Дата документу Справа № 331/7050/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/501/17
Єдиний унікальний № 331/7050/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0003294, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 04.11.1998 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст. 206 ч.1, 45 КК України (в редакції 1960 р.) до 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;

2) 06.09.1999 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст.140 ч.2, 14, 42 ч.3 КК України (в редакції 1960 р.) до 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 05.06.2001 р. по відбуттю строку покарання;

3) 08.02.2002 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст.101 ч.1 КК України (в редакції 1960 р.) до 4 років позбавлення волі, звільнений 13.08.2005 р. по відбуттю строку покарання;

4) 03.11.2010 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст.263 ч.2, 75, 76 КК України (в редакції 2001 р.) до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, звільнений від покарання ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.08.2011 р. на підставі ЗУ «Про амністію», знятий з обліку в КВІ 01.09.2011 р.;

5) 06.06.2012 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ст.286 ч.1, 75, 76 КК України до 2 років обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік;

6) 25.04.2013 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст.185 ч.3, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 23.03.2016 р. ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 15.03.2016 р. умовно-достроково на невідбутий строк 8 місяців 10 днів;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і призначено покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. На підставі ст.71 ч.1 КК України шляхом часткового приєднання покарання, не відбутого за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2013 р., призначено остаточне покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою залишено без змін. Строк відбування покарання обчислюється з 11 жовтня 2016 р. На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк відбутого покарання термін попереднього ув`язнення з 11 жовтня 2016 р. до набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 2300 грн.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 25 серпня 2016 року, приблизно о 10 год.00 хв., ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , де він проживав разом зі своєю матір`ю ОСОБА_9 , скориставшись відсутністю останньої вдома, шляхом відкриття ножем замку міжкімнатних дверей, проник до кімнати, в якій проживала ОСОБА_9 , звідки шляхом вільного доступу таємно викрав належне потерпілій майно, на загальну суму 2750 гривень.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , з урахуванням доповнень, не оскаржуючи фактів викладених у вироку, правової кваліфікації вчиненого кримінального правопорушення, однак призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки є невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість. Адвокат вважає, що враховуючи викладені судом обставини, які пом`якшують покарання, можливо було призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, яке становить 3 роки. Шляхом часткового приєднання покарання невідбутого за попереднім вироком, на думку захисника можливо призначити остаточне покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі. Враховуючи викладені доводи, адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок змінити та призначити більш м`яке покарання.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; прокурора, який вважав, що вирок є законним і обґрунтованим, його слід залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Доведеність вини обвинуваченогоОСОБА_8 у вчинені злочинівпри обставинах, наведених у вироку, в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України перевірці в апеляційному порядку не підлягає.

Дії обвинуваченогоОСОБА_8 вірно кваліфіковані місцевим судом за ч.3 ст.185 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції, обираючи вид і міру покаранняОСОБА_8 , належним чином врахував обставини, передбачені законом і, зазначивши у вироку, що ОСОБА_8 раніше судимий за корисливі злочини, не відшкодував потерпілій завданих збитків, але у скоєному щиро покаявся та визнав свою провину повністю. Приймаючи до уваги зазначені обставини, а також наявність обставини, що обтяжує покарання, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 майже мінімальне покарання, передбачене санкцією статті обвинувачення. Оскільки злочин скоєний в період іспитового строку, призначеного за попереднім вироком, суд першої інстанції застосував положення ст.71 КК України і за сукупністю вироків приєднав до покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25.04.2013 року лише шість місяців. За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обрав обвинуваченому мінімально можливе покарання і не вбачає достатніх підстав для подальшого його пом`якшення.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2016 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4