Справа № 369/6433/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/138/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 49 31.01.2017

УХВАЛА
Іменем України
31 січня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурорів : ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

при секретарі: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 грудня 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, повернуто прокурору в порядку ст. 314 КПК України,-

В С Т А Н О В И Л А:
17.11.2016 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 грудня 2016 року вищезазначений обвинувальний акт повернуто прокурору.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що в обвинувальному акті відсутнє належно сформульоване обвинувачення, що є порушенням п.5 ч.2 ст. 291 КПК України і підставою для повернення обвинувального акту, призначення якого до розгляду буде указувати на порушення права обвинуваченого на захист і призведе до порушення положень ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки лише належно сформульоване і конкретне обвинувачення може бути предметом розгляду у суді.
Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор в апеляційній скарзі просить її скасувати та повернути обвинувальний акт до суду першої інстанції на новий розгляд, для виконання вимог ст.ст.314-316 КПК України, в іншому складі.

В обґрунтуванні вказує, що в обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, вказана правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на норми закону України про кримінальну відповідальність та сформульоване конкретне обвинувачення.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, вважає що наявні в обвинувальному акті порушення кримінального процесуального законодавства не є формальними, а наведена неконкретність обвинувального акту вказує на відсутність факту належного сформульованого обвинувачення та унеможливлює належний захист обвинуваченого від пред`явленого обвинувачення, тому ухвала суду є законною та належним чином вмотивованою.

Заслухавши доповідача, думку прокурорів, які підтримали апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які просили рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року №8, суди повинні вимагати від органів досудового розслідування, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом.

Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Згідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

В своїй апеляційній скарзі прокурор вказує, що в обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, вказана правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на норми закону України про кримінальну відповідальність та сформульоване конкретне обвинувачення, а тому посилання суду першої інстанції, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ч.2 ст.291 КПК України є помилковим.

Проте, з даним твердженням не можна погодитись, оскільки сформульоване обвинувачення не відповідає правовій кваліфікації.

Зокрема, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони інкримінованого обвинуваченому злочину є використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби саме в інтересах третіх осіб.

Як вбачається з обвинувального акту, в правовій кваліфікації зазначено, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення в інтересах третіх осіб, проте формулювання обвинувачення містить інформацію, що треті особи не встановлені.

Крім того, в обвинувальному акті зазначається, що ОСОБА_8 у невстановлений час та місці вступив у злочинний зговір із невстановленими слідством особами з метою реалізації умислу на відчуження земельної ділянки. Не установлення часу, місця та осіб, із якими ОСОБА_8 вступив у злочинний зговір, указує на неконкретність сформульованого обвинувачення.

Також, із сформульованого обвинувачення не можливо зробити висновок у чому проявилось використання ОСОБА_8 свого службового становища всупереч інтересам служби, які із його службових обов`язків ним були порушені та вимоги яких нормативних документів не дотримано.
Неконкретним є і посилання у обвинувальному акті на ігнорування ОСОБА_8 відомостей генерального плану м.Бровари, затвердженого рішенням Броварської міської ради від 26.08.1999 року №150-11-23 та відведення земельної ділянки до складу земель сільськогосподарського призначення в межах міста Бровари Київської області, оскільки у цьому ж обвинувальному акті робиться посилання на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.05.2013 року про зобов`язання внесення змін до Державного земельного кадастру із зазначенням цільового призначення спірної земельної ділянки земля сільськогосподарського призначення.
В судовому рішенні Європейського Суду з прав людини від 09.10.2008 року у справі «Абрамян проти Росії» зазначено, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».

Положення пп. «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п.52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п.58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п.34). До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п.3 ст.6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47).

Крім того, при апеляційному розгляді справи було встановлено, що обвинувальний акт, який міститься в матеріалах справи на 21 аркуші (т.1 а.с.1-21) та обвинувальний акт, який було надано під розписку обвинуваченому ОСОБА_8 і його захиснику-адвокату ОСОБА_9 - на 18 аркушах (т.1 а.с.35-36), за своїм текстом, змістом та кількістю сторінок не є ідентичним, що ставить під сумнів виконання органом досудового розслідування вимог ст.ст. 291, 293 КПК України і грубо порушує право обвинуваченого ОСОБА_8 на захист.
Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції вимог ч.2 ст.21 КПК України є малопереконливими, оскільки суд повертаючи обвинувальний акт, не вирішував обвинувачення по суті та своїм рішенням не обмежив органи розслідування в доступі до правосуддя та подальшому розгляду справи по суті, і прийняв рішення відповідно до вимог ст. 314 КПК України.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування судового рішення немає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 грудня 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, повернуто прокурору в порядку ст. 314 КПК України - залишити без змін.

Судді: