Ухвала іменем україни 22 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанцій на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 30 березня 2017 року щодо ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2017 року
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Сахнівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз: 21.12.2012 року вироком Черкаського районного суду Черкаської області за ч. 1ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць, звільнений 12.09.2013 року умовно-достроково на 2 місяці 3 дні,

засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу, а саме: зобов`язати в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

За обставин встановлених судом та детально наведених у вироку ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він 24 травня 2016 року близько 17 год. проходячи біля ставка, що неподалік вул. Київської в м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області, таємно викрав у знайомого ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Nokia 101» вартістю 256 грн. 50 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 30 березня 2017 року вказаний вирок районного суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор, не заперечуючи доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, порушує питання про скасування судового рішення щодо ОСОБА_4 і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Обґрунтовуючи свої вимоги стверджує, що суд апеляційної інстанції, всупереч вимогам ст. 419 КПК України при перевірці доводів апеляційної скарги прокурора належним чином не перевірив їх, обґрунтованих відповідей не дав та не мотивував прийнятого рішення про законність вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання із застосуванням положень статей 75, 76 КК України.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на нижчевикладене.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновоки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 185 КК України в касаційній скарзі прокурора не оспорюються.
Що стосується доводів прокурора щодо недотримання судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК України під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.
Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК України, мотивувальна частина ухвали складається із зазначенням: короткого змісту вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу; узагальненого викладу позиції інших учасників судового провадження; встановлених судом першої інстанції обставин; встановлених судом апеляційної інстанції обставин з посиланням на докази, а також мотивів визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. Апеляційним судом ці приписи законодавства виконані.

Із долучених до касаційної скарги копій судових рішень вбачається, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_4 в суді першої інстанції проводився відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки засуджений повністю визнав свою вину, погодився з правильністю кваліфікації своїх дій за обставин, встановлених досудовим розслідуванням, не оспорювали фактичних обставин кримінального правопорушення як засуджений, так і прокурор.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправленнята попередження нових злочинів.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 75 КК України визначено, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 у порядку ст. 404 КПК України за апеляційною скаргою прокурора, встановив, що суд першої інстанції при призначенні покарання в достатній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу винного, те, що він не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, раніше судимий, останній раз 21.12.2012 року Черкаським районним судом Черкаської області до 1 року 1 місяця позбавлення волі, звільнений 12.09.2013 року умовно-достроково на 2 місяці і 3 дні, посередньо характеризується за місцем проживання, щиро розкаявся, що визнано пом`якшуючою вину обставиною. Зваживши на всі наведені обставини у їх сукупності, суди дійшли правомірного висновку про можливість звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України, мотивовано визнавши його необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Із такими висновками судів погоджується і колегія суддів та вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання судом першої інстанції, яке залишено без змін апеляційним судом, є обґрунтованим і відповідає вимогам статей 50, 65, 66, 67, 75, 76 КК України, підстав для скасування ухвали суду апеляційної інстанції та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, як про це просить прокурор у своїй касаційній скарзі, не вбачає.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Розгляд справи у суді апеляційної інстанції проводився у передбаченому законом порядку. Зміст ухвали є належним чином вмотивованим та обґрунтованим, з чим погоджується і колегія суддів.

Інших доводів які б ставили під сумнів незаконність ухвали суду апеляційної інстанції касаційна скарга прокурора не містить.
З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність відкриття касаційного провадження і перевірки його матеріалів, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанцій на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 30 березня 2017 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3