Дата документу Справа № 320/4857/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/722/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 320/4857/16-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 185 ч. 1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 ,

законних представників неповнолітнього ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника неповнолітнього ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0003599, за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_11 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 січня 2017 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Мелітополя Запорізької області, громадянина України, не одруженого, учня 8-В класу Мелітопольської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України;

в с т а н о в и л а:
ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 січня 2017 року задоволено клопотання слідчого Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_12 про застосування до малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , примусових заходів виховного характеру.

Застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Мелітополя Запорізької області, громадянина України, не одруженого, учня 8-В класу Мелітопольської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, примусовий захід виховного характеру - передавши його під нагляд матері ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , роз`яснивши йому наслідки його дій - шкоди, завданої охоронюваним законом правам осіб, інтересам суспільства, оголосивши про осуд за ці дії, а також попередивши про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину.

Як зазначено в оскаржуваному рішенні, до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшло клопотання слідчого Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області про застосування до малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , примусових заходів виховного характеру з посиланням на те, що в ході досудового розслідування встановлено, що 13 липня 2016 року, приблизно о 21 год. 30 хв., малолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходячись у подвір`ї будинку АДРЕСА_3 , будучи особою, яка на момент вчинення кримінального правопорушення (злочину), не досягла передбаченого законом віку кримінальної відповідальності, з метою здійснення телефонного дзвінка отримав від неповнолітнього потерпілого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , належний йому мобільний телефон марки та моделі «Hyawei Y625-U32», в корпусі чорного кольору, s/n НОМЕР_1 , imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 , вартістю 2700 гривень 00 копійок, в якому знаходилася сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 100 гривень 00 копійок, на рахунку якої грошові кошти були відсутні, а також вмонтована карта пам`яті моделі «micro cd», об`ємом 1 Гб., вартістю 50 гривень.

Після чого, скориставшись тим, що вказаний мобільний телефон знаходився у його розпорядженні та користуванні, діючи спільно з ОСОБА_14 , в ході раптово виниклого умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, заволодів вказаним мобільним телефоном, тим самим таємно викрав його, чим заподіяв неповнолітньому потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 2 850 гривень 00 гривень.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_11 вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність стосовно неповнолітнього ОСОБА_7 . В обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідно до змісту ухвали суду першої інстанції не вбачається, які докази та з яких причин, на підтвердження встановлених судом обставин, враховано судом при вирішенні питання про вчинення неповнолітнім ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння; в ухвалі не надано оцінки ані поясненням самого ОСОБА_7 з приводу вчинення суспільно небезпечного діяння, ані його відношенню до застосування примусових заходів виховного характеру, судом лише зазначена думка із зазначеного питання інших учасників процесу; судом при вирішенні питання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері ОСОБА_8 не визначено тривалість цього заходу. Вищевказані істотні порушення КПК України можуть бути усунуті лише під час нового судового розгляду в суді першої інстанції при повторному з`ясуванні фактичних обставин правопорушення.

На підставі викладеного, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та доводи скарги; прокурора, неповнолітнього ОСОБА_7 , законних представників неповнолітнього ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисника адвоката ОСОБА_10 ; перевіривши матеріали провадження та вислухавши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_11 підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 8 КПК України встановлює принцип верховенства права, згідно якого кримінальне провадження здійснюється з додержанням цього принципу, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці вимоги закону, судом першої інстанції, дотримано не було.

Так, суд першої інстанції при розгляді клопотання про застосування заходів виховного характеру щодо неповнолітнього, повинен був розглядати справу у суворій відповідності до вимог глави 38 КПК України, оскільки розгляд такої категорії справ вимагає від державних органів підвищених стандартів щодо охоронюваних прав і свобод неповнолітніх, і спрощений підхід при розгляді таких проваджень з боку суду є неприпустимим.

Разом з тим, суд першої інстанції порядок і процедуру розгляду клопотання про застосування заходів виховного характеру щодо неповнолітнього ОСОБА_7 , передбаченого кримінальним процесуальним законом порушив.

Приймаючи оскаржуване судове рішення, суд, щодо фактичних обставин, повинен був, крім пояснень самого неповнолітнього, дослідити і інші докази його винуватості, і лише при наявності їх залучення прокурором під час судового розгляду до матеріалів провадження.

Ухвалюючи ж судове рішення про застосування заходів виховного характеру щодо неповнолітнього ОСОБА_7 , міськрайонний суд, вирішуючи питання, передбачені ч. 2 ст. 97, ч. 3 ст. 105 КК України, зобов`язаний доходити висновку про винність неповнолітньої особи поза розумним сумнівом і виключно при наявності доказів при подальшій їх оцінці у нарадчій кімнаті, оскільки, у відповідності до ст. 94 КПК України, суд зобов`язаний оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Однак, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд фактично зробив висновок про винуватість неповнолітнього ОСОБА_7 , при відсутності будьяких доданих доказів у провадженні, стосовно фактичних обставин провадження, лише на підставі клопотання та пояснень самого неповнолітнього обвинуваченого, що на думку колегії суддів є неприпустимим.

Виходячи із положень ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги і зобов`язаний повторно дослідити лише ті обставини, які досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

У даному випадку суд апеляційної інстанції позбавлений можливостей щодо перегляду вироку суду через недослідження доказів судом першої інстанції, а отже і подальшої оцінки таких доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, оскільки з огляду на зміст мотивувальної частини ухвали, ці обставини під час кримінального провадження в суді не досліджувались, що призвело, в свою чергу, і до порушення прав неповнолітнього на захист від обвинувачення.

Таким чином, виходячи із передбачених ч. 6 ст. 9, п. 13 ч. 1 ст. 7 КПК України загальних засад кримінального провадження, з метою реалізації неповнолітньому обвинуваченому права на захист, у тому числі, і для поновлення порядку розгляду справи відповідно до процедур встановлених у главі 38 КПК України, постановлена ухвала про застосування заходів виховного характеру щодо неповнолітнього ОСОБА_7 , не може вважатися законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Отже, оскільки ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду, суду першої інстанції при новому розгляді, при суворому дотриманні процедури такого розгляду, встановленої процесуальним законом, необхідно врахувати наведене у цій ухвалі, при дотриманні принципів верховенства права, безпосередності, змагальності, перевірити й інші доводи, зазначені в апеляційній скарзі, дати належну оцінку усім наданим як стороною обвинувачення, так і стороною захисту доказам, з обов`язковою їх мотивацією, та ухвалити судове рішення у відповідності до вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_11 задовольнити.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 січня 2017 року відносно ОСОБА_7 про застосування до нього примусового заходу виховного характеру скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Матеріали кримінального провадження направити до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4