримані двох неповнолітніх дітей, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.п.29,30).
Щире каяття ОСОБА_4 та з`явлення із зізнанням визнаються обставинами, що пом`якшують його покарання.
Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_4 без ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Копію вироку ОСОБА_4 , вручити негайно.
Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1