УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №296/1641/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 176 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2017 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_7
підозрюваного: ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 02 березня 2017 року, -
в с т а н о в и л а:
Досудовим розслідуванням встановлено, що 07.11.2016 у невстановлений слідством час та конкретному місці Хмельницької області, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , діючи за попередньою змовою між собою, вчинили викрадення мешканця м. Олевськ Житомирської області ОСОБА_17 , шляхом примусового, тобто із застосуванням фізичної сили, поміщення останнього до вантажного відділення автомобіля "Форд Транзит Конект", реєстраційний номер НОМЕР_1 , попри його волю.
В подальшому, ОСОБА_17 були нанесені тілесні ушкодження та останнього, попри його волю, утримуючи у вантажному відділенні автомобіля, близько 09 год. 30 хв. 07.11.2016 було переміщено до ділянки місцевості розташованої поблизу 245 км. автошляху "Київ-Ковель" Житомирської області Олевського району, де дії зазначених вище осіб були викриті працівниками поліції, які одразу вжили заходів щодо їх припинення. При цьому ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 вжили заходів щодо уникнення затримання та чинили опір працівникам поліції.
7.11.2016року ОСОБА_8 затримано в порядку ст.208 КПК України, за підозрою у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень.
23.1.2017року ОСОБА_8 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.342 КК України.
Ухвалою слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 09.11.2016 до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 06.01.2017 року.
Надалі ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 03.01.2017 року строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 продовжено до 03.03.2017 року.
28.02.2017 року слідчий звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 в межах продовженого строку досудового розслідування, тобто до 08.04.2017 року, яке обгрунтовано неможливістю завершити досудове розслідування де ризиків, закінчення строку дії запобіжного заходу (до 03.03.2017), через необхідність: витребувати висновки до раніше призначених експертиз у кількості 9-ти штук; завершити детальний аналіз та який моніторинг інформації, вилученої у операторів мобільного зв`язку; здійснити розтаємнення запобіжи процесуальних документів, на підставі яких проводились НСРД; за результатами отриманих випадків висновків експертів та аналітичних довідок УКП (ОТЗ) ГУНП, скласти повідомлення про підозру у кінцевій редакції та вручити їх підозрюваним; виконати вимоги ст. 290 КПК України; скласти України обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.
Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком до 08 квітня 2017 року.
Покладено на підозрюваного ОСОБА_8 наступні обов`язки:
цілодобово не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду; прибувати до слідчого та прокурора, що здійснюватимуть досудове розслідування у даному кримінальному провадженні за першим викликом та до суду за кожною вимогою; носити електронний засіб контролю.
Контроль за виконанням ухвали покладено на орган Національної поліції за місцем
Проживання підозрюваного. Визначено строк дії покладених на ОСОБА_8 обов`язків до 08 квітня 2017 року.
Ухвалено роз`яснити підозрюваному, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків можливе застосування більш жорсткого запобіжного заходу та накладення грошового стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Згідно ч.5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
У зв`язку із застосуванням до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний відповідно до п. 2 ч. З ст. 202 КПК України має бути негайно звільнений з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, оскільки йому згідно умов обраного запобіжного заходу заборонено залишати житло цілодобово.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування кримінального провадження тобто до 08.04.2017 року. Посилається на те, що такою, яка підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що суддею при зміні міри запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не враховано усіх обставин кримінального провадження. Зокрема, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину який має насильницький характер, що вказує на його суспільну небезпечність; існує ризик того, що перебуваючи на волі зможе вжити заходів щодо ухилення від кримінальної відповідальності, шляхом переховування від органу досудового розслідування та суду, оскільки під час затримання чинив опір працівникам поліції; зможе випливати на потерпілого у цьому кримінальному провадженні, з метою відмови останнім від своїх показань та/або їх зміни, зокрема шляхом вчинення психологічного та фізичного тиску. Дані обставини на думку сторони обвинувачення у своїй сукупності вказують на те, що ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України не зменшились з моменту обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а це свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, підозрюваного та його захисника, які наполягали на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а ухвали слідчого судді без зміни, перевіривши ухвалу слідчого судді в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин: підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно до ч.1 ст.183 КПК України,тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.
Згідно ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч. 3 ст. 199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Слідчий суддя зазначених вимог закону дотримався. Предметом дослідження слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого про продовження тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 були ті обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні двох злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342 та ч.2 ст.146 КК України, санкція яких передбачає покарання на строк до під п`яти років позбавлення волі, та під тяжкістю покарання може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а тому слідчим та прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Проте, оцінивши в сукупності тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 за інкримінованими йому злочинами, передбаченими ч. 2 ст. 342 та ч.2 ст.146 КК України, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, а також дані про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання у м.Біла Церква Київської області, наявні позитивні характеристики за місцем проживання та настоятеля храму ОСОБА_19 , відомості про стан здоров`я ОСОБА_8 , який хворіє на гіпертонічну хворобу II ст. та можливі ризики ускладнення хвороби, а також враховуючи тривалість перебування під вартою (з 07.11.2016) та продовження строку досудового розслідування (до 5-ти місяців), обумовлену неможливістю його завершення через призначення ряду судових експертиз, проведення яких є тривалим, що не залежить від самого підозрюваного, що у своїй сукупності дало можливість слідчому судді дійти висновку, що на час розгляду даного клопотання подальше продовження строку тримання підозрюваного ОСОБА_8 під вартою не є виправданим. Тому з урахуванням даних обставин, слідчий суддя правильно прийшов до висновку про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, який є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, з чим і погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Доводи апеляційної скарги про те, що слідчим суддею при зміні запобіжного заходу не враховано те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину який має насильницький характер, що вказує на його суспільну небезпечність; існує ризик того, що перебуваючи на волі зможе вжити заходів щодо ухилення від кримінальної відповідальності, шляхом переховування від органу досудового розслідування та суду, оскільки під час затримання чинив опір працівникам поліції; зможе випливати на потерпілого у цьому кримінальному провадженні, з метою відмови останнім від своїх показань та/або їх зміни, зокрема шляхом вчинення психологічного та фізичного тиску не доведені в ході апеляційного розгляду є безпідставними. Прокурором не надано доказів того, що запобіжний захід у вигляді цілодобового арешту не зможе запобігти ризикам, встановленим під час розгляду клопотання слідчого, як не надано і доказів того, що перебуваючи під цілодобовим арештом підозрюваний зможе випливати на потерпілого у цьому кримінальному провадженні з метою відмови останнім від своїх показань та/або їх зміни, зокрема шляхом вчинення психологічного та фізичного тиску. Суспільна небезпечність вчинених підозрюваним злочинів, один з яких має насильницькій характер, не може бути в даному випадку з урахуванням інших обставин провадження безумовною підставою для продовження строку тримання під вартою.
Крім того апеляційна скарга взагалі не містить обгрунтування доводів щодо безпідставності та незаконності висновків слідчого судді.
За наведених обставин, підстав для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, наведених в апеляційній скарзі прокурора, немає.
Керуючись ст. ст. 404, 407,422 КПК України колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Житомирської області ОСОБА_20 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 02 березня 2017 року щодо ОСОБА_8 , - без зміни.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: