№ провадження 11-кп/781/247/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.03.2017 року. м.Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0000143 за апеляційною скаргою прокурора та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28.12.2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бобринець, Кіровоградської області, українця, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, маючого базову загальну середню освіту, раніше судимого:

- 22.02.1991 року Бобринецьким районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 141 КК України (ред. 1960 р.) на 3 роки позбавлення волі;

- 26.10.1995 року Бобринецьким районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст. 140 КК України (ред. 1960 р.) на 4 роки позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 23.06.2001 року Бобринецьким районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст. 206 КК України (ред. 1960 р.) на 4 роки позбавлення волі;

- 02.11.2005 року Бобринецьким районним судом Кіровоградської області за ч. 5 ст. 186 КК України на 8 років позбавлення волі;

- 10.08.2010 року Бобринецьким районним судом Кіровоградської області по ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- 10.09.2013 року Бобринецьким районним судом Кіровоградської області по ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

20.10.2015 року звільнений на підставі ухвали Ленінського районного суду Кіровоградської області від 09.10.2015 умовно-достроково. Не відбутий строк 10 місяців 21 день

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до даного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10.09.2013 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28.12.2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України остаточно призначити покарання ОСОБА_7 у вигляді 4 років позбавлення волі.

В зміненій апеляційній скарзі прокурор просить вирок районного суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, мотивуючи тим, що у порушення ст.374 КПК України, суд першої інстанції, ухвалюючи вирок встановив, що досудовим розслідуванням встановлено та органами досудового слідства дії ОСОБА_7 кваліфіковано правильно як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно. Таким чином, ухвалюючи вирок суд взагалі не сформулював обвинувачення, яке визнано судом доведеним, що є грубим порушенням вимог п. 2 ч. З ст. 374 КПК України, що відповідно до ст. 409 КПК України є безперечною підставою для скасування судового рішення.
В апеляційні скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання з 3 років 6 місяців позбавлення волі на 1 рік 2 місяці позбавлення волі, мотивуючи це тим, що судом при призначенні обвинуваченому покарання належним чином не враховані всі пом`якшуючі обставини справи, а саме те, що ОСОБА_7 , вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав повністю, а не частково як зазначено у вироку, оскільки в судовому засіданні допитаний потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що у нього було викрадено лише каструлі та сковорідка миски тоді викрадені не були. Крім того, ОСОБА_7 вину у вчиненні крадіжки щодо каструль та сковорідки визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, потерпілий на даний час ніяких претензій до останнього немає. Також, звертає увагу суду на те, кримінальне правопорушення яке було вчинено ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, за яке передбачено покарання у вигляді від 1 до 5 років позбавлення волі. Загальна сума викрадено становить 179 грн. Тому вважає, що призначення покарання у вигляді 3 років б місяців позбавлення волі за даний злочин, а саме за крадіжку З каструль та однієї сковорідки є занадто суворим. Крім того, потерпілий в судовому засіданні просив не суворо карати обвинуваченого.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 10 лютого 2016 року близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_7 , будучи умовно достроково звільненим з місць позбавлення волі, маючи не зняту та не погашену у встановленому Законом порядку судимість, перебуваючи в домоволодінні, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_9 , з корисливих мотивів та ціллю особистого збагачення, за раптово виниклого умислу на таємне викрадення чужого майна, будучи впевненим в тому, що його злочинні дії ніким не будуть помічені, зайшов до кімнати кухні та в подальшому біля дерев`яної тумбочки підняв з підлоги три алюмінієві каструлі ємкістю, 3 літри кожна, вартістю 26 гривень за одну каструлю, на загальну суму 78 гривень, дві алюмінієві миски ємкістю по 10 літрів кожна, вартістю 39 гривень за одну миску, на загальну суму 78 гривень, та з газової плити забрав одну чавунну сковорідку діаметром 28 см., вартістю 101 гривня, які виніс на подвір`я вищевказаного домоволодіння та замотавши в ковдру, яку взяв в будинку, залишив територію домоволодіння. Викраденим майном ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд як особистим. Своїми злочинними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 257 гривень.

Заслухавши доповідача, у дебатах прокурора, який підтримав змінену апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали подану апеляційну скаргу захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Дослідженням матеріалів кримінального провадження, колегією суддів встановлено, що під час ухвалення вироку, судом першої інстанції допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 КПК України судове рішення, за наслідками судового розгляду кримінального провадження, викладається у формі вироку.

Згідно положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Стаття 373 КПК України розрізняє два види вироків, які можуть бути ухвалені судом першої інстанції за результатами судового розгляду кримінального провадження: виправдувальний та обвинувальний.

За змістом ст. 374 КПК України, вирок суду складається зі вступної, мотивувальної та резолютивної частини.

У мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Ухвалюючи за результатами розгляду кримінального провадження обвинувальний вирок, суд першої інстанції, у вироку суду виклав обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_7 органом досудового слідства та зазначене в обвинувальному акті за ч.2 ст.185 КК України, чим грубо порушив вимоги п.2 ч. 3 ст. 374 КПК України, оскільки у мотивувальній частині вироку щодо ОСОБА_7 , районний суд не зазначив формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення по факту таємного викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, за яке ОСОБА_7 призначене покарання.

Незважаючи на те, що не встановлено фактичні обставини кримінального провадження, визнанні судом доведеними по обвинуваченню за ч.2 ст.185 КК України, суд першої інстанції визнав обвинуваченого ОСОБА_7 винуватим та призначив йому покарання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що зміст мотивувальної частини вироку, а саме формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним по факту таємного викрадення чужого майна, потерпілого ОСОБА_9 не відповідає його резолютивній частині, що є порушенням вимог п.2 ч.3 ст. 374 КПК України.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції не дотримався вимог КПК України при складанні мотивувальної частини вироку, а саме стосовно змісту показань обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 .

Так, суд першої інстанції у вироку обмежився формальною вказівкою про визнання вини та скоєння злочину при зазначених у обвинувальному акті обставинах, хоча вказана норма вимагає від суду наведення доказів, тобто фактичних даних повідомлених обвинуваченим про час, місце, спосіб і інші обставини, а також стосовно мотиву та мети вчинення злочину, тобто на підтвердження встановлених судом обставин події.

Що стосується показів потерпілого ОСОБА_9 , то з них також не вбачається дата, час та місце скоєння злочину стосовно його майна.

Таким чином, неналежне виконання вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, тобто формальний виклад судом першої інстанції показань обвинуваченого та потерпілого у вироку - є процесуально неприпустимим.

Крім того, суд першої інстанції також, у порушення вищезазначених норм кримінального процесуального закону, ухвалюючи вирок, встановив, що досудовим розслідуванням дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно

Таким чином, наведене вказує на те, що обвинувачення, яке судом першої інстанції було визнано доведеним, у вироку не сформульовано, що призвело до порушення права обвинуваченого на захист та є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Оскільки, вказані порушення є істотними і перешкоджають суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, виходячи з вимог ч.1 ст.412 КПК України вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

У зв`язку із скасуванням вироку суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення доведеності чи недоведеності вини обвинуваченого та кваліфікації злочину, достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового судового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно дослідити повно і всебічно в сукупності, з дотриманням вимог кримінального та кримінально процесуального закону, всі обставини справи, проаналізувати наявні докази, дати їм належну юридичну оцінку з огляду на їх допустимість і достатність, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З встановлених обставин, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в рішенні Європейського суду у справі «Летельє проти Франції», колегія суддів вирішуючи питання щодо запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , виходить з того, що останній обвинувачується у вчиненні 10.02.2016 року кримінального правопорушення, яке останній вчинив в період умовно-дострокового звільнення.

Крім того, суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину, що є ризиком передбаченим п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначеного вище ризику, що є виправданим і узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями Європейського суду, у зв`язку з чим вважає, що запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 слід залишити тримання під вартою, продовживши строк тримання під вартою на 30 днів, тобто з 30.03.2017 року по 28.04.2017 року.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Змінену апеляційну скаргу прокурора задовольнити, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28.12.2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою продовжити строком на 30 днів, тобто з 30.03.2017 року по 28.04.2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2