АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/804/17 Справа № 204/3040/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілих ОСОБА_8

захисника засудженого ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі судові матеріали за апеляційною скаргою потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2015 року про звільнення засудженого

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда, Дніпропетровської області, громадянина України, засудженого 17 вересня 2014 р. Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст. 286 ч. 2 КК України до 3 років позбапвлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

від покарання за хворобою на підставі ст. 84 КК України, -

встановила:
Вказаною ухвалою ОСОБА_12 звільнений від подальшого відбування покарання призначеного вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2014 року, у зв`язку з тяжким захворюванням.

Своє рішення суд обґрунтував даними, що містяться у висновку спеціальної лікарської комісії, згідно якої, засуджений ОСОБА_11 страждає захворюванням, яке перешкоджає подальшому відбуванню покарання. Дане захворювання входить до переліку затвердженого Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України за № 1348/5/572 від 15 серпня 2014 року та на думку суду слугує підставою для звільнення засудженого від відбування покарання.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_10 не згодні з рішенням суду. В апеляції просять ухвалу скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Крім того, ставлять питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Вважають, що його пропущено з поважних причин, оскільки судове рішення поставлене без їх участі, а копію ухвали отримано 28 лютого 2017 року.

Вважають, що судом першої інстанції при постановленні рішення неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність та допущено неповноту судового розгляду.

Вказують на те, що судом не враховано тяжкість скоєного злочину, не встановлено період, коли саме обвинувачений захворів на тяжку хворобу, яка перешкоджає відбуванню покарання, його характер. Не мотивовано, яке саме захворювання входить до переліку затверджених Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України за № 1348/5/572 від 15 серпня 2014 року та слугують підставою для звільнення.

Засуджений ОСОБА_11 згідно поштового відправлення №13590 належним чином повідомлен про день, час та місце слухання справи. За твердженнями його захисника в судове засідання не з`явився у зв*язку зі станом здоров*я. Не заперечував, щоб той представляв інтереси за його відсутністю.

Учасники процесу не заперечували проти проведення судового розгляду без участі засудженого.

Заслухав суддюдоповідача, потерпілого та його представника про незаконність судового рішення, прокурора про можливість поновлення строку та про обгрунтованість ухвали суду першої інстанції, захисника засудженого про законність і обгрунтованість судового рішення та про неможливість поновлення строку на оскарження судового рішення, колегія суддів обговорив доводи апеляції, перевірив надані матеріали, вважає, що клопотання потерпілих про поновлення строку слід задовольнити, ухвалу скасувати с призначенням нового розгляду в суді першої інстанції з наступних підстав.

Обговорюючи питання щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження, колегія суддів звертає увагу на вимоги ст. 117 КПК.
Відповідно до вказаної норми процесуального закону, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Вирішення судом питань, пов*язаних з виконанням вироку, відповідно до ч. 4 ст. 539 КПК, проводиться за обов*язковою участю засудженого, його захисника, законного представника та прокурора. Про час, місце розгляду клопотання повідомляються інші особи у разі необхідності.
Видно, що для вирішення даного питання суд не знайшов необхідності для виклику потерпілих, та розглянув клопотання за їх відсутністю.
Відповідно до рішень Конституційного суду України від 25.04.2012 р.№11-рп/2012, від 11.12.2007р. №11-рп/2007р. «права на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеним Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх інстанцій, зокрема забезпечення апеляційного оскарження рішення, крім випадків встановлених законом. Перегляд рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних закон інтересів людини і громадянина».
Наведене переконує суд апеляційної інстанції у тому, що відсутність «інших осіб, тобто потерпілого» у переліку суб`єктів, що підлягають виклику в судове засідання, передбачені ч. 5 ст. 539 КПК, за умови що судове рішення стосується їх прав, свобод і інтересів, не є перешкодою у доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, що передбачено ч. 2 ст. 24 цього Кодексу.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що клопотання потерпілих підлягає задоволенню, а строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції - поновленню.

З наданих матеріалів вбачається, що 15 травня 2015 року начальник багатопрофільної лікарні при СІЗО м. Дніпропетровська звернуся до суду з поданням про дострокове звільнення засудженого ОСОБА_12 від відбування покарання у зв`язку з хворобою.

Свої доводи обґрунтував даними, що містяться у висновку спеціальної лікарської комісії, медичній довідці, характеристиці, даними про відсутність стягнень та заохочень.

Згідно висновку спеціальної лікарської комісії від 06 травня 2015 року Кондратенко страждає: стабільною стенокардією напруги ІІ-ІІІ ФК, кардіосклерозом дифузним, гіпертонічною хворобою ІІ ступеню, кризового перебігу, гіпертензивне серце, гіпертонічною ангіопатією обох очей, хронічною серцевою недостатінстю ІІ Б ст. ФК ІІІ по NYHA. Має супутній діагноз: ДЕП ІІ, вестибулоатактичний синдром, координаторна недостатність помірно вираженого ступеню, ХОЗЛ І-ІІ ст., стадія нерізкого загострення, емфізема, ЛН І-ІІ ст. СКХ: конкремент лівої нирки 7-14 мм., вторинний хронічний пієлонефрит, стадія загострення. ХПН ІІ ст., хронічний гастродуоденіт, стадія нестійкої ремісії, хронічний гепатит, мінімальна активність, хронічний холецистит, стадія ремісії, хронічний панкреатит, неактивна фаза. Загальний стан здоров`я засудженого, визначено важким обумовленим серцево-судинною недостатністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КК України особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування.

Із суті вказаної норми вбачається, що при вирішенні цього питання суд зобов`язаний враховувати тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

За наявності визначених ч. 2 ст. 84 КК передумов і підстав суд має право, але не зобов`язаний звільнити особу від покарання або від його подальшого відбування. При вирішенні цього питання суд ураховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Рішення суду про звільнення від відбування покарання має бути належним чином вмотивовано.

Між тим, вказані вимоги закону судом першої інстанції не дотримано.

Із роз`яснень, які містяться в п.п. 3, 6, 7 постанови №8 Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хвороби» від 28.09.1973 р. зі змінами видно, що вирішуючи питання про звільнення від подальшого відбуття покарання осіб, які захворіли на тяжку хворобу, крім осіб, які захворіли на хронічну душевну хворобу, суд має виходити не тільки з висновку лікарської комісії, а й враховувати тяжкість вчиненого злочину, поведінку засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, а також інші обставини.
Звертається увага судів на недопустимість спрощення кримінального процесу при розгляді матеріалів про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу. Розгляд цих матеріалів у судовому засіданні має проводитись з суворим додержанням вимог процесуального закону.
Постанова про звільнення засудженого від відбуття покарання через тяжку хворобу або про відмовлення в цьому судом має бути мотивована і містити докладне обгрунтування висновків, до яких дійшов суд внаслідок розгляду подання.
Як вбачається зі змісту мотивувальної частини оскаржуваного рішення, підставою для звільнення від подальшого відбування покарання ОСОБА_12 слугувало захворювання, яке входить до переліку затвердженого наказом МЮ та МОЗ України.

Однак судом всупереч вищенаведеним вимогам закону та роз*ясненням постанови ПВС України не визначено, яке саме захворювання (та повне його найменування) входить до вказаного переліку. Не вказано, яким чином останнє впливає на стан здоров`я засудженого та чи перешкоджає воно подальшому відбуванню покарання. Не встановлено судом період захворювання на тяжку хворобу, як того вимагає ст. 84 КК.

Не дивлячись на те, що судове засідання проводилось за участю представника спеціальної лікарської комісії, суд обмежився формальним з*ясуванням у того наявності захворювання у засудженого ОСОБА_12 . Не звернув уваги і не усунув протиріччя в постановленому діагнозі з захворюваннями відповідно до «Переліку, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання», затвердженого наказом МЮ України та МОЗ України від 15 серпня 2014 р. та відповідно, від 20 серпня 2014 р.

Так, під час апеляційного перегляду встановлено, що згідно з поданням про звільнення та висновком спеціальної лікарської комісії, засудженому ОСОБА_12 поставлено діагноз: «хронічна серцева недостатність II Б ст. ФК III по NYHA». Даний висновок містить посилання на п. 8 переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.

Згідно з вказаним пунктом, до переліку захворювань віднесено хвороби органів кровообігу, а саме усі хвороби серця з хронічною серцевою недостатністю (СН) II Б III стадій.

З зазначеного вбачається, що виявлені у засудженого захворювання не відносяться до наведеного переліку. Вказана невідповідність у діагнозі не усунута. Колегія звертає увагу, що при наявності вказаних суперечностей та виникненні сумнівів щодо правильності висновку лікарської комісії суд з метою дотримання об`єктивного розгляду вправі призначити судово-медичне дослідження на встановлення стану здоров*я засудженого. Однак суд не використував такої процесуальної можливості і прийняв передчасне рішення.

Крім того, відповідно до п. 7 наказу № 1348/5/572 від 15 серпня 2014 р. «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», а саме порядку підготовки матеріалів для вирішення питання про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, до подання додаються: особова справа засудженого, медична карта №003/о і висновок комісії.

Між тим, судові матеріали не містять в собі даних про те, що особова справа засудженого та медична карта №003/о надавлись суду і про те, що в засіданні такі документи досліджувались.

Допущені процесуальні порушення на переконання колегії суддів є істотними, та такими, що призвели до неповноти судового розгляду, через що висновки суду не можна вважати законними та обґрунтованими, тому рішення підлягає безумовному скасуванню.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно з дотриманням вимог процесуального закону повно і всебічно дослідити надані дані, дати їм належну оцінку, перевірити доводи, викладені у поданні та висновку спеціальної лікарської комісії, а за наявності суперечностей у визначенні діагнозу вирішити питання про призначення судово-медичного дослідження, визначити захворювання, яке відповідає наведеному переліку і слугує підставою для можливого звільнення. За результатами розгляду ухвалити законне, вмотивоване та обґрунтоване судове рішення.
Керуючись ст. ст. 379, 404, 409, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Клопотання потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_10 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали від 29 травня 2015 р. задовольнити.

Поновити потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_10 строк на апеляційне оскарження ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2015 року.

Апеляцію потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2015 року про звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_11 від відбування покарання за хворобою скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4