Справа № 515/910/16-к
Провадження № 1-кп/515/727/17
Татарбунарський районний суд Одеської області
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2017 року м.Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000145 від 17 березня 2016 року відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

21 березня 2017 року до Татарбунарського районного суду Одеської області з Апеляційного суду Одеської області надійшли вищевказані матеріали кримінального провадження для нового розгляду зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду.

Ухвалою від 22 березня 2017 року призначено відкрите підготовче судове засідання за вказаним обвинувальним актом.

Представник потерпілої Жовтоярської сільської ради надала до суду заяву про можливість проведення підготовчого судового засідання у її відсутність.

З урахуванням думки учасників судового провадження підготовче судове засідання проведено без участі належним чином повідомленої представника потерпілої.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні висловив думку, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, а тому можливо призначити його до судового розгляду. При цьому прокурор звернув увагу на те, що ухвала апеляційного суду Одеської області, відповідно якої обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 не відповідає вимогам ст.291 КПК України та яка, в порядку ст.415 КПК України, є обов`язковою для суду першої інстанції, не узгоджується з позицією Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України, викладеної в постанові від 24.11.2016 року, відповідно до якої ВСУ проаналізовано точний зміст положень пункту 5 частини другої статті 291 КПК, а також норм, що формують інститут обвинувачення у вітчизняному кримінальному процесі. А тому, наведені в обвинувальному акті відносно ОСОБА_4 фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, отже відсутні підстави стверджувати, що зміст обвинувачення стосовно ОСОБА_4 є неконкретним, а тому належить визнати необґрунтованими доводи апеляційного суду про те, що формальне недотримання вимог пункту 5 частини другої статті 291 КПК України може вплинути на забезпечення справедливого судового розгляду та права на захист.

Захисник ОСОБА_5 заявив клопотання, підтримане обвинуваченим ОСОБА_4 , про повернення обвинувального акта прокурору для усунення недоліків, посилаючись на те, що даний обвинувальний акт не містить у собі формулювання обвинувачення, а лише перелік обставин, які встановлені органами досудового розслідування, що також зазначено і в ухвалі апеляційного суду, яка є, в порядку ч.3 ст.415 КПК України, обов`язковою для суду першої інстанції при новому розгляді справи та якою було скасовано вирок Татарбунарського районного суду від 07.07.2016 року відносно ОСОБА_4 .

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, доходить висновку, що він підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України з огляду на таке.

Відповідно до положень ст.2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно з приписом ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

За змістом п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

У цьому зв`язку суд зазначає, що в обвинувальному акті відносно ОСОБА_4 не конкретно викладено формулювання обвинувачення, зокрема щодо дій обвинуваченого та причинно-наслідкового зв`язку між цими діями та їх наслідками, що не дозволяє вважати ОСОБА_4 таким, що набрав статусу обвинуваченого, так як за цим процесуальним рішенням йому повідомлено лише про підозру.

Вирішуючи питання щодо дотримання прокурором вимог кримінального процесуального закону при складанні обвинувального акта, суд враховує відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Зокрема, ЄСПЛ у п.п.34, 35 рішення у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних сводоб (далі Конвенція) вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду. Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому. Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті у кримінальному провадженні відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п.13 ч.1 ст.3 КПК України, а за правилами ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, суд доходить висновку, що обвинувачення ОСОБА_4 за передбаченою законом процедурою, висунуте не було, оскільки воно, всупереч вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, не міститься в самому обвинувальному акті.

Такі висновки суду узгоджуються з висновками і мотивами суду апеляційної інстанції, викладеними в ухвалі Апеляційного суду Одеської області від 23.02.2016 року, якою було скасовано вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 07.07.2016 року, та які в силу ч.3 ст.415 КПК України є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

З огляду на викладене, суд вважає, що є підстави повернення обвинувального акта відносно ОСОБА_4 прокурору для усунення недоліків в розумні строки.

Крім того, в процесі підготовчого судового засідання, відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, від прокурора надійшло клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 днів з огляду на те, що останній, за місцем мешкання характеризується негативно, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, так як скоїв тяжке кримінальне правопорушення, схильний до вживання алкогольних напоїв, може незаконно впливати на свідків, потерпілого та інших осіб по кримінальному провадженню, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, може вчинити інше кримінальне правопорушення, обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання від 7 до 10 років, у нього відсутня сім`я, інші родичі, постійне місце роботи, що вказує на відсутність міцних соціальних зв`язків, крім того до теперішнього часу ризики, заявлені при обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені ст.177 КПК України не зменшилися, а менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 заперечували проти задоволення клопотання прокурора щодо запобіжного заходу, вказуючи на те, що прокурором не надано будь-яких доказів на підтвердження заявленого клопотання та вважали можливим змінити запобіжний захід на менш суворий у вигляді домашнього арешту.

Згідно ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що є достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 в зв`язку з обґрунтованою підозрою у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ст.121 ч.2 КК України, за яким законом передбачено покарання від 7 до 10 років позбавлення волі, може вчинити нові злочини, переховуватися від суду, чим перешкодити кримінальному провадженню, беручи до уваги, що судовий розгляд не призначений і обвинувачення в розумінні ч.1 ст.283 КПК України належним чином ще не висунуте, а сама по собі та обставина, що обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, не може бути підставою для зміни або скасування такого запобіжного заходу, ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшилися та не перестали існувати, суд приходить до висновку про необхідність обрання, відповідно до вимог ч.3 ст.315 КПК України, запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, виходячи з розумно необхідного часу для набрання законної сили ухвалою суду і для усунення прокурором недоліків обвинувального акта з урахуванням обмежень, передбачених ст.197 КПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 9, 20, 22, 42, 109,177,197,291, 293, 314, 315 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000145 від 17 березня 2016 року відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, - повернути прокурору Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області, що є процесуальним керівником у даному кримінальному провадженні, для усунення недоліків протягом розумного строку.

Обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб по 16 липня 2017 року включно з утриманням в Ізмаїльському УВП УДПС України в Одеській області №22.

Ухвала суду щодо повернення обвинувального акту може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя Сивоконь