АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/8036/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/789/160/17 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжний захід
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2017 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

законного представника ОСОБА_8

при секретарі ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Тернопільської області матеріали за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 03 липня 2017 року,
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 липня 2017 року задоволено клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Тернопільській обл. ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу прокуратури Тернопільської обл. ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дзвиняча Збаразького району Тернопільської обл., м. Тернополя, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , гр. України, не одруженого, студента Вишнівецького професійного ліцею, не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення суми застави.
Датою закінчення строку дії ухвали зазначено 00 год. 00 хв. 28 серпня 2017 р.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, захисник підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та винести нову, застосувавши до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання.
Вважає застосовану слідчим суддею виключну міру запобіжного заходу такою, що не відповідає характеру, тяжкості кримінального правопорушення і особі підозрюваного.
Вказує, що свої процесуальні обов`язки ОСОБА_7 зобов`язується виконувати належним чином, зокрема, не ховатися від суду, вчасно прибувати у судові засідання, за межі області не виїжджати, постійно мешкати за однією адресою, із свідками у справі стосовно їх показань не спілкуватись, впливу на потерпілого не має.
Зазначає, що жодного із цих ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не існує - у суду немає законних підстав вважати, що ОСОБА_7 буде переховуватися від суду і слідства, оскільки попередня поведінка підозрюваного говорить про інше; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, підозрюваний ОСОБА_7 не може з огляду на те, що всі докази стороною обвинувачення вже зібрані.
Ризик незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні також не підтверджений належними доказами.
Вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюваний обвинувачуються, його підзахисний також не збирається, і протилежному немає жодних доказів.
Стверджує, що прокурором не було наведено достатніх підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Посилання на те, що підозрюваний може продовжувати злочинну діяльність, переховуватися від органів досудового розслідування та негативно впливати на свідків і потерпілого, нічим не підтвердженні.
Крім того, звертає увагу на те, що ОСОБА_7 є неповнолітнім, до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, позитивно характеризується.
Вважає, що слідчий не здобув, а прокурор не довів наявність доказів того, що до підозрюваного не може бути застосований більш м`який запобіжний захід з метою запобігти спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Також, відповідно до п.4 ст.223 КПК України проведення слідчих (розшукових) дій у нічний час (з 22 до 6 години) не допускається, за винятком невідкладних випадків, коли затримка в їх проведенні може призвести до втрати слідів кримінального правопорушення чи втечі підозрюваного.
Зазначає, що в протоколі допиту підозрюваного ОСОБА_7 , від 02.07.2017 р. вказано початок допиту о 22:21 і закінчення допиту о 23:20, ніякого обгрунтування в протоколі допиту про потребу допитувати неповнолітнього ОСОБА_7 в нічну пору доби не було, більше того, допит неповнолітнього в нічний час доби вказує на те, що слідчий свідомо тиснув на неповнолітнього підозрюваного, оскільки проведення допиту неповнолітнього пов`язано із важким психологічним напруженням, вони швидко втомлюються, стають неуважними. Слідчі дії проводились також з метою дачі ОСОБА_7 певних відомостей, а саме таких, які заздалегідь йому надрукували на аркушах паперу. Зазначає, що текст, написаний у протоколі, складений людиною із знанням юридичної термінології, тобто слідчим, оскільки ОСОБА_7 в силу свого розвитку не міг давати показання із застосуванням юридичної термінології, яка використовувалась в протоколі допиту підозрюваного від 02.07.2017 року.
Звертає увагу, що місцевий суд, ігноруючи норми КПК, а також практику ЄСПЛ не перевірив питання часу і підставу затримання неповнолітньої особи, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, а також часу допиту підозрюваного та відсутність тиску під час допиту в нічну пору доби, що може обґрунтовуватись катуванням неповнолітнього під час допиту.
Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного, думку його законного представника ОСОБА_8 та захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу захисника із наведених в ній мотивів, прокурора, який заперечував проти задоволення вказаної апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Як вбачається з клопотання та представлених в апеляційний суд матеріалів, групою слідчих СУ ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування в рамках кримінального провадження №00000203 від 26 червня 2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 близько 02 год. 26 червня 2017 року, знаходячись на АДРЕСА_2 , маючи умисел на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у виді смерті потерпілої і бажаючи їх настання, тримаючи в руках ніж, завдав кілька ударів ножем в область лівої бічної частини грудей, чим спричинив ОСОБА_11 проникаючі ножові поранення грудей з ушкодженнями серця та легень, в результаті чого настала її смерть.
02 липня 2017 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Того ж дня старший слідчий - криміналіст СУ ГУНП в Тернопільській області за погодженням з прокурором відділу прокуратури Тернопільської області ОСОБА_10 звернувся до Тернопільського міськрайсуду з клопотанням про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайсуду від 03 липня 2017 р. дане клопотання слідчого задоволено та застосовано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 00 год. 00 хв. 28 серпня 2017 року без визначення суми застави.
Цією ж ухвалою у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 та законного представника ОСОБА_12 про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час відмовлено.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Тримання під вартою, на думку Європейського суду, має не тільки відповідати закону, але й бути розумним з урахуванням усіх обставин, зокрема, наприклад, мати за мету те, щоб особа не сховалася від органів розслідування та суду, не перешкоджала провадженню розслідування.
За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді місцевого суду встановлено, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею належно дотримані.
Відповідно до положень ст. ст. 177, 178 КПК України підставою до застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.
Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років.
При цьому слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного тощо.
Задовольняючи клопотання ст. слідчого, слідчий суддя виходив з того, що ОСОБА_7 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Характер кримінального правопорушення, а саме вбивства, а також те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, який спричинив загибель неповнолітньої людини, свідчить про обгрунтовану підозру у вчиненні ОСОБА_7 даного злочину, підтверджується оголошеними та дослідженими в судовому засіданні доказами у їх сукупності, які в даному випадку є достатніми при вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу, оскільки, перебуваючи на волі, він може і надалі вчиняти інші кримінальні правопорушення, ухилятися від органів досудового розслідування, та вказує на його підвищену суспільну небезпечність як особи.
Вищевказані обставини, на думку слідчого судді, давали йому підстави вважати, що з урахуванням особи ОСОБА_7 та характеру кримінального правопорушення існують ризики, що у випадку незастосування до останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваний зможе перешкоджати досудовому слідству, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, чинити тиск на свідків та потерпілих, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення.
На думку колегії суддів, слідчий суддя вірно, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу у відповідності до вимог ст. 177 КПК України, а також з дотриманням вимог ст.196 КПК України правильно ухвалив про задоволення клопотання та обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави відповідно до п.4 ст.183 КПК України, мотивувавши своє рішення тим, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а саме у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 15 років. Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення доведена прокурором та сумнівів не викликає.
Слідчим суддею встановлено, що підозрюваний може і надалі вчиняти інші кримінальні правопорушення, ухилятись від органів досудового розслідування та вказує на його підвищену суспільну небезпечність як особи, може покинути постійне місце проживання та переховуватись від органів досудового розслідування, а також незаконно впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні з метою зміни їхніх показань для уникнення від кримінальної відповідальності.
На думку колегії суддів, вищевказані підстави вказують на наявність ризиків, а саме на обставини вчиненого кримінального правопорушення, характер його вчинення, санкцію статті, особу підозрюваного.
Твердження захисту про те, що відносно неповнолітнього підозрюваного було порушено право на захист з огляду на його допит в нічний час, що заборонено законом, і це давало можливість слідчому з огляду на стан неповнолітнього потерпілого отримати від нього потрібні показання, - є безпідставними та необгрунтованими.
З ч.4 ст.223 КПК України вбачається, що проведення слідчих (розшукових) дій у нічний час (з 22 до 6 години) не допускається, за винятком невідкладних випадків, коли затримка в їх проведенні може призвести до втрати слідів кримінального правопорушення чи втечі підозрюваного.
У ст.490 КПК України зазначено, що допит неповнолітнього підозрюваного здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у присутності захисника.
Таким чином, діюче кримінальне процесуальне законодавство не містить прямої заборони допиту неповнолітнього підозрюваного у нічний час. Дана процесуальна дія була проведена з дотриманням норм КПК України в присутності захисника неповнолітнього підозрюваного, його законного представника ОСОБА_12 (батька), психолога ОСОБА_13 , прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Тернопільської обл. ОСОБА_5 .
Підозрюваному ОСОБА_7 перед початком допиту було розяснено зміст ст.63 Конституції України про те, що особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сімї чи близьких родичів, коло яких визначене законом, а також зміст ст. 18 КПК України про свободу від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів чи членів сімї, а також ст. 20 КПК України про право на захист.
Ознайомившись зі своїми правами, підозрюваний заявив, що давати показання та відповідати на запитання він погоджується.
Жодних доповнень, заяв та клопотань від учасників процесуальної дії не надходило, що свідчить про відсутність претензій останніх щодо порядку проведення даної слідчої дії.
Таким чином, враховуючи наведене, а також вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, колегія суддів вважає, що обрання підозрюваному іншого запобіжного заходу не забезпечить його належної поведінки в подальшому, а тому підстав для скасування чи зміни ухвали слідчого судді немає.
Відповідно колегія суддів Апеляційного суду дійшла остаточного висновку про залишення апеляційної скарги захисника підозрюваного ОСОБА_7 без задоволення, а ухвали слідчого судді щодо нього без змін.
Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 309,п.1 ч. 3 ст.407, ч.1 418, 422, 490,491 КПК України, колегія суддів -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 03 липня 2017 року про задоволення клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу прокуратури Тернопільської обл. ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала Апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2