Ухвала
іменем україни

06 грудня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Житомирської області на ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 07 липня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001427, за обвинуваченням
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого 26 листопада 2014 року вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 75 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 275 грн,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 квітня 2016 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16 листопада 2014 року постановлено виконувати самостійно.
Вирішено питання речових доказів у кримінальному провадженні.
Ухвалою апеляційного суду вирок місцевого суду змінено в частині призначення покарання. Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки із покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК. У решті вирок залишено без зміни.
У касаційній скарзі прокурор просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Вказує на те, що суд апеляційної інстанції під час звільнення ОСОБА_5 від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК не врахував те, що засуджений у повній мірі не визнав вину у скоєному, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, а також безпідставно послався, як на обставину, котра зменшує ступінь вини засудженого сплата штрафу за попереднім вироком.
Згідно з вироком суду, 08вересня 2015 року, близькоо 02.30 год, ОСОБА_5 , знаходячись біля будинку№ 11 по вул. Лупова у м. Бердичеві Житомирської області, під час спілкування з ОСОБА_7 , умисно завдав йому декілька ударів кулаками рук в обличчя, чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоровя, які не є небезпечними для життя та здоров`я потерпілого. Після чого, повторно, відкрито заволодів майном ОСОБА_7 , а саме золотим ланцюжком вагою 4,18 г, чим спричинив йому шкоду на загальну суму 3 762 грн.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 , у вчиненні злочину та кваліфікацію діяння за ч. 2 ст. 186 КК прокурор у касаційній скарзі не оспорює.
Що стосується покарання, призначеного ОСОБА_5 судом апеляційної інстанції, яке, на думку прокурора, є м`яким і не відповідає вимогам закону, то з цими доводами погодитися не можна.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Так, змінюючи вирок в частині призначення покарання, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із тих обставин, що засуджений перед судом повністю визнав свою вину у скоєнні інкримінованого йому діяння, має постійне місце проживання, молодий за віком, а також відсутності будь-яких претензій до нього з боку потерпілого, який особисто просив не позбавляти волі ОСОБА_5 . Крім того, суд правильно звернув увагу й на ту обставину, що ОСОБА_5 під час провадження в суді апеляційної інстанції надав підтвердження про виконання ним покарання у виді штрафу, призначеного за попереднім вироком.
З урахуванням усіх зазначених обставин у своїй сукупності, апеляційний суд погодився із видом покарання, призначеного ОСОБА_5 судом першої інстанції, але дійшов обґрунтованого висновку про те, що у даному конкретному випадку, виправлення та перевиховання засудженого можливе без ізоляції від суспільства.
При звільненні ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК апеляційний суд застосував принцип індивідуалізації призначення покарання, навів переконливі підстави такого рішення, зазначивши, що усі наведені обставини значно зменшують ступінь вини засудженого, завдяки чому буде досягнута мета покарання.
Таке рішення, колегія суддів вважає належним чином умотивованим, справедливим, а покарання - необхідним і достатнім.
Підстав для скасування оскаржуваного судового рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок м`якості і неправильного застосування ст. 75 КК, як про це йдеться у касаційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дотримався вимог закону при призначенні покарання засудженому, використав надані йому процесуальні можливості для перевірки судового рішення першої інстанції, його ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК і не містить підстав, передбачених ст. 438 КПК, для її зміни чи скасування.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:
Ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 07 липня 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу заступника прокурора Житомирської області без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3