АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/6199/16-к Номер провадження 11-кп/786/270/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 185 КК України С.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження №0002695, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.10.2016, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Октябрського районного суду Полтавської області від 18 листопада 2016 року, -

В С Т А Н О В И В :
Даним вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

1) 14.03.2000 Київським райсудом м. Полтава за ст. 140 ч.2, 44 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік, з застосуванням ст. 46-1 КК України відстрочено виконання вироку на 1 рік, штраф у розмірі 200 грн.;

2) 29.08.2000 Київським райсудом м. Полтава за ст. 81 ч.2, 140 ч.2, 143 ч. 2, 42 ч. 1 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки з конфіскацією майна. В порядку ст. 43 КК України приєднати 6 місяців позбавлення волі, остаточно засуджений до 3 років і 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 15.11.2002 року; 3)30.11.2004 Октябрським райсудом м. Полтава за ст. 185 ч.3, 190 ч.1, 70 ч.1 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.70 ч.4 КК України приєднано 1 рік позбавлення волі по вироку Октябрського райсуду м. Полтава від 13.07.2004 р., остаточно засуджений до позбавлення волі строком на 4 роки. Звільнений умовно-достроково 26.04.2007 р.;

4)16.07.2009 Октябрським райсудом м. Полтава за ст. 309 ч.2 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік; 5)25.12.2009 Київським райсудом м. Полтава за ст. 190 ч.2, 185 ч.2, 70 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки 3 місяці. На підставі ст. 71 ч.1 КК України приєднано 3 місяці позбавлення волі по вироку Октябрського райсуду від 16.07.2009 р., остаточно засуджений до позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців, звільнений умовно-достроково 06.10.2011 року;

6) 07.11.2012 Октябрським райсудом м. Полтава за ст. 185 ч.2 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 71 КК України приєднано 9 місяців 2 дні позбавлення волі до вироку Київського райсуду м. Полтави від 25.12.2009 р. Остаточно засуджений до позбавлення волі строком на 1 рік 2 дні. Звільнений по відбуттю покарання 08.11.2013 року,

7)12.02.2015 Київським районним судом м. Полтави за ст.185 ч.2 КК України на 2 роки позбавлення волі, ухвалою Крюківського р/с м. Кременчука невідбуту частину покарання замінено більш м`яким, звільнений 07.10.2016 р. ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 29.09.2016 року умовно-достроково на 1 місяць 29 днів,

визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та засуджено до покарання у виді 2 років розбавлення волі.

Відповідно до ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Київського районного суду м. Полтави від 12.02.2015 року у виді 1 місяця 29 днів обмеження волі, перевівши його відповідно до правил ст.72 КК України у 29 днів позбавлення волі та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 2 років 29 днів позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 , вказано рахувати з моменту його затримання, тобто з 18.11.2016 року.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за вчинення злочину за наступних обставин.

18.10.2016 року, у ранковий час, точного часу не встановлено ОСОБА_7 , правомірно перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , скориставшись тимчасовою відсутністю власниці помешкання шляхом вільного доступу таємно викрав телевізор LCD Honda HD 193, вартістю 949 грн., який належав його матері ОСОБА_8 , спричинивши останній матеріальної шкоди на вказану суму. У подальшому викраденим телевізором ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд, заклавши його до відділення ломбарду ПТ «Ломбард «Свіжа Копійка», за адресою: м. Полтава, вул. Калініна, 26.

В апеляційній скарзі з внесеними доповненнями обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, призначити йому менш суворе покарання, попередньо врахувавши наявність пом`якшуючих обставин: щире каяття, повне визнання вини, співпраця із слідством. Крім цього, майно потерпілій повернуто в повному обсязі. Вказує про нероз`яснення судом процедури примирення сторін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, обвинуваченого ОСОБА_7 , який апеляційну скаргу підтримав, заперечення прокурора проти доводів скарги, потерпілу ОСОБА_8 , яка просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна, тобто крадіжці, вчиненій повторно, передбаченій ч.2 ст. 185 КК України за обставин, викладених у вироку суду відповідають фактичним обставинам провадження, правильність правової кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Як встановлено колегією суддів, при вирішенні питання про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд першої інстанції повністю дотримався вимог ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як встановлено вивченням справи, суд належно виконав зазначені вимоги закону.

Торкаючись виду та розміру призначеного за вчинений злочин ОСОБА_7 покарання, колегія суддів вважає його таким, що відповідає вимогам ст.65 КК України і не суперечить приписам ст. 50 КК України.

Твердження в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 про можливість пом`якшення призначеного судом покарання за вчинення злочину проти власності є неспроможними та такими, що не заслуговують на увагу.

Покарання винному призначене у відповідності до ст.65 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, який щиро кається, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Матеріали провадження свідчать, що ОСОБА_7 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, на шлях виправлення не став, не працював, що свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість.

Із мотивувальної частини вироку видно, що суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, конкретні обставини справи, дані про особу винного, а також щире каяття у вчиненому, що визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, правомірно врахувавши вчинення злочину щодо особи похилого віку, як обставину, що обтяжує покарання та призначив винному покарання, необхідне та достатнє для його виправлення.

Допитана в судовому засіданні потерпіла, зазначила, що викрадене майно їй до цього часу не повернуте, примиритися із обвинуваченим не бажає, а тому просить залишити вирок суду першої інстанції без змін.

На переконання колегії суддів, саме призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченої та запобіганню вчиненню ним нових злочинів, не є надмірно суворим, а тому підстав для призначення більш м`якого покарання, про що поставлено питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Також враховує колегія суддів й позицію потерпілої ОСОБА_8 , яка у судовому засіданні апеляційної інстанції погодилась з обраною судом мірою покарання обвинуваченому та наголошувала про необхідність залишення вироку суду щодо ОСОБА_7 без змін.

Судом першої інстанції з урахуванням вчинення ОСОБА_7 злочину під час умовно-дострокового звільнення при призначенні остаточного покарання правильно застосовані правила ст.ст. 71, 72 КК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів підстав для зміни вироку та пом`якшення призначеного судом покарання обвинуваченому не знаходить.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України колегія суддів Апеляційного суду Полтавської області, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду Полтавської області від 18 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4