Гребінківський районний суд Полтавської області
_______________________________________________________________ 398/3271/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

за участі прокурора - ОСОБА_5 у режимі відеоконференції,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_8 ,

розглядаючи у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0003253 від 18.11.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України,

в с т а н о в и в:

У провадженні Гребінківського районного суду Полтавської області перебуває вказане кримінальне провадження.

22.12.2016 року разом із клопотанням про дозвіл на затримання з метою приводу, що було задоволено судом, процесуальний прокурор у кримінальному провадженні звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .

31.05.2017 року 0 20 год. 00 хв. в межах 36-годинного строку, визначеного ч. 1 ст. 191 КПК України, до суду на виконання ухвали про дозвіл на затримання з метою приводу був доставлений обвинувачений ОСОБА_7 .

Клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримані під вартою прокурор мотивує обґрунтованістю обвинувачення та наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливістю переховуватися від суду, знищити будь-які речі, які мають значення для кримінального провадження, впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

У судовому засідання прокурор підтримав заявлене клопотання, звернув увагу суду і на існування ще одного ризику спроби перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що постійно перебував за адресою місця реєстрації, не знав про судові засідання, тільки один раз, коли він хворів адвокат йому повідомив про судове засідання. Однак він не мав змоги через стан здоровя прибути.

Захисник заперечував щодо застосування запобіжного заходу до ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, оскільки його підзахисний був відпущений із СІЗО законно, і відповідно з цього часу мав право вільного пересування, просив застосувати більш м`який запобіжний захід.

З`ясувавши думку учасників провадження щодо заявленого клопотання, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно частини 1 статі 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України. При цьому суд не з`ясовує обставини вчинення кримінальних правопорушень та не перевіряє їх дослідженням доказів. Оскільки вказане не допустиме на даній стадії судового провадження з огляду на принципи змагальності та диспозитивності кримінального судочинства.

Суд вважає доведеним ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду, на який посилається прокурор, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 13.12.2016 року був звільнений із Кіровоградської УВП № 14 і з цього часу зник з місця постійного проживання, судові повістки, надіслані за місцем проживання згідно даних обвинувального акту, повертались за терміном зберігання, у судове засідання не з`являвся, про причини неявки суд не повідомляв. В дане судове засідання був доставлений приводом на підставі виконання ухвали суду про дозвіл на затримання з метою приводу.

Суд критично оцінює посилання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника на те, що обвинуваченому не було відомо про судові засідання. Адже йому було вручено обвинувальний акт, у якому зазначалось його місце проживання, куди і надсилались судові повістки згідно вимог ст. 135 КПК України. Після звільнення із Кіровоградської УВП № 14 обвинувачений, знаючи про перебування кримінального провадження на розгляді у Гребінківському районному суді Полтавської області, суд не повідомив про зміну місця проживання.

Водночас, згідно п. 1 ч. 7 ст. 42 КПК України обвинувачений зобов`язаний прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб.

Однак обвинувачений ОСОБА_7 , незважаючи на те, що підтвердив, що один раз був повідомлений захисником про судове засідання, водночас не зміг на нього прибути через хворобу. Проте всупереч вимог п. 1 ч. 7 ст. 42 КПК України суд про зазначене не повідомив.

До того ж, у довідці, яку надав його захисник на підтвердження хвороби /а.с. 32, т. 4/ зазначена також інша адреса, ніж вказує обвинувачений як місце проживання. При цьому на адресу, зазначену в медичній довідці, суд також відправляв судові повістки, однак вони повертались з позначкою «немає будинку з таким номером» /а.с. 116, 122, т. 4/.

Водночас, суд не вбачає підстав для існування ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України: запобіганням спробам знищити, сховати, спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Зважаючи на те, що обвинувальний акт переданий суду, досудове розслідування закінчено, а отже відповідно до ч. 1 ст. 290 КПК України у суду є підстави вважати, що сторона обвинувачення переконана у зібранні достатніх доказів у кримінальному провадженні, а отже, даний ризик об`єктивно уже не може існувати.

Натомість, суд бере до уваги, що ОСОБА_7 , обвинувачуються зокрема, у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років у сукупності із такими обставинами як вік обвинуваченого та стан його здоров`я, про який захист нічого не заявив, а тому слід вважати його задовільним, згідно обвинувального акту ОСОБА_7 одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей, тимчасово не працює, раніше неодноразово судимий, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується. Оцінивши в сукупності вказані обставини, звертаючи особливу увагу на наявність судимостей, з огляду на рішення ЄСПЛ у справі Сельчук проти Туреччини (Selcuk v. Turkey, §34), Мацнеттер проти Австрії (Matznetter v. Austria, §9), суд вважає, що зазначене вказує на наявність підстав для існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, спроби вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Наявний і ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України: спроби обвинуваченого незаконно впливати на свідків, оскільки свідки ще не допитувались судом, а ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні, зокрема, тяжкого злочину із застосуванням насильства.

Обґрунтованим є і наявність ризику, визначеного п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Адже, як вбачається із матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 при конвоюванні у судове засідання 14.10.2016 року до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області відмовився виходити із автозака, посилаючись на необхідність участі у засіданні його захисника /а.с. 99, 101 т. 1/, в той час як судом було залученому йому захисника на проведення невідкладної процесуальної дії відповідно до вимог КПК України. До того ж, Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області обвинуваченому ухвалою від 14.10.2016 року було продовжено застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 13.12.2016 року. Строк обраного судом запобіжного заходу припинив свою дію 13.12.2016 року, зокрема, і у зв`язку з невиконанням ОСОБА_7 своїх процесуальних обов`язків, оскільки останній відмовився 13.12.2016 року підніматись в кімнату для проведення відеоконференцій Кіровоградською УВК № 14, зі слів його захисника посилаючись на нічний час, незважаючи на попередню усну згоду на проведення засідання у режимі відеоконференції, про що повідомили суд телефонограмою працівники Кіровоградською УВП № 14 /а.с. 115, т. 2/ та таким чином, позбавив суд процесуальної можливості розглянути питання можливості продовження застосування запобіжного заходу або відмови у зазначеному. У підготовче судове засідання призначене на 14.12.2016 року о 14 год. 00 хв. не з`явився, незважаючи на те, що зазначену дату було визначено у судовому засідання 13.12.2016 року у режимі відеоконференції із Кіровоградською УВК № 14, у якій він на той час перебував та за участі його захисника ОСОБА_13 . А тому за змістом ч. ч. 3, 8 ст. 135, ч. 1 ст. 136 КПК України з огляду на невідкладність здійснення процесуальної дії щодо розгляду відповідного клопотання, перебування обвинуваченого на той час під вартою, повідомлення судом у режимі відеоконференції працівнику установи попереднього ув`язнення, де перебував обвинувачений про дату та час наступного судового засідання, обвинувачений вважався повідомленим про судове засідання.

Водночас, згідно п.п. 1, 2 ч. 7 ст. 42 КПК України обвинувачений зобов`язаний прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб; виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Однак про неможливість прибуття у судове засідання 14.12.2016 року на 14 год. 00 хв. обвинувачений суд не повідомив.

Також, суд бере до уваги, що згідно ст. 9 Закону України «Про попереднє ув`язнення» № 3352-XII від 30.06.1993 року встановлено, що особи взятті під варту мають право на восьмигодинний сон в нічний час, під час якого не допускається залучення до участі в процесуальних та інших діях, за винятком невідкладних випадків. А тому з огляду на те, що кримінальне провадження суд отримав тільки 13.12.2016 року із Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у виді тримання під вартою закінчувався у цей же день, прокурор подав клопотання про продовження застосування запобіжного заходу, існувала необхідність у проведенні невідкладної процесуальної дії (розгляді відповідного клопотання) та з урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_7 дав попередню згоду на проведення судового засідання у режимі відеоконференції, суд оцінює дії обвинуваченого щодо неявки дистанційно у судове засідання 13.12.2016 року о 22 год. 00 хв. та 14.12.2016 року о 14 год. 00 хв. як спроби перешкодити кримінальному провадженню.

З огляду на викладене, наявність обґрунтованої підозри та доведених прокурором ризиків вказує на неможливість запобігти доведеним ризикам більш м`яким запобіжним заходом ніж тримання під вартою.

В силу п. 5 ч. 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

А тому, беручи до уваги, доведені ризики та обставини, що встановлені судом відповідно до вимог ст. 178 КПК України, суд не знаходить підстав для визначення розміру застави.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно обрати на строк шістдесят днів з моменту фактичного затримання, зважаючи на складність кримінального провадження з метою надання достатньо часу для судового розгляду відповідно до вимог ч. 2 ст. 114 КПК України та виконання вимог ч. 1 ст. 197 КПК України, тобто до 28.07.2017 року.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193-194, 196, 197, 314, 315 КПК України, суд

постановив:

клопотання задовольнити повністю.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, який обчислюється з моменту затримання 30.05.2017 року, і діє до 28.07.2017 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною 1 статті 392 КПК України.

Головуюча ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3