Справа №465/491/17
Провадження1-кп/465/411/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.03.17 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України,-
в с т а н о в и в:
31.01.2017 до Франківського районного суду м.Львова надійшов обвинувальний акт від 30.01.2017 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України разом із угодою про визнання винуватості від 30.01.2017, укладеною між підозрюваним ОСОБА_5 та прокурором військової прокуратури Львівського гарнізону старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_3 .

Згідно укладеної 30.01.2017 угоди ОСОБА_5 зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення, передбачене ч. 2 ст. 369-2 КК України, в обсязі згідно повідомлення про підозру від 30.01.2017, а саме у вчиненні одержання неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави. Сторони погоджуються на призначення ОСОБА_5 покарання у виді штрафу в розмірі 750 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 12750,00 грн. Окрім того, ОСОБА_5 зобов`язувався сплатити на користь держави судові витрати за проведення криміналістичної експертизи речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин, що становить 3303,00 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 пояснив суду, що підтримує дану угоду в повному обсязі, просив таку затвердити. Разом з тим, пояснив, що визнає свою вину в тому, що «діяв неправомірно, вимагаючи кошти у громадян», окрім того, зазначив, що станом на день укладення угоди та станом на зараз він ніде не працює, кошти для оплати штрафу буде позичати в друзів.

Захисник ОСОБА_4 просив затвердити дану угоду.

Прокурор ОСОБА_3 просив затвердити угоду про визнання винуватості, пояснив, що дата угоди, яка зазначена в ній, а саме 30.01.2016 є опискою, правильною слід вважати дату 30.01.2017. Окрім того, в судовому засіданні 13.03.2017 прокурор усно уточнив кваліфікацію дій підозрюваного, зокрема зазначив, що ОСОБА_5 вчинив одержання неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави. Будь-яких документів щодо уточнення чи зміну обсягу обвинувачення до суду не надав.

Заслухавши думку прокурора, який вважає що підстави зазначені в угоді про визнання винуватості є достатніми для її затвердження на визначених в ній умовах, обвинуваченого, захисника, які також наполягають на затвердженні угоди, дослідивши її умови та перевіривши на відповідність вимогам КПК України та Закону, суд дійшов висновку про наявність вагомих підстав для відмови в затвердженні угоди у зв`язку із тим, що її умови суперечать вимогам КПК України та Закону.

Так, 30.01.2017 між підозрюваним ОСОБА_5 та прокурором військової прокуратури Львівського гарнізону старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_3 укладено угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №00000343 від 15.12.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Як вбачається з угоди про визнання винуватості від 30.01.2017 така не відповідає вимогам КПК України та Закону, з наступних підстав.

В обвинувальному акті, що надійшов до суду разом із вказаною угодою при формулюванні обвинувачення на аркуші 5, зазначено, що ОСОБА_5 «вчинив одержання неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, або пропозиція чи обіцянка здійснити вплив за надання такої вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України», це ж зазначено в угоді про визнання винуватості на аркуші 7 в розділі 3 «Істотні для кримінального провадження обставини».

Разом з тим, як вбачається з угоди про визнання винуватості, а саме на аркуші 5, розділ 2, вказано «підозрюваний ОСОБА_5 беззастережно та у повному обсязі визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, в обсязі згідно повідомлення про підозру від 30.01.2017, а саме у вчиненні одержання неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави».

Окрім цього, в судовому засіданні 13.03.2017,прокурор усно уточнюючи кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_5 , зазначив, що правильно в угоді про визнання винуватості повинно бути зазначено наступне: « ОСОБА_5 вчинив одержання неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави».
Попри це, ОСОБА_5 в судовому засіданні визнав себе винним лише у тому що «діяв неправомірно, вимагаючи кошти в громадян».
Відтак, діяння підозрюваного ОСОБА_5 , які лягли в основу обвинувального акту не співпадають, ні з обсягом обвинувачення зазначеного в угоді про визнання винуватості, ні з обсягом усно уточненого прокурором обвинувачення, ні із обсягом обвинувачення, яке фактично визнав ОСОБА_5 .

Зазначеною угодою, визначено покарання узгоджене сторонами у виді штрафу в розмірі 750 мінімальних розмірів заробітної плати, що становить 12750 гривень. Як встановлено в судовому засіданні на час укладення угоди про визнання винуватості, а також на даний час обвинувачений ніде не працює, як пояснив ОСОБА_5 в судовому засіданні 28.02.2017, коштидля оплати штрафу має намір позичати в друзів, доказів існування інших джерел доходів суду не надав.
З врахуванням вищевказаного суд прийшов до висновку, що покарання у виді штрафу не відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченого ст. 65 КК України та існує очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань у вигляді штрафу, передбаченого в угоді про визнання винуватості.

Окрім того, не конкретизованість умов угоди в частині формулювання обвинувачення та визнання вини ОСОБА_5 , невідповідність угоди інтересам суспільства, свідчать про те, що умови укладеної угоди не відповідають вимогамст. 474 КПК України, наслідком чого є відмова у затвердженні угоди.

За таких обставин суд приходить до висновку, що угода про визнання винуватості від 30.01.2017, укладена між підозрюваним ОСОБА_5 та прокурором військової прокуратури Львівського гарнізону старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_3 не відповідає вимогам КПК України та Закону, а відтак в затвердженні даної угоди слід відмовити.

Пунктом 1 ч.3 ст.314 КПК України передбачає лише два варіанти розгляду угод в підготовчому судовому засіданні, а саме суд має право: затвердити угоду або відмовити у її затвердженні та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування. Інше не передбачено.

Із цих підстав кримінальне провадження підлягає поверненню прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. ст. 468-475 КПК України.

З наведених міркувань та керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, -

у х в а л и в:
відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 30.01.2017 року між підозрюваним ОСОБА_5 та прокурором військової прокуратури Львівського гарнізону старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_3 .
Кримінальне провадження №00000343 від 15.12.2016 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України - повернути прокурору військової прокуратури Львівського гарнізону для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1