АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/634/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 березня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2016 року,
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 міста Києва ОСОБА_9 і накладено арешт на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом заборони її відчуження, розпорядження та користування.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник ОСОБА_7 подав в інтересах ОСОБА_8 апеляційну скаргу, в якій ставить питання про поновлення йому строку на оскарження ухвали слідчого судді, просить скасувати цю ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ОСОБА_7 зазначає, що розгляд клопотання прокурора був здійснений без повідомлення ОСОБА_8 , а про ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2016 року представник останнього дізнався лише 12 січня 2017 року під час ознайомлення з матеріалами провадження.
Стосовно ухвали слідчого судді, то ОСОБА_7 вважає її незаконною. Зокрема, апелянт зазначає, що у відомостях, внесених в ЄРДР за № 0000118, зазначається правова кваліфікація ч. 2 ст. 190 КК України, однак в таких відомостях відсутні дані, яким способом вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ст. 190 КК України, а саме шляхом обману чи зловживанням довірою, як саме це здійснили, зокрема, заволоділи майном або придбали права на майно, а також відсутня інформація, чому кримінальне правопорушення кваліфіковано саме за ч. 2 ст. 190 КК України. Крім того, представник вказує, що в оскаржуваній ухвалі зазначено кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365-2 КК України, в той час, як зауважує апелянт, кримінальне провадження внесене в ЄРДР за № 0000118 від 07 липня 2016 року за ч. 2 ст. 190 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження ухвали слідчого суддіпредставник ОСОБА_7 не пропустив, але його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, клопотання прокурора про арешт майна було розглянуто слідчим суддею 19 грудня 2016 року без виклику ОСОБА_8 . Лише 12 січня 2017 року представник останнього адвокат ОСОБА_7 дізнався про ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2016 року, а 16 січня 2017 року цей представник направив поштою до Апеляційного суду міста Києва апеляційну скаргу. Таким чином, представник ОСОБА_7 не пропустив п`ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.
Як вбачається з матеріалів провадження, СВ Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000118, внесеному 07 липня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Органами досудового розслідування встановлено, що 01 липня 2016 року до Київської місцевої прокуратури № 4 міста Києва надійшла заява від громадянина ОСОБА_10 , що невстановлені особи шахрайським шляхом намагаються заволоділи квартирою АДРЕСА_1 .

Під час допиту в якості свідка ОСОБА_10 повідомив, що 09 липня 2014 року державним нотаріусом 16-ї Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 був складений заповіт зі слів ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно якого ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є спадкоємцями ОСОБА_12 на випадок її смерті на все майно останньої, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати та на що вона матиме право за законом. Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_13 померла, то він, ОСОБА_10 , є єдиним спадкоємцем ОСОБА_12 . На даний час та з моменту смерті ОСОБА_12 13 січня 2016 року він, ОСОБА_10 , позбавлений можливості потрапити до квартири по АДРЕСА_2 у зв`язку з тим, що у квартирі проживають невідомі особи. При цьому він, ОСОБА_10 , був позбавлений можливості поховати спадкодавицю та, відповідно, у нього відсутнє свідоцтво про її смерть, що є необхідним для оформлення спадщини.

Згідно заповіту, посвідченого 09 липня 2014 року за реєстровим № 2-1041 державним нотаріусом 16-ї київської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 , 09 липня 2014 року ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповідала все своє майно в рівних долях ОСОБА_10 та ОСОБА_13 . 09 лютого 2016 року поштовою кореспонденцією до 10-ї нотаріальної контори надійшла заява про відкриття спадщини померлої ОСОБА_12 від ОСОБА_8 . Заява долучена до матеріалів спадкової справи без нотаріального посвідчення, за відсутності копії паспорту та ідентифікаційного коду ОСОБА_8 .

Листом Міністерства юстиції України № 20662/П-12814/19 від 13 червня 2016 року встановлено, що 11 березня 2016 року державним нотаріусом 10-ї Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_14 , на підставі заяви ОСОБА_8 про прийняття спадщини за законом, було заведено спадкову справу № 224/2016 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_12 .

З матеріалів спадкової справи № 224/2016 вбачається, що ОСОБА_10 подав заяву від 12 квітня 2016 року про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим 09 липня 2014 року за реєстровим № 2-1041 державним нотаріусом 16-ї київської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 , яка надійшла поштою 19 квітня 2016 року до 10-ї Київської державної нотаріальної контори.

В подальшому державним нотаріусом 10-ї Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_14 письмово було повідомлено ОСОБА_10 про необхідність подання оригіналів заповіту та свідоцтва про смерть ОСОБА_12 .

Відповідно до інформації про право власності інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 75760399 від 14 грудня 2016 року, встановлено, що ОСОБА_12 (реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серія та номер № НОМЕР_2 , виданий 29 жовтня 1998 року Харківським РУ ГУ МВС України у Києві) є власницею квартири АДРЕСА_1 .

При цьому в матеріалах спадкової справи наявна претензія особи на ім`я ОСОБА_15 , яка подана без підтверджуючих особу документів, про наявність із вимогою не видавати свідоцтва про право власності до вирішення питання повернення боргу.

Разом з тим, враховуючи відсутність оригіналу спадкової справи, що є необхідною умовою для вступу у спадщину, заступником завідуючого 10-ї київської нотаріальної контори направлено вимогу до РАГСу видати наручно пред`явнику актовий запис та свідоцтво про смерть ОСОБА_12 . При цьому з матеріалів спадкової справи не вбачається, кому видано лист стосовно надання актового запису нотаріусом для пред`явлення органам РАГСу свідоцтва про смерть. У відповіді РАГСу вказано, що надання наручно пред`явнику листа актового запису та свідоцтво про смерть ОСОБА_16 є незаконним.

Крім того, згідно копії актового запису РАГСу про смерть ОСОБА_12 , тіло померлої видано представнику ритуальної служби на ім`я ОСОБА_17 .

Таким чином, органи досудового розслідування вважають, що з моменту заведення спадкової справи, тобто з 12 квітня 2016 року, нотаріусом, в порушення Закону України «Про нотаріат», «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», не з`ясовано наявність інших спадкоємців, їх коло родинних зв`язків, не витребувано довідки з ЖЕО щодо осіб, що проживали разом з ОСОБА_12 та не вжито інших заходів щодо вступу у спадщину ОСОБА_10 , що може свідчити про змову з невстановленими особами стосовно заволодіння нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_3 .

19 грудня 2016 року прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 міста Києва ОСОБА_9 звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на об`єкт нерухомого майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2016 року клопотання прокурора було задоволено.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000118, про накладення арешту на об`єкт нерухомого майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення прокурора ОСОБА_9 , та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що існують достатні підстави вважати, що мав місце факт вчинення кримінального правопорушення та про необхідність накладення арешту на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , з огляду на те, що дане майно є предметом та доказом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, тобто нерухоме майно, як встановила колегія суддів, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

З урахуванням цього слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1, ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на об`єкт нерухомого майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , а також правильно наклав заборону у розпорядженні та користуванні даною квартирою.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси осіб, які претендують отримати право власності на вказану квартиру, з метою забезпечення збереження речових доказів, а завданням такого арешту є запобігання можливості пошкодження, використання, передачі або відчуження зазначеної квартири.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на квартиру АДРЕСА_1 , врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на об`єкт нерухомого майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Враховуючи встановлені факти та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2016 року, якою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 міста Києва ОСОБА_9 і накладено арешт на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом заборони її відчуження, розпорядження та користування, залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4