АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/3568/16-к Номер провадження 11-кп/786/183/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого ОСОБА_2
Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтави матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 31 жовтня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою, у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовлено.
Своє рішення місцевий суд мотивував тим, що динаміка поведінки засудженого ОСОБА_7 у період відбуття покарання не дає підстав вважати, що останній сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів соє виправлення, оскільки він мав 17 стягнень, які є погашеними і лише 2 заохочення.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та звільнити його умовно достроково. При цьому вказує, що всі стягнення які у нього були є погашеними, він постійно працював, має 2 заохочення за сумлінну поведінку і ставлення до праці, має поганий стан здоров`я, зокрема остеохондроз спини, а тому інколи відмовлявся від тяжкої праці, в зв`язку із хворобою.
Колегія суддів, заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 про залишення ухвали суду без зміни, а апеляції без задоволення, дослідивши матеріали особової справи засудженого та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Хмельницього районного суду від 4.12.2014 року за ч.1 ст. 119 КК України до 3 років позбавлення волі і на момент звірення до суду з клопотанням про умовно дострокове звільнення відбув більше ніж 1/2 частини призначеного судом покарання.
Відповідно до частини 2 статті 81 КК України Умовно-дострокове звільнення від відбування тясарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно з п.2 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Згідно з п.17 вказаної постанови Пленуму при розгляді питання про умовно -дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці і навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, виправно- трудової установи, а також наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Як, вбачається з матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_8 , останній протягом перебування у ВК № 29 мав 17 стягнень за порушення режиму утримання, 2 рази поміщався до ДІЗО.
Так, згідно рапортів працівників ВК № 29 на ім`я начальника колонії, ОСОБА_7 належним чином на зауваження не реагував, вступав у суперечку з представниками адміністрації чим подавав негативний приклад для інших засуджених. При цьому, від письмових пояснень щодо своєї поведінки неодноразово відмовлявся, про що в матеріалах справи наявні акти складені представниками установи.
Відповідно до протоколу профілактичної комісії №16 від 20.10.2015 р. ( а.с. 60 особової справи), ОСОБА_7 визнаний злісним порушником режиму утримання та постановлений на профілактичний облік.
Після постановлення на облік, висновків для себе не зробив і мав ще 9 стягнень за злісне порушення режиму утримання.
Згідно протоколу профілактичної комісії від 20.04.2016 року, ОСОБА_7 продовжено перебування на профілактичному обліку ( а.с.108 особової справи).
29.10.2016 року, ОСОБА_7 знятий з профілактичного обліку як злісний порушник режиму відбування покарання відповідно до протоколу профілактичної комісії ( а.с. 136).
Згідно характеристики, на засудженого від 3.10.2016 року, ОСОБА_7 з представниками адміністрації установи не завжди ввічливий, в бесідах не завжди відвертий, у вільний від роботи час не завжди приймає участь у роботах по благоустрою, як відділення так і установи, імпульсивний, конфліктний, не цілеспрямований, на зауваження реагує емоційно та не робить для себе правильних висновків ( а.с.126 особової справи).
На момент звірення до суду, 17.10.2016 року засуджений ОСОБА_7 мав одну подяку правами начальника установи.
Стягнення має погашені, останнє - 27.02.2016 року.
Разом з тим, не зважаючи на те, що на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції, засуджений ОСОБА_7 має дві подяки правами начальника установи та погашені стягнення, характеристика його особи, динаміка та характер допущених ним раніше порушень режиму утримання, не дають підстав вважати, що останній сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає.
Керуючись ст.ст. 376, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 31 жовтня 2016 року щодо нього без зміни.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4