Справа №585/1139/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/454/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 квітня 2017 року, якою

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Охтирка Сумської області, засудженому 01 серпня 2002 року за ч. 1 ст. 263; ч. 4 ст. 187 КК України ч. 2 ст. 223; ст. 17, ч. 3 ст. 142; ч. 3 ст. 117; ст. 69; ст. 17, 93 п. «а,г,з»; ст. 93 п. «а,г.з» КК України 1960 року до довічного позбавлення волі,

відмовлено в задоволенні його клопотання про зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання згідно ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції 24.12.2015 року), -

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Роменського міськрайоного суду Сумської області від 13 квітня 2017 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_9 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання згідно ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції 24.12.2015 року).

Своє рішення суд мотивував тим, що аналогічне клопотання ОСОБА_9 вже розглядалось Роменським міськрайонним судом Сумської області і 29 квітня 2017 року йому було відмовлено в задоволенні клопотання та перерахунку строку попереднього ув`язнення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_9 просить скасувати оскаржувану ухвалу та зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі, оскільки інші суди зараховували засудженим до довічного позбавлення волі строк тримання під вартою, дія Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року № 838-VIII поширюється на всіх засуджених, які не відбули покарання і в ньому не передбачено строкових показників позбавлення волі, а строк попереднього ув`язнення йому вже зарахований, а він просить його лише перерахувати відповідно до вказаного закону.

Заслухавши доповідь судді, захисника, яка підтримала апеляційну скаргу засудженого, прокурора, який заперечив проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 засуджений вироком Апеляційного суду Луганської області від 01 серпня 2002 року за ч. 1 ст. 263; ч. 4 ст. 187 КК України, ч. 2 ст. 223; ст. 17, ч. 3 ст. 142; ч. 3 ст. 117; ст. 69; ст. 17, 93 п. «а,г,з»; ст. 93 п. «а,г,з» КК України 1960 року та на підставі ст. 42 КК України 1960 року за сукупністю злочинів йому визначено довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю. Вказаний вирок був залишений без змін ухвалою Верховного суду України від 08 квітня 2003 року.

Статтею 51 КК України передбачено вичерпний перелік видів покарань, де зокрема в частині 2 п.п. 11, 12 здійснено розмежування позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі, відповідно.

Стаття 63 КК України розглядає позбавлення волі на певний строк, як ізоляцію засудженого та поміщення його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною КК України і є строковим покаранням.

Статтею 64 КК України передбачено, що довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, і не має строкового виміру.

Кримінальним кодексом України здійснено чітке розмежування позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі, як різних за свою суворістю покарань.

В ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю злочинів та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий, який визначено, позбавлення волі на певний строк.

Положеннями ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 25 грудня 2015 року) передбачено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. При цьому необхідною і достатньою умовою застосування вищезазначених положень є призначення покарання у виді позбавлення волі, як строкового покарання, що дає можливість перевести попереднє ув`язнення у строк позбавлення волі.

У даному випадку засудженому ОСОБА_9 призначено довічне позбавлення волі, що не є строковим покаранням, тому судом першої інстанції зроблено правильний висновок про неможливість застосування положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838 VIII відносно засудженого.

Крім того, в матеріалах провадження відсутні відомості про зарахування ОСОБА_9 попереднього ув`язнення у строк покарання, на що він посилається в апеляційній скарзі, а колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу наявності в матеріалах провадження ухвали Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 квітня 2016, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 про зарахування строку попереднього ув`язнення, в порядку ст. 72 ч. 5 КК України, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 12 липня 2016 року.

З рішення Європейського суду з прав людини справи «Желтяков проти України» від 09 вересня 2011 року вбачається, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилося під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності і полягає у тому щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі.

Тому, повторне звернення засудженого з клопотанням, яке було предметом судового розгляду та апеляційного перегляду є ніщо інше як зловживання правом.

Доводи апеляційної скарги про неоднакове застосування судами України Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838 VIII не підтверджені матеріалами доказами і не є предметом перевірки судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно обставин провадження та неможливістю задоволення клопотання засудженого.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 квітня 2017 року, якою ОСОБА_9 відмовлено в задоволенні клопотання про зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання згідно ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції 24.12.2015 року) залишити без зміни, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5