Справа № 496/1107/17
Провадження № 1-кп/496/159/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2017 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області колегією у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали справи за обвинувальним актом по кримінальному провадженню № 0000050 від 07.03.2017 року за обвинуваченням: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина
України, уродженця м. Котовськ Одеської області, остання відома адреса проживання АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
-у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 258-3, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 258 КК України

ВСТАНОВИВ:
06.04.2017 року до Біляївського районного суду Одеської області від заступника прокурора Одеської області надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні та розписка про отримання обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 258-3, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 258 КК України.
Ухвалою суду від 11.04.2017 року по вказаному кримінальному провадженню призначено підготовче судове засідання.
У підготовчому судовому засіданні прокурор просив суд призначити справу до судового розгляду та заявив клопотання про проведення спеціального судового провадження.
Захисник обвинуваченого залишити розгляд питання щодо можливості призначення справи до судового розгляду та клопотання про проведення спеціального судового провадження на розсуд суду.
Заслухавши думку прокурора та захисника обвинуваченого, дослідивши обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, розписки про отримання обвинувального акту, суд вважає, що клопотання прокурора про проведення спеціального судового провадження не підлягає задоволенню, а обвинувальний акт поверненню прокурору виходячи з наступного.
З п. 62 реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000050 від 07.03.2017 року вбачається, що 23.03.2017 року слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси постановлено ухвалу про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.
З листів начальника відділення ОСОБА_8 на ім`я начальника Управління взаємодії зі ЗМІ та громадськістю Апарату Голови СБ України ОСОБА_9 та на адресу газети центральних органів виконавчої влади «Урядовий кур`єр» і відповідних повідомлень в газетах вбачається, що ОСОБА_7 викликали як підозрюваного при здійсненні спеціального досудового розслідування до старшого слідчого СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_10 об 10 годині на 31.03.2017 року для ознайомлення з матеріалами спеціального досудового розслідування, а відповідно до п. 64 вказаного вище реєстру 28.03.2017 року ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення, тобто не зрозуміло який процесуальний статус ОСОБА_7 був на момент його виклику до слідчого. Крім цього, прокурором не надано відомостей про те, що ОСОБА_7 викликали через публікацію в пресі, як це передбачено ч. 1 ст. 297-5 КПК України для проведення інших слідчих дій, таких як: допиту, вручення обвинувального акту та інше.
Відповідно до ч. 2 ст. 297-5 КПК України копії процесуальних документів, що підлягають врученню підозрюваному, надсилаються захиснику. Згідно до п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акту додається розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу). Згідно з вимогами цих норм захиснику обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_6 було вручено обвинувальний акт та реєстр матеріалів спеціального досудового розслідування.
Згідно ч. 3 ст. 323 КПУ України судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук, а абзац 2 вказаної статті зазначає, що за наявності таких обставин за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого. Тобто, спеціальне судове провадження можливе за наступних умов: обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження та вказане клопотання має заявити прокурор у судовому засіданні.
З реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000050 від 07.03.2017 року вбачається, що:
25.09.2014 року внесено відомості до ЄРДР за №0001182 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258 КК України.
02.10.2014 року ОСОБА_7 затримано, а 03.10.2014 року йому повідомлено про підозру та ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси йому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який ухвалою слідчого судді від 28.11.2014 року було продовжено. 23.12.2014 року ОСОБА_7 повідомлено про зміну повідомленої підозри на нову та 25.12.2014 року заступником прокурора Одеської області було прийнято постанову про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 .
Постановою прокурора Одеської області від 14.01.2015 року скасовано постанову про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , а 30.01.2015 року ОСОБА_7 оголошено в розшук.
28.03.2017 року складено обвинувальний акт.
Аналізуючи вказаний реєстр суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 після закриття кримінального провадження відносно нього не знав про кримінальне переслідування та висунуте відносно нього обвинувачення. Крім цього, розділ ІV «Судове провадження у першій інстанції», глава 27 «підготовче провадження» КПК України не передбачає проведення спеціального провадження під час підготовчого судового засідання, що можливо лише на стадії судового розгляду, а тому в клопотанні про проведення спеціального судового розгляду слід відмовити.
Щодо повернення обвинувального акту прокурору суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 297-5 та п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України копії процесуальних документів, що підлягають врученню підозрюваному, надсилаються захиснику. Вказані норми права дають можливість за відсутності підозрюваного вручити обвинувальний акт захиснику.
З розписки про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів спеціального досудового розслідування вбачається, що обвинувальний акт та вказаний реєстр був вручений захиснику обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_6 .
Але суд вважає, що невручення підозрюваному обвинувального акту суперечить загальним засадам судочинства, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованій Законом № 475/97-ВР від 17.07.97 та практики Європейського Суду про правам людини виходячи з наступного.
Згідно ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Відповідно до ч. 3 ст. 42 КПК України обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.
Згідно до ч. 1 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави.
Ч. 5 ст. 9 КПК України зазначає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини.
Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на критерії, яким має відповідати обвинувальний акт у кримінальному провадженні (рішення від 26 червня 2008 року у справі «Ващенко проти України», де суд зазначив, що поняття «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).
У рішенні у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року (п. 34) зазначено, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).
У своїй прецедентній практиці Європейський Суд з прав людини неодноразово акцентував увагу на тому, що для цілей відповідності статті 6 Конвенції провадження стосовно особи має бути справедливим в цілому.
Для визначення того, чи було провадження справедливим в цілому, необхідно, крім іншого, звертати увагу на те, чи було дотримано право особи на захист. Зокрема, необхідно визначити, чи мала особа можливість заперечувати проти доказів та/або надавати свої (п. 34 Рішення у справі Праде проти Німеччини від 03 березня 2016 року).
Зміст права на захист розкритий у частині 3 статті 6 Конвенції, відповідно до якої кожний обвинувачений має щонайменше такі права: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя; допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення; якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, - одержувати безоплатну допомогу перекладача.
Право на участь у судовому розгляді кримінальної справи щодо себе є фундаментальним правом обвинуваченого, адже завдяки йому він може ефективно реалізувати своє право на захист від обвинувачення подавати докази, заявляти клопотання тощо. Право бути присутнім забезпечує обвинуваченому право на справедливий судовий розгляд.
Оскільки до обвинувального акту не додана розписка обвинуваченого про отримання обвинувального акту, що надійшов до суду, можна дійти висновку, що обвинуваченому не відомо ані про сам факт наявності кримінального провадження проти нього після його закриття (постанова заступника прокурора Одеської області від 25.12.2014 року), а ні про зміст цього обвинувачення.
Виходячи з автономності понять «суд» та «висунуте кримінальне обвинувачення», вжитих у статті 6 Конвенції, а також з огляду на практику Європейського Суду, з урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_7 не знав про наявне кримінальне провадження відносно нього та про наявне обвинувачення, з метою недопущення порушення основоположних прав людини, необхідним є повернення обвинувального акту прокурору для виконання вимог статей 291, 293 КПК України, вручення особі обвинувального акту та забезпечення реалізації права на захист.
При поверненні обвинувального акту прокурору, суд також враховує відсутність правового механізму для застосування інституту спеціального судового розгляду у підготовчому судовому засіданні.
Керуючись ст. ст. 291, 314 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000050 від 07.03.2017 року за обвинуваченням: ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 258-3, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 258 КК України, повернути заступнику прокурора Одеської області.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом семи днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Одеської області через Біляївський районний суд.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3