Справа № 558/219/16-к
номер провадження 1-кп/558/15/16

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2016 року смт Демидівка Рівненської області

Демидівський районний суд Рівненської області в складі:

суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000087 від 12.05.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за місцем проживання в АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, вільно володіючого українською мовою, освіта базова загальна середня, непрацюючого, розлученого, батько неповнолітнього сина, раніше судимого 26.04.2016 року Демидівським районним судом Рівненської області за ч.3 ст. 185 Кримінального кодексу України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнений від відбування покарання із встановленням іспитового строку 2 роки, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :
12.05.2016 року біля 8 години ранку, ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні літньої кухні ОСОБА_6 , що розташоване по АДРЕСА_3 , діючи з раптово виниклим умислом, спрямованим на незаконне заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, умисно, таємно, повторно викрав належний ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Lenovo A369і» вартістю 890 гривень та сім-картку мобільного оператора «Київстар» вартістю 25 гривень, сім-картку мобільного оператора «МТС Україна» вартістю 25 гривень, флеш карту «Micro SD HC» на 8 гб вартістю 60 гривень, які знаходилися в даному телефоні.

В результаті крадіжки потерпілому ОСОБА_6 заподіяна матеріальна шкода на загальну суму 1 000 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому злочині не визнав суду показав, що біля 8 години ранку 12.05.2016 року до нього приїхав ОСОБА_7 . Він попросив ОСОБА_4 поїхати в домогосподарство ОСОБА_6 та допомогти, з іншими людьми, підняти на «ноги» хвору корову. Зі слів ОСОБА_4 , коли він знаходився у господарстві ОСОБА_6 , то останній не міг знайти свого телефону, щоб подзвонити заготівельникам худоби. Так як ОСОБА_4 бачив телефон чорного кольору на столі у літній кухні, коли ходив за голкою, то зголосився його принести. ОСОБА_4 пояснив, що за телефоном він пішов тому, що ОСОБА_6 був хворий та сам не міг ходити. ОСОБА_4 не може сказати, чи просив ОСОБА_6 особисто його принести даний телефон.

В літній кухні ОСОБА_4 положив даний телефон в кишеню. Коли ОСОБА_4 брав телефон у літній кухні, то цього ніхто не бачив. На подвір`ї ОСОБА_6 телефон знаходився у нього в кишені на протязі п`яти хвилин, він його не розбирав, панель не знімав. В той день в господарстві ОСОБА_6 були Возний, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

В подальшому, коли ОСОБА_4 знаходився вдома, то даний телефон задзвонив. Зі слів ОСОБА_4 , коли працівники поліції вилучили у нього даний телефон біля магазину «Мрія» в селі Рогізне, то він йшов його віддати ОСОБА_6 .Обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив, що власноручно і без примусу написав заяву про добровільну видачу телефону працівникам поліції. ОСОБА_4 підтвердив, що брав участь у огляді домогосподарства ОСОБА_6 , який дозволив працівникам поліції його проводити.

Обвинувачений ОСОБА_4 заявив суду, що працівники поліції чинили відносно нього тиск та на наносили йому удари по ребрам у господарстві ОСОБА_6 . ОСОБА_4 не може сказати, хто був свідком при вилученні у нього телефону.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що в родинних відносинах з обвинуваченим та потерпілим не перебуває, відносини з ними нормальні. Зі слів свідка, 12.05.2016 року в селі Рогізне Демидівського району до нього прийшов священник ОСОБА_7 та попросив поїхати в домогосподарство ОСОБА_6 та допомогти, з іншими людьми, підняти на «ноги» хвору корову. Там знаходився ОСОБА_4 , ОСОБА_11 .За голкою для корови в літню кухню ходив ОСОБА_7 та ОСОБА_4 .В домогосподарстві ОСОБА_6 всі знаходилися біля півтори години. Потім ОСОБА_7 та ОСОБА_4 поїхали від домогосподарства із ОСОБА_12 .

Через де - який час до ОСОБА_10 зателефонувала ОСОБА_13 та попросила подзвонити на телефон ОСОБА_6 . Коли ОСОБА_10 виконав її прохання, то телефон ОСОБА_6 не відповідав. Потім свідок поїхав в домогосподарство ОСОБА_6 , який йому сказав, що із приміщення літньої кухні невідомий викрав мобільний телефон. Відїзджаючи від ОСОБА_6 , ОСОБА_10 зустрів працівників поліції.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 суду показав, що в родинних відносинах з обвинуваченим та потерпілим не перебуває, відносини з ними нормальні. Зі слів свідка, 12.05.2016 року в селі Рогізне Демидівського району він зібрав односельчан та попросив їх поїхати в домогосподарство ОСОБА_6 та допомогти підняти на «ноги» його хвору корову. В домогосподарстві ОСОБА_6 також перебував і ОСОБА_4 , який де - кілька раз ходив із ним у літню кухню, щоби знайти голку. Від ОСОБА_6 ОСОБА_4 та ОСОБА_7 поїхали разом із ОСОБА_12 . Зі слів ОСОБА_7 , в той же день йому стало відомо, що ОСОБА_4 взяв належний ОСОБА_6 телефон в його домогосподарстві.

Свідок ОСОБА_14 показав, що в родинних відносинах з обвинуваченим та потерпілим не перебуває, відносини з ними нормальні. Навесні 2016 року ОСОБА_14 був понятим, коли ОСОБА_4 добровільно біля магазину в селі Рогізне Демидівського району видав працівникам поліції телефон. Йому відомо, що даний телефон він викрав у ОСОБА_6 . Телефон ОСОБА_4 видав добровільно, при цьому нічого не говорив.

ОСОБА_15 , як свідок, також пояснила, що в родинних відносинах з обвинуваченим та потерпілим не перебуває, відносини з ними нормальні. У травні 2016 року вона була понятим при видачі ОСОБА_4 працівникам поліції біля приміщення сільської ради в селі Рогізне Демидівського району мобільного телефону. Телефон був чорного кольору, сенсорний. Про що говорив ОСОБА_4 при цьому, вона сказати не може. Свідок тоді зрозуміла, що даний телефон був викрадений у ОСОБА_6 і дану крадіжку вчинив ОСОБА_4 . Свідок ОСОБА_15 також показала, що вона підписувала протокол при вилученні телефону, але деталі не пам`ятає.

Допитаний як свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що він як слідчий поліції проводив досудове розслідування по кримінальному провадженню за фактом крадіжки телефону у жителя села Рогізне Демидівського району ОСОБА_6 . Так, в середині травня 2016 року в Демидівське відділення поліції надійшло повідомлення ОСОБА_6 про викрадення із його домогосподарства телефону. Потерпілий повідомив, що дану крадіжку міг вчинити ОСОБА_4 . В той же день біля магазину в селі Рогізне Демидівського району ОСОБА_4 добровільно, в присутності понятих, видав працівникам поліції даний телефон. При цьому, ОСОБА_4 добровільно, без примусу написав письмову заяву про видачу телефону. Після того, зі слів свідка ОСОБА_16 ,він разом з іншими працівниками поліції поїхав робити огляд домогосподарства ОСОБА_6 , де сталася крадіжка. ОСОБА_16 підтвердив, що потерпілий ОСОБА_6 власноручно писав заяву про дозвіл на огляд його будинку і помилково вказав адресу будинку « ОСОБА_17 ». При цьому, фактично, давав дозвіл на огляд його будинку в АДРЕСА_1 , що і відмічено в протоколі огляду.

Також, свідок ОСОБА_16 показав, що розбіжності в часі проведення слідчих дій, вказаних у протоколах огляду вилученого у ОСОБА_4 телефону та протоколі огляду будинку ОСОБА_6 , він пояснює поломкою власного годинника.

У відповідності до норм статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, суд з`ясував думку сторони обвинувачення та сторони захисту, щодо тих доказів, які потрібно дослідити та про порядок їх дослідження. Суд визнав за необхідне дослідити всі докази та обставини, що підлягають встановленню у кримінальному провадженні, а саме допитати обвинуваченого, свідків, дослідити долучені до матеріалів кримінального провадження документи та висновок експерта.

Допитавши обвинуваченого, свідків, дослідивши документи та висновок експерта, з`ясувавши інші питання, що вирішуються при ухваленні вироку, суд вважає доведеною у ході судового розгляду винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України,- таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Відповідно до письмового витягу з кримінального провадження №000087 від 12.05.2016 року, до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про те, що невідома особа по місцю проживання ОСОБА_6 в селі Рогізне Демидівського району викрала належний йому телефон марки «Lenovo A369і». Повідомлення про крадіжку телефону надійшло в органи поліції особисто від ОСОБА_6 за телефоном о 10 годині 20 хвилин 12 травня 2016 року. Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення визначена за ч.1 ст.185 Кримінального кодексу України (а.с.34,40).

Потерпілий ОСОБА_6 під час судового розгляду справи допитаний не був, так як ІНФОРМАЦІЯ_2 помер (а.с.232). До моменту смерті потерпілого, суд неодноразово викликав його в судове засідання для допиту, але ОСОБА_6 не міг прибути у зв`язку із важкою хворобою та неможливістю пересування (а.с.25,178). При цьому, керуючись ч.2 ст. 84 Кримінального процесуального кодексу України про те, що процесуальними джерелами доказів є документи, суд визнає належними та допустимими доказами по справі письмову заяву потерпілого ОСОБА_6 від 12.05.2016 року на ім`я начальника відділення поліції щодо встановлення та притягнення до кримінальної відповідальності особи, яка скоїла крадіжку належного йому телефону марки «Lenovo A369і» (а.с.41), протокол слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_6 (а.с.134), протокол огляду домогосподарства по АДРЕСА_3 за участю потерпілого ОСОБА_6 (а.с.44).

Так, під час проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_6 28.05.2016 року, останній відтворив обставини, під час яких у нього був викрадений телефон. Під час проведення даної слідчої дії потерпілий ОСОБА_6 у своєму домогосподарстві в АДРЕСА_3 вказав приміщення літньої кухні та стіл, де знаходився належний йому телефон. Потерпілий ОСОБА_6 підтвердив, що обвинувачений ОСОБА_4 одноособово ходив у приміщення літньої кухні, щоби принести голку (а.с.134). Під час слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_6 не вказав про те, що 12.05.2016 року він щукав свій телефон, щоби подзвонити заготівельникам. Допитані свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_10 також не підтвердили дані обставини. Таким чином, суд вважає недостовірними показання обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що мобільний телефон у домогосподарстві ОСОБА_6 він взяв на прохання потерпілого.

Відповідно до огляду домогосподарства ОСОБА_6 по АДРЕСА_3 встановлено, що викрадений у потерпілого мобільний телефон знаходився на столі у приміщенні літньої кухні даного господарства. Дана слідча дія проведена в період з 11години 30 хвилин до 12 години 12.05.2016 року (а.с.44-48). Визнаючи даний доказ належним та допустимим по справі, суд бере до уваги власноручно написану письмову заяву ОСОБА_6 про надання дозволу працівникам поліції оглянути його особисте господарство (а.с.32), присутність самого потерпілого під час огляду його домогосподарства, показання обвинуваченого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_16 щодо добровільності зі сторони ОСОБА_6 на проведення даної слідчої дії. Під час судового провадження по даній кримінальній справі потерпілий ОСОБА_6 направляв на адресу суду заяви, в яких не оспорював доказів, здобутих під час досудового слідства за його участю (а.с.25,178). Суд приходить до висновку, що потерпілим, у власноручно написаній ним заяві про надання дозволу працівникам поліції оглянути його особисте господарство (а.с.32), помилково вказана вулиця його будинку як «Берестецька». Дані обставини підтверджуються і офіційною письмовою довідкою посадових осіб Рогізненської сільської Ради Демидівського району(а.с.43).

Під час проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_4 28.05.2016 року, останній відтворив обставини вчиненої ним крадіжки телефону у домогосподарстві ОСОБА_6 , вказав приміщення літньої кухні, де знаходився телефон, який він забрав у кишеню штанів (а.с.129). Під час слідчого експерименту ОСОБА_4 не вказав про те, що 12.05.2016 року ОСОБА_6 щукав свій телефон, щоби подзвонити заготівельникам. Допитані свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , потерпілий ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту (а.с.134) також не підтвердили дані обставини. Таким чином, суд знову приходить до висновку щодо недостовірності показань обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що мобільний телефон у домогосподарстві ОСОБА_6 він взяв на прохання потерпілого.

У письмовій заяві від 12.05.2016 року обвинувачений ОСОБА_4 добровільно видав слідчому поліції мобільний телефон марки «Lenovo A369і» (а.с.56).

Із дослідженого судом протоколу огляду місцевості та речей від 12.05. 2016 року та фототаблиці до нього встановлено, що 12 травня 2016 року біля магазину «Жасмін» в селі Рогізне Демидівського району обвинувачений ОСОБА_4 , в присутності понятих, добровільно, видав слідчому поліції мобільний телефон марки «Lenovo A369і». Дана слідча дія проведена в період з 12 години 03 хвилини до 13 години 12.05.2016 року(а.с.57-65).

21.05.2016 року даний телефон був повернутий потерпілому ОСОБА_6 , як його власникові (а.с.99).

Відповідно до висновку експерта від 16.05.2016 року, за наслідками проведеної товарознавчої експертизи середня ринкова вартість бувшого у використанні мобільного телефону«Lenovo A369і» з картою пам`яті «Micro SD HC» на 8 гб станом на 12.05.2016 рік становить 950 гривень (а.с.86-97)

Відповідно до довідок виданих приватним підприємцем ОСОБА_18 станом на 12.05.2016 рік вартість сім-карти мобільного зв`язку «Київстар» становить 25 гривень, сім-карти мобільного зв`язку «МТС Україна» також становить 25 гривень (а.с.80).

Під час судового розгляду даної кримінальної справи, захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про визнання недопустимими доказами по справі письмової заяви від 12.05.2016 року обвинуваченого ОСОБА_4 щодо добровільної видачі слідчому поліції мобільного телефону марки «Lenovo A369і» (а.с.56), протоколу огляду місця події від 12.05. 2016 року (а.с.57-65), протоколу огляду місця події від 12.05. 2016 року(а.с.44-48). Недопустимість даних доказів захисник мотивує тим, що вони отримані в порушення норм кримінального процесуального кодексу.

Суд вважає, що клопотання захисника є безпідставним зі слідуючих підстав.

У відповідності до ст.ст.89, 94 Кримінального процесуального кодексу України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів-з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Так, згідно ч.1 ст.26 Кримінального процесуального кодексу України, одним із засад кримінального провадження є диспозитивність і, відповідно до нього, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Під час судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_4 неодноразово заявляв суду про добровільність своїх дій при видачі слідчому поліції мобільного телефону марки «Lenovo A369і» (а.с.56), добровільної участі в огляді місця події від 12.05.2016 року (а.с.57-65) та огляді місця події від 12.05.2016 року (а.с.44-48). Згідно до ч.1 ст.237 Кримінального процесуального кодексу України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий проводить огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Вищевказані слідчі дії не суперечать даній нормі кримінального процесуального закону.

У протоколі огляду домогосподарства ОСОБА_6 по АДРЕСА_3 в наявності підпис обвинуваченого ОСОБА_4 як його учасника (а.с.44). У протоколі огляду місцевості та речей від 12.05. 2016 року також зазначено його учасником ОСОБА_4 (а.с.57-58). Під час дослідження судом даних документів, обвинувачений ОСОБА_4 особисто підтвердив свої рукописні підписи в протоколах слідчих дій.

Безпідставним є твердження захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про порушення права ОСОБА_4 на захист під час досудового розслідування даної кримінальної справи, а саме те, що його відмова від захисника відбулася у відсутність конкретної особи захисника.

Дійсно, норми ч.2 ст.54 Кримінального процесуального кодексу України вказують, що відмова підозрюваного від захисника повинна відбуватися виключно в присутності захисника після надання можливості для конфіденційного спілкування.

У постанові судової палати з розгляду кримінальних справ Верховного суду України від 21.04.2016 року у кримінальній справі №5-381кс15 зроблено висновок про те ,що відмова від захисника, зокрема на первинному етапі кримінального провадження, можлива лише після його залучення у процес самим підозрюваним чи іншими особами за його проханням чи згодою або уповноваженою службовою особою. А тому умова закону про обов`язкову присутність захисника при відмові від нього у кримінальному провадженні, у якому його участь не обов`язкова, не стосується випадків, коли попередньо до провадження захисник ще не залучався.
Під час досудового розслідування даної кримінальної справи ОСОБА_4 , перебуваючи у статусі підозрюваного, отримав пам`ятку про його процесуальні права та обов`язки, від послуг захисника відмовився, при цьому попередньо будь-який адвокат не здійснював захист його прав та інтересів (а.с.121-134).

Під час судового розгляду даного кримінального провадження, у відповідності до ч.6 ст.206 Кримінального процесуального кодексу України, судом були здійснені невідкладні дії щодо заяви обвинуваченого ОСОБА_4 про застосування відносно нього насильства зі сторони працівників поліції на досудовому слідстві (а.с.186,187,195,198). За результатами проведеного досудового розслідування за фактом спричинення ОСОБА_4 працівниками поліції тілесних ушкоджень, слідчим слідчого відділу прокуратури Рівненської області 16.11.2016 року дане кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 Кримінального процесуального кодексу України,- за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Таким чином, заява від 12.05.2016 року обвинуваченого ОСОБА_4 щодо добровільної видачі слідчому поліції мобільного телефону марки «Lenovo A369і» (а.с.56), протокол огляду місця події від 12.05. 2016 року (а.с.57-65), протоколу огляду місця події від 12.05. 2016 року(а.с.44-48) є допустимими доказами щодо підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про істотне порушення прав та свобод обвинуваченого ОСОБА_4 .

Інші дослідженні судом докази сторонами кримінального провадження не оспорювалися, є такими, що зібрані у відповідності до вимог діючого кримінального процесуального кодексу України та підтверджують винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України,- таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Злочин, передбачений ст.185 Кримінального кодексу України (крадіжка), обвинуваченим ОСОБА_4 вчинений повторно. Так, згідно до вироку Демидівського районного суду Рівненської області від 26.04.2016 року, ОСОБА_4 був засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України (а.с.144). Судимість, за вчинений ОСОБА_4 вищевказаний злочин, не погашена та не знята в установленому законом порядку.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, у відповідності з ч.1 ст.65 Кримінального кодексу України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, вчинений обвинуваченим ОСОБА_4 злочин, відноситься до категорії середньої тяжкості.

Обвинувачений ОСОБА_4 є раніше судимим (а.с.102, 144).

Згідно до письмової характеристики №2-15/101 від 12.05.2016 року та письмових довідок № 02-22/331, № 02-22/332 та №02-22/333 від 12.05.2016 року, виданих виконавчим комітетом Рогізненської сільської Ради Демидівського району, ОСОБА_4 проживає в селі Рогізне Демидівського району Рівненської області. До складу його сім`ї крім неповнолітнього шістнадцятирічного сина ОСОБА_19 входять повнолітні особи: ОСОБА_20 1990 року народження, ОСОБА_21 1992 року народження, ОСОБА_22 1954 року народження. Обвинувачений ОСОБА_4 непрацюючий, в районному центрі зайнятості не зареєстрований, не є депутатом. За час свого проживання на території Рогізненської сільської Ради, ОСОБА_4 зарекомендував себе з негативної сторони, схильний до вживання алкогольних напоїв, не користується повагою та авторитетом серед жителів села ( а. с.103-106).

Відповідно до інформації № 934/01-07/2016 від 30.05.2016 року комунального закладу «Демидівська центральна районна лікарня» Рівненської області, ОСОБА_4 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с.119).

Обставин, які б обтяжували чи пом`якшували покарання ОСОБА_4 , у відповідності до ст.ст. 66, 67 Кримінального кодексу України, судом не встановлено.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд керується вимогами ч.ч.1,2 ст.65 Кримінального кодексу України про те, що особі, яка вчинила злочин, призначається покарання у межах, встановлених у санкції частини статті Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин і дане покарання має бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання та інші фактичні обставини справи, суд вважає, що ОСОБА_4 , для виправлення та попередження нових злочинів, необхідно призначити покарання у межах санкції частини 2 статті 185 Кримінального кодексу України у вигляді позбавлення волі.

Крім того, призначаючи остаточне покарання ОСОБА_4 , суд бере до уваги встановлені обставини про те, що вироком Демидівського районного суду Рівненської області від 26.04.2016 року, за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України, ОСОБА_4 засуджений до позбавлення волі строком на 3 (три) роки та на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнений від відбування покарання із встановленням іспитового строку 2 (два) роки (а.с.114-117).

Таким чином, суд робить висновок про те, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 Кримінального Кодексу України, в період іспитового строку тому при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , необхідно керуватися ст.ст. 71,78 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч.3 ст. 78 Кримінального кодексу України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71,72 цього Кодексу.

Згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000087 за ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України, відносно ОСОБА_4 інші запобіжні заходи, крім викликів слідчого, на стадії досудового розслідування не застосовувалися (а.с. 9). Під час судового розгляду кримінального провадження, за клопотанням прокурора, 9 грудня 2016 року відносно ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці з 9 грудня 2016 року по 9 лютого 2017 рік включно (а.с.259-261)

Цивільний позов по справі не заявлявся, процесуальні витрати відсутні, підстав для застосування відносно юридичних осіб заходів кримінально - правового характеру немає.

Під час судового розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушенння, передбаченого ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України, досліджено процесуальні документи, які свідчать про визнання речовим доказом по справі мобільного телефону «LENOVO А369і» з картою пам`яті Micro SD HC» на 8 Gb.; сім - карту оператора мобільного зв`язку «Київстар» та сім-карту оператора мобільного зв`язку «МТС Україна» та передана на відповідальне зберігання під розписку потерпілому ОСОБА_6 (а.с.98).

Відповідно до письмової розписки від 21 травня 2016 року, ОСОБА_6 отримав на зберігання мобільний телефон «LENOVO А369і» з картою пам`яті Micro SD HC» на 8 Gb.; сім - карту оператора мобільного зв`язку «Київстар» та сім-карту оператора мобільного зв`язку «МТС Україна», до вирішення справи по суті (а.с.99).

Згідно з пунктом «5» ч.9 ст.100 Кримінального процесуального кодексу України, майно, що є речовими доказами по справі, повертається володільцю. Вважаючи на те, що потерпілий ОСОБА_6 помер, суд вважає про необхідність повернення мобільного телефону з додатками до нього законним володільцям майна потерпілого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 26, 54, 89, 94, 373-376 Кримінального процесуального кодексу України, ст.ст.12, 65, 66, 67,71,78, 100, 185 Кримінального кодексу України, -

З А С У Д И В:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ч.3 ст.78, ст.71 Кримінального кодексу України до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за попереднім вироком Демидівського районного суду Рівненської області від 26.04.2016 року та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 4(чотири) роки.

До вступу обвинувального вироку в законну силу залишити в силі відносно обвинуваченого ОСОБА_4 захід забезпечення кримінального провадження у виді домашнього арешту.

Початком строку відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_4 вважати дату звернення обвинувального вироку до виконання.

Речові докази по справі, а саме мобільний телефон «LENOVO А369і» з картою пам`яті Micro SD HC» на 8 Gb., сім - карта оператора мобільного зв`язку «Київстар» та сім-карта оператора мобільного зв`язку «МТС Україна», повернути законним володільцям майна померлого потерпілого ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржено до судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Рівненської області через Демидівський районний суд протягом 30 днів з дня проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення тридцятиденного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку, не пізніше наступного дня після ухвалення, надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1