АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19 червня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_10 та накладено арешт на майно, а саме на автомобіль ВАЗ 2108, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , та на автомобіль «Nissan Juke», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_9 .

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити. В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає про відсутність підстав для накладення арешту на вилучене майно, посилаючись на недоведеність стороною обвинувачення його відповідності критеріям ст. 98 КПК України. Також, представник зазначає, що вказане майно належить третім особам, які не мають відношення до кримінального провадження, а тому таке рішення суду порушує їх право вільне користування і розпоряджання майном.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власників майна, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

На переконання колегії суддів вказаних вимог закону слідчий суддя, під час розгляду клопотання слідчого про арешт майна, дотримався.
Так Слідчим управлінням ГУ Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000403 від 24 липня 2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , у невстановлену слідством дату та час за невстановлених обставин, у м. Яготин Київської області організував та за взаємною згодою із ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , очолив організовану злочинну групу, визначивши необхідну для досягнення загальної злочинної мети кількість учасників групи, при цьому, керуючись бажанням спільного вчинення особливо тяжких злочинів та території м. Яготин Київської області, діючи з корисливих мотивів та з метою незаконного особистого збагачення, шляхом вчинення заздалегідь спланованого та систематичного вимагання грошей у суб`єктів підприємницької діяльності: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , із застосуванням погроз фізичною розправою щодо них, а також погроз перешкоджання їх господарської діяльності, знищення належного їм та їхнім сім`ям майна, у тому числі закладів де останні здійснюють господарську діяльність, у разі невиконання їх вимог щодо передачі грошей та майна.

28 березня 2017 року, в рамках даного кримінального провадження, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 у своїй злочинній діяльності використовував автомобіль марки Nissan Juke, д.н.з. НОМЕР_2 , та автомобіль марки ВАЗ 2108, д.н.з. НОМЕР_3 , для прибуття на зустрічі з потерпілими та вимагання грошових коштів.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , автомобіль марки Nissan Juke, д.н.з. НОМЕР_2 , належить ОСОБА_9 , яка спільно проживає з підозрюваним. Також, відповідно до технічного паспорту НОМЕР_5 на автомобіль марки ВАЗ останній належить батьку ОСОБА_6 , ОСОБА_11 .

Постановою слідчого СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_10 від 29 березня 2017 року вище зазначені автомобілі визнані речовими доказами.

Звертаючись з клопотанням про арешт майна, а саме вказаних автомобілів, слідчий зазначив, що метою застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження є збереження їх як речових доказів.
Встановивши вище зазначені обставини, дослідивши доводи клопотання і матеріали, які були надані слідчим на обґрунтування своїх вимог, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для його задоволення та накладення арешту на зазначене в клопотанні слідчого майно.
З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується та вважає, що слідчим доведена необхідність застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження цього майна як речового доказу.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Чинним кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

На думку колегії суддів, доводи клопотання та додані до нього матеріали містять достатньо даних, які вказують на відповідність транспортних засобів критеріям ст. 98 КПК України, а відтак вважає, що стороною обвинувачення доведено ті обставини, що вони можуть бути використані як доказ у даному кримінальному провадженні.
Таким чином, доводи апеляційної скарги з приводу недоведеності слідчим тих обставин, що автомобілі мають ознаки речових доказів, є безпідставними.

Що стосується посилань апелянта на відсутність у дійсних власників майна процесуального статусу підозрюваних чи обвинувачених в даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим, на думку адвоката, до них не може бути застосовано заходів забезпечення кримінального провадження, то слід зазначити, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали слідчого судді та вважає, що вона постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є арешт майна.

Істотних порушень вимог КПК які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді колегією суддів не встановлено.

У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого суддіШевченківського районного суду міста Києва від 19 червня 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_10 та накладено арешт на майно, а саме на автомобіль ВАЗ 2108, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , та на автомобіль «Nissan Juke», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_9 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_5 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/3506/2017 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_20
Доповідач ОСОБА_1