ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Житомира кримінальне провадження № 0001872 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Бахмач Бахмачского району Чернігівської області, громадянка України, не заміжня, на утриманні має неповнолітню дитину 2003 року народження, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 302 КК України,
В С Т А Н О В И В:
До суду надійшло кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.1 ст. 302 КК України з угодою від 28.09.2016 року про визнання винуватості по кримінальному провадженню № 0001872, укладену між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_4 .

Згідно обвинувачення, ОСОБА_4 у червні 2016 року, встановити більш точної дати не представилося можливим, вирішила створити та утримувати місце розпусти.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на створення та утримання місця розпусти, переслідуючи прямий умисел, направлений на здійснення протиправних дій у сфері культурного, духовного життя суспільства та громадської моралі, моральних засад суспільства в частині задоволення статевих потреб, спрямований на порушення моралі суспільства щодо зв`язків між людьми для задоволення статевих потреб на основі особистої симпатії та недопущення ведення статевого життя за винагороду, усвідомлюючи небезпеку своїх дій, яка полягає у приниженні честі і гідності, створення загрози поширення небезпечних хвороб та аморальності вказаного джерела доходу, переслідуючи корисливий мотив, ОСОБА_4 в червні 2016 року, під приводом проживання орендувала квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , з метою надання сексуальних послуг за грошову винагороду особам, з якими ОСОБА_4 знайомилась через всесвітню мережу «Інтернет», а саме: шляхом розміщення оголошень в соціальних мережах. У приміщені вказаної квартири створила, підшукуючи та орендуючи її та утримувала, шляхом придбання засобів контрацепції, окремої постільної білизни, місце розпусти, де щоденно надавалися сексуальні послуги за грошову винагороду.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 302 КК України, як створення та утримання місць розпусти.

Відповідно до угоди обвинувачена беззастережно визнала свою винуватість в обсязі підозри у судовому провадженні, було визначено та узгоджено вид та розмір покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 визнала свою вину в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 302 КК України в повному обсязі. Також пояснила суду, що вона розуміє права, надані їй законом, угоду вона укладала добровільно і наслідки укладання та затвердження зазначеної угоди для неї зрозумілі. Просила затвердити зазначену угоду.

Захисник не заперечував проти затвердження угоди.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КК України та КПК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченій ОСОБА_4 узгоджену в угоді міру покарання, стягнувши з останнього судові витрати на проведення експертиз.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що дана угода про визнання винуватості за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам ст.ст.468-470,472 КПК України. Зокрема, вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості. Відповідно до положень ст. 472 КПК України в угоді вказані дата укладання угоди, сторони, які її уклали, формулювання підозри, його правова кваліфікація, істотні для цього кримінального провадження обставини (тяжкість злочину, особа обвинуваченого); дані про беззастережне визнання обвинуваченою своєї провини у скоєнні інкримінованого злочину, узгоджене покарання та згода ОСОБА_4 на його призначення.

Суд переконався, що укладення угоди є добровільним. Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявні фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченого.

Обвинуваченій ОСОБА_4 були роз`яснені права, передбачені ст. 473 КПК України, що: вона має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого її обвинувачують, мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно, в порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на її користь.

Учасникам судового розгляду роз`яснено, що наслідком укладення та затвердження угоди, за ст. 473 КПК для обвинуваченого і прокурора буде обмеження права оскарження вироку, та відмова від здійснення прав п.1 ч.4 ст. 474 КПК України. Обвинувачена розуміє характер обвинувачення, щодо якого вона визнає себе винуватою та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї в разі затвердження угоди.

Міра покарання, яка узгоджена сторонами є достатньою для виправлення та перевиховання обвинуваченої, відповідає вимогам і загальним засадам призначення покарання.

Таким чином, за наслідками розгляду угоди в підготовчому судовому засіданні, суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши доводи сторін кримінального провадження, приходить до висновку про наявність правових підстав для прийняття рішення про затвердження угоди про визнання винуватості між сторонами кримінального провадження прокурором та обвинуваченою ОСОБА_4 , а також призначення останній узгодженої сторонами міри покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.302 КК України і ухвалення обвинувального вироку.

Процесуальні витрати, пов`язані з залученням експерта для проведенням експертизи, в розмірі 439 грн 80 коп. суд відповідно до вимог ст. 122 КПК України стягує з обвинуваченої.

Заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування не застосовувалися.

Постанови про речові докази суду не надавались.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.314, 373, 374, 475 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду від 28 вересня 2016 року про визнання винуватості між прокурором Житомирської місцевої прокуратури та обвинуваченою ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 302 ч. 1 КК України і призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 439 грн. 80 коп. процесуальних витрат.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення обвинуваченим, його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання,суворішого,ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог ч.5,6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладання угоди; прокурором - виключно з підстав затвердження угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно ч.3 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1