Ухвала
іменем україни

28 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на вирок Апеляційного суду Черкаської області від 11 травня 2016 рокуу кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000215, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Новий Корогод Бородянського району Київської області, що мешкає у АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Тальнівського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2016 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю1 рік 6 місяців з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2-4 ч. 1 ст. 76 КК.
Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
Вироком апеляційного суду скасовано вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 в частині призначення покарання. Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. У решті вирок залишено без зміни.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить скасувати вирок апеляційного суду та звільнити його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК. На обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості. Вважає, що апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду про звільнення його від відбування покарання з випробуванням, недостатньо врахував всі пом`якшуючі покарання обставини, зокрема його молодий вік, щире каяття, критичне ставлення до скоєного, повне відшкодування шкоди потерпілим, які претензій до нього не мають і просили не позбавляти волі, наявність на утриманні у нього бабусі похилого віку, яка потребує постійного догляду та коштовного лікування.
Згідно з вироком суду, 20 травня 2015 року близько 03.50 год, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 2101», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони м. Сміла до м. Тальне на 172 км + 400 м автодороги Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань поблизу м. Тальне Черкаської області в порушення вимог пунктів 2.9 а), 2.3 б), 19.3 Правил дорожнього руху, будучи засліпленим світлом фар невстановленого слідством автомобіля, не впорався з керуванням внаслідок чого керований ним автомобіль з`їхав в лівий кювет по ходу руху, де в подальшому здійснив перекидання. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_7 , отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла на місці пригоди.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Доведеність винуватості засудженого ОСОБА_5 у вчиненні злочину, кримінально-правової оцінки його дій за ч. 2 ст. 286 КК, відповідно до вимог статей 349, 433 КПК колегія суддів не перевіряє, оскільки законність і обґрунтованість вироку апеляційного суду в цій частині не оскаржується.
Що ж стосується доводів касаційної скарги ОСОБА_5 про незаконність висновків апеляційного суду щодо відсутності підстав для звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК та призначення йому покарання, яке він має відбувати реально, то колегія суддів вважає їх безпідставними.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження касаційним судом встановлено, що апеляційний суд, скасовуючи вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 , дійшов правильного висновку про те, що застосування до засудженого положень ст. 75 КК є недоцільним, а призначене покарання занадто м`яким. Цей висновок суд правильно обґрунтував неналежною оцінкою судом першої інстанції ступеня тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК є тяжким, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а також невідворотними наслідками у виді смерті людини.
Наявність зазначених обставин свідчила про необхідність застосування до засудженого ОСОБА_5 більш суворого покарання та неможливість його перевиховання без ізоляції від суспільства.
Разом з тим, колегія суддів знаходить обґрунтованим висновком про те, що з огляду на молодий вік засудженого, щире каяття, позитивні характеристики його особи, а також позицію потерпілих, які претензій морального та матеріального характеру до нього не мають і просили суворо не карати, у суду були наявні підстави для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 69 КК і призначення йому покарання нижче нижчої межі передбаченої санкцією ч. 2 ст. 286 КК. Таке покарання, як за видом, так і за своїм розміром є необхідним й достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Підстав для звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК, як про це ставиться питання в касаційній скарзі, колегія суддів не знаходить.
З уваги на таке, вирок апеляційного суду є законним і обґрунтованим, призначене покарання справедливим, а відтак касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:
Вирок Апеляційного суду Черкаської області від 11 травня 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3