У х в а л а
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2017 року сел. Підволочиськ

Слідчий суддя Підволочиського районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області від 31 грудня 2016 року про закриття кримінального провадження за №0276 від 19 жовтня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
встановив:
20 лютого 2017 року до суду поступила скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області від 31 грудня 2016 року про закриття кримінального провадження за №0276 від 19 жовтня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Скаржник зазначає, що висновки, зазначені у постанові слідчого, є передчасними, мотиви для закриття кримінального провадження - суперечливими, оскільки не проведено усіх можливих слідчих та процесуальних дій. З огляду на вказане, просить скасувати зазначену постанову та зобов`язати слідчого вчинити процесуальні дії.
В судовому засіданні адвокат скаржника скаргу підтримав, просив скасувати постанову слідчого СВ Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області з мотивів, викладених у ній.

Слідчий СВ Підволочиького ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 вважає скаргу необґрунтованою, а доводи скаржника такими, що не відповідають обставинам справи.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши скаргу, долучені до неї матеріали, приходжу до наступних висновків.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення слідчого або прокурора про закриття кримінального провадження. Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно із правилами судового розгляду, передбаченими ст. ст. 318 - 380 КПК України, з урахуванням глави 26 КПК України.
З долучених до скарги матеріалів вбачається, що оскаржуваною постановою слідчий Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області лейтенант поліції ОСОБА_5 31 грудня 2016 року закрила кримінальне провадження за №0000276 від 19 жовтня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення).
Згідно вимог ст. 9 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як обставини, які викривають так і виправдовують підозрюваного, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Закриття кримінального провадження - це заключний етап розслідування, що містить у собі комплекс процесуальних дій з аналізу та оцінки зібраних доказів, систематизації матеріалів, ознайомленню із закритим провадженням учасників процесу (зацікавлених у вирішенні справи) та вирішенню заявлених ними клопотань, формулюванню висновків по суті справи та рішень, що з них випливають та їх реалізації.
Як вбачається з постанови, слідчим в ході досудового розслідування не здобуто доказів вини ОСОБА_6 , оскільки останній вказує коли ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_6 впритул, то останній відштовхуючи його від себе зробив крок йому назустріч і в цей момент можливо коліном штовхнув випадково та не умисно в пах ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_3 наближався до нього, ображаючи нецензурною лексикою. Жодного умислу на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 . ОСОБА_6 не доведено та не встановлено, а тому у діях останнього відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України.
Вказані висновки слідчого суперечать нормам матеріального права та матеріалам кримінального провадження №0000276 від 19 жовтня 2016 року, що стверджується наступним.

Так, у постанові слідчого констатовано, що покази свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_3 щодо нанесення останньому одного удару ногою нижче пояса повністю узгоджені та підтверджені висновком експерта №1754 від 02.11.2016 року.

Як зазначає слідчий СВ у своїй постанові ОСОБА_6 ніяких ударів ні ногами, ні руками не робив, можливо коли ОСОБА_3 стояв біля нього і розмахував руками і ногами в його сторону і сам по собі випадково спричинив тілесні ушкодження в область паху, а можливо коли ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_6 впритул, то останній відштовхнув його від себе зробив крок йому на зустріч і в цей момент можливо коліном штовхнув випадково та неумисно, що підтверджують свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Диспозиція статті 125 КК України передбачає відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження. Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим або непрямим умислом.

Прямий умисел - це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК).

Непрямий умисел - це такий умисел, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання (ч. 3 ст. 24 КК).

Як видно, ці формулювання мають багато спільного. Їх аналіз дає можливість виділити основні ознаки, що характеризують психічне ставлення особи до вчиненого нею діяння і його наслідків.

Непрямий умисел. Свідомість при непрямому умислі є аналогічною свідомості в умислі прямому. І в цьому разі свідомість особи включає до себе розуміння всіх фактичних обставин, що характеризують об`єктивні ознаки конкретного складу злочину, в тому числі характеру і значення об`єкта і предмета посягання, характеру дії і бездіяльності, а також місця, часу, способу їх вчинення та інше. Вона також містить розуміння суспільної небезпечності, шкідливості свого діяння і його наслідків.

Передбачення при непрямому умислі має свою розпізнавальну особливість. Як і при прямому умислі, воно носить конкретний характер. Особа в цьому разі чітко усвідомлює, що саме її конкретна дія чи бездіяльність може спричинити конкретний суспільно небезпечний наслідок, і тим самим передбачає загалом розвиток причинного зв`язку між діянням і можливим наслідком. Проте цей наслідок особа передбачає лише як можливий результат свого діяння. Передбачення неминучості настання наслідку при непрямому умислі виключається. Воля особи в цьому разі не спрямована на досягнення суспільно небезпечного наслідку. Саме в цьому і полягає розпізнавальна особливість передбачення наслідків при непрямому умислі. Але основна сутність непрямого умислу - в його вольовій ознаці. Особливість такої ознаки полягає у відсутності бажання настання суспільно небезпечного наслідку. Незважаючи на передбачення такого наслідку, особа не відчуває потреби в його досягненні, воно не потрібно їй ні як основний, ні як проміжний наслідок. Тут має місце ситуація, при якій особа, не спрямовуючи свою волю на досягнення наслідку, все ж таки свідомо допускає його настання. Частіше за все таке свідоме допущення виражається в байдужому ставленні до наслідків. Інакше кажучи, особа, не будучи зацікавленою у настанні суспільно небезпечного наслідку свого діяння, все ж допускає таку можливість.

Згідно вимог ст. 9 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як обставини, які викривають так і виправдовують підозрюваного, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
З аналізу вище зазначених норм чинного законодавства, слідчий суддя приходить до висновку про неповне та невсебічне здійснення органом досудового розслідування матеріалів вказаного кримінального провадження.

Так, слідчим СВ не проведено одночасних допитів сторін та інших учасників кримінального провадження, слідчого експерименту, додаткової судово-медичної експертизи.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя здійснює у порядку, передбаченому КПК України, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Варто зазначити, що згідно із приписами ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, який не було виконано останнім при розгляді скарги по суті, не надано суду матеріалів, які б спростовували твердження, наведені у скарзі.
Проаналізувавши наведене у сукупності, слідчий суддя прийшов до висновку, що постанова слідчого Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області про закриття кримінального провадження винесена з порушеннями норм процесуального закону, належно не вмотивована, а тому вона підлягає до скасування.

Керуючись ст. ст. 284, 303, 304, 307 КПК України, слідчийсуддя
ухвалив:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області від 31 грудня 2016 року про закриття кримінального провадження за №0276 від 19 жовтня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, - задовольнити.

Постанову слідчого СВ Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області від 31 грудня 2016 року про закриття кримінального провадження за №0276 від 19 жовтня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України- скасувати.

Зобов`язати слідчого СВ Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області відновити кримінальне провадження та провести слідчі дії, спрямовані на забезпечення повноти та об`єктивності досудового розслідування, зокрема:

-провести одночасні допити раніше допитаних осіб, у показаннях яких містяться суперечності;

-провести слідчий експеримент з ОСОБА_6 , в ході якого надати можливість останньому продемонструвати механізм виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_3 за обставин, про які вказував ОСОБА_6 у своїх показаннях;

-провести слідчий експеримент з ОСОБА_3 , в ході якого надати можливість останньому продемонструвати механізм виникнення у нього тілесних ушкоджень, про які вказував у своїх показаннях;

-призначити судово-медичну експертизу на предмет підтвердження чи спростування механізму виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_3 за обставин, про які вказують ОСОБА_6 та ОСОБА_3 ;

-провести інші слідчі та процесуальні дії, у проведенні яких виникне необхідність.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1