Ухвала
іменем україни
13 грудня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів: при секретаріОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурораОСОБА_5 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року в кримінальному провадженні № 0003827 щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Москви Російської Федерації та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2015 року, зміненого ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року, за ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільненого від його відбування на підставі ст. 75 КК з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу,

засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК,
в с т а н о в и в:

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2015 року ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК на строк 1 рік. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів засудженому визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Апеляційним судом Дніпропетровської області 20 січня 2016 року вирок місцевого суду скасовано в частині призначеного покарання та постановлено свій. Цим вироком ОСОБА_6 призначено за ч. 2 ст. 185 КК(епізод від 06 вересня 2016 року) покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення покарання за цим вироком більш суворим за попереднім вироком цього ж суду від 08 вересня 2015 року засудженому визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки
За ч 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК (епізод від 30 вересня 2016 року) ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком і визначено засудженому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.
За обставин, детально викладених у вироку суду, ОСОБА_6 визнано винуватим у крадіжці та замаху на таємне викрадення чужого майна, вчинених повторно.

Так, 06 вересня 2015 року приблизно о 10.00 год. з магазину «АТБ» на проспекті Героїв, 3 у м. Дніпропетровську ОСОБА_6 таємно викрав майно загальною вартістю 591,95 грн.

30 вересня 2015 року приблизно о 15.00 год. з магазину «АТБ» на проспекті Гагаріна, 40 у м. Дніпропетровську ОСОБА_6 намагався таємно викрасти майно загальною вартістю 1173,50 грн, проте свій умисел не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий охороною.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Вважає, що суд апеляційної інстанції належним чином не умотивував свого рішення про призначення ОСОБА_6 остаточного покарання у мінімальному розмірі на строк 3 роки 1 місяць позбавлення волі, яке є явно несправедливим через м`якість, з огляду на неодноразові судимості засудженого за вчинення корисливих злочинів. Зазначає, що вказівка у резолютивній частині вироку на дати вчинення окремих злочинів робить судове рішення незрозумілим та унеможливлює його виконання, у тому числі й через помилкове посилання на 2016 рік замість 2015 року.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Висновок суду стосовно доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, установлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація його діянь за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК у касаційній скарзі не оспорюється.
Що стосується доводів прокурора про невідповідність вироку апеляційного суду вимогам ст. 420 КПК в частині не наведення мотивів щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_6 покарання, то вони є безпідставними.

Як убачається з матеріалів справи, не погодившись з вироком місцевого суду прокурор подав апеляційну скаргу у якій навів обґрунтування щодо необхідності призначення ОСОБА_6 остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць
Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіркою звукозапису, зафіксованому на наявному в матеріалах провадження технічному носії встановлено, що прокурор, який підтримував державне обвинувачення, 20 січня 2016 року у судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу прокурора частково та просив суд призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.
За результатом перегляду справи в порядку апеляційної процедури, апеляційний суд, частково погодившись з доводами апеляційної скарги сторони обвинувачення, скасував вирок місцевого суду та постановив свій, яким виправив допущене судом першої інстанції неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема статей 70, 71 КК. При цьому остаточне покарання за сукупністю злочинів та вироків апеляційний суд призначив засудженому у виді та розмірі про які просив прокурор у судовому засіданні.
Отже, з огляду на позицію прокурора під час апеляційного розгляду суд, призначивши ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць, кримінального процесуального закону не порушив.
Такий захід примусу, на думку колегії суддів, відповідає вимогам статей 50, 65, 70, 71 КК, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.
Вказівки у резолютивній частині на дати вчинення окремих злочинів, жодним чином не вплинули на законність і обґрунтованість вироку апеляційного суду, а тому не є підставою для скасування правильного по суті судового рішення.
Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального чи кримінально-процесуального закону, які б давали безумовні підстави для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено.
Керуючись статтями 433436 КПК, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд

п о с т а н о в и в:

Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3