Справа № 360/2123/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/547/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 10 07.06.2017

УХВАЛА
Іменем України
07 червня 2017 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
потерпілої: ОСОБА_7
законного представника потерпілої: ОСОБА_8
обвинуваченого: ОСОБА_9
захисника: ОСОБА_10
розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого на вирок Бородянського районного суду Київської області від 03 березня 2017 року; -

в с т а н о в и л а:
Вироком Бородянського районного суду Київської області від 03 березня 2017 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миколаївка Тарутинського району Одеської обл., громадянина України, з професійно-технічною освітою, непрацюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст. 156 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

До набрання вироком законної сили обрано обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислюється з 03.03.2017 року.

Згідно із вироком, кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за наступних обставин.

07.08.2016 року, приблизно о 16 год. 30 хв., в с. Качали Бородянського району Київської області, ОСОБА_9 , знаходячись разом з потерпілою ОСОБА_7 в полі у напрямку с. Стара Буда Бородянського району Київської області, усвідомлюючи, що ОСОБА_7 ,, ІНФОРМАЦІЯ_2 , є малолітньою особою, з метою задоволення статевої пристрасті, вчинив щодо неї розпусні дії, а саме торкався руками до сідниць, грудей та статевих органів малолітньої ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_10 зазначає, що вирок суду винесений без урахування дійсних обставин справи та постановлений помилково, тому його не можна вважати законним.

На думку захисника суд поверхнево розглянув справу, дав неправильну оцінку здобутим доказам та в основу вироку поклав припущення, що призвело до ухвалення вироку, який суперечить дійсним обставинам справи.

Те, що на досудовому слідстві в даному кримінальному провадженні взагалі не встановлена подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), на думку апелянта підтверджується довідкою ТОВ «СП Агропроммаш» від 02.02.2017 року, де вказано, що посів сої на полях вздовж дороги у напрямку руху з с. Галинка до с. Стара Буда поблизу с. Качали Бородянського району Київської області не було. При цьому, в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_11 стверджували, що розпусні дії ОСОБА_9 вчинив у полі в сої.

Також, при винесенні вироку суд посилається як на доказ вини ОСОБА_9 на протокол огляду місця події від 07.08.2016 року, який проведений без участі обвинуваченого, його захисника та потерпілої, а лише за участю понятих, а також відомості про проведення вказаної слідчої дії внесені до реєстру тільки 08.08.2016 року, тобто після його проведення. Тому, на думку апелянта вказаний протокол не може бути прийнятий судом до уваги як доказ вини обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні. Крім цього, суд не звернув уваги на те, що при ознайомленні ними з кримінальним провадженням, вказаного протоколу огляду місця події не було, а тому апелянт просить допитати понятих, вказаних в протоколі для вирішення питання чи проводилася взагалі вказана слідча дія.

Щодо висновку судово-медичної експертизи від 09.08.2016 року, яку суд також взяв за основу при призначенні покарання і доведеності вини обвинуваченого, то вказаний висновок взагалі не містить ніяких доказів, оскільки на думку захисника потерпіла завідомо нанесла собі тілесні ушкодження, які в подальшому привели до помилкового вироку.

Тобто, на думку апелянта, оскільки на досудовому слідстві не було зібрано достатніх доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України, суд першої інстанції мав ухвалити щодо нього виправдувальний вирок.

Враховуючи зазначене, захисник просила вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 скасувати і ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 виправдати.

Під час апеляційного розгляду, в судовому засідання 07.06.2017 року захисником було змінено апеляційні вимоги. Обвинувачений і захисник просили вирок суду першої інстанції змінити та звільнити обвинуваченого ОСОБА_9 від призначеного судом першої інстанції покарання з випробуванням.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника прокурор зазначає, що всі доводи захисника в апеляційній скарзі є надуманими і не ґрунтуються на доказах, дослідженими в судовому засіданні, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу захисника в частині звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням підтримали та просили її задовольнити;

прокурора, який проти апеляційної скарги захисника заперечував та просив відмовити в її задоволенні, а вирок суду залишити без змін;

потерпілу та її законного представника, які залишили вирішення даного питання на розсуд суду;

перевіривши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого з останнім словом, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог тільки, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, наведених у вироку, підтверджується зібраними у справі доказами, а саме: показами обвинуваченого ОСОБА_9 під час апеляційного розгляду, згідно яких останній свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав; показами потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 ; даними, зафіксованими: в рапорті чергового Бородянського відділення поліції від 07.08.2016 року; в протоколі про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 07.08.2016 року; в протоколі огляду місця події від 07.08.2016 року; у висновку судово-медичної експертизи № 25(о) від 09.08.2016 року; у висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №334 від 17.08.2016 року; у свідоцтві про народження потерпілої ОСОБА_7 ; та іншими матеріалами кримінального провадження.

Суд першої інстанції оцінивши в сукупності зібранні та дослідженні докази по справі, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України, з яким колегія суддів погоджується.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_10 щодо можливості застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України та звільнення останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням колегія суддів знаходить обґрунтованими.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З вироку суду вбачається, що при обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який до кримінальної відповідальності притягується вперше, характеризується посередньо, постійної роботи немає, а також відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого та прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч.2 ст. 156 КК України, а саме у виді 5 років позбавлення волі.

На думку колегії суддів указаний строк покарання відповідає ступеню вчиненого кримінального правопорушення із точки зору його справедливості, розумності та достатності, а вирок в цій частині належним чином мотивований.

При цьому, суд прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_9 можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, оскільки підстав для застосування відносно нього звільнення від відбування покарання з випробуванням суд не знайшов.

З даним висновком колегія суддів не погоджується та вважає, що судом не в повній мірі враховані дані про особу обвинуваченого та обставини справи.

При вирішенні питання про можливість виправлення особи без відбування покарання, суд відповідно до вимог ст. 75 КК України має врахувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи.

Враховуючи дані про особу ОСОБА_9 , який обвинувачується у скоєні середньої тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України, раніше не судимий, під час розгляду кримінального провадження в апеляційному суді свою вину визнав, попросив вибачення у потерпілої та її матері, а також те, що обвинувачений є особою молодого віку, має постійне місце проживання за яким позитивно характеризується та згідно характеристики жителів села зарекомендував себе як чесний, ввічливий громадянин, турботливий до батьків, відповідальний, сумлінно ставиться до виконання своїх обов`язків, проживає в родинні де дружні і теплі відносини, з сусідами конфліктів немає, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що виправлення ОСОБА_9 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства не може визнаватись обґрунтованим та вважає за можливе звільнити його від відбування покарання призначеного судом з випробуванням, з іспитовим строком два роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України (а.с. 72-75, 81-82, 219-220).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що змінена апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а вирок Бородянського районного суду Київської області від 3 березня 2017 року підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 424, 426 КПК України, колегія суддів;-

у х в а л и л а :
Вирок Бородянського районного суду Київської області від 03 березня 2017 року щодо ОСОБА_9 , засудженого за ч.2 ст. 156 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі, змінити.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання звільнити, якщо він протягом іспитового строку терміном 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 обов`язки, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Звільнити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з під варти, негайно в залі суду.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ: /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

/підпис/ ОСОБА_14