АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 598/988/16-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/72/17 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.185 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2017 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 29 грудня 2016 року, -

Встановила:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженої

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Кийлів, Бориспільського району, Київської області, мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньою освітою, одруженої, на утриманні одна дитина, не працює, раніше судима:

1) вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12.03.2009р. за ч.1 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі на підставі ст.75 КК України звільнена від покарання з іспитовим строком на 2 роки;

2) вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02.04.2010р. за ч.1 ст.185, ст.71 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі. Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.12.2011р. звільнена 22.12.2011р. умовно-достроково від відбування покарання на 6 місяців 16 днів;

3) вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.10.2014р. за ч.2 ст.185 КК України до 1 року обмеження волі,

про звільнення від покарання за хворобою засудженої ОСОБА_7 , яка засуджена вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.05.2015 року за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70, ст.71 КК України до 4 років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі захисник просить вказану ухвалу скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в суд 1-ї інстанції через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вказані вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції при вирішенні питання про звільнення від подальшого відбування покарання не було враховано практики ЄСПЛ, щодо необхідності врахувати стан здоров`я ув`язненого, адекватність медичної допомоги та лікування в місцях позбавлення волі, доцільність продовження застосування тримання під вартою у зв`язку зі станом здоров`я заявника (справа Єрмоленко проти України (Заява № 49218/10) 15.11.2012 р.).

Зазначає, що надання пояснень лікарями щодо перешкоджання або не перешкоджання хвороби для подальшого відбування покарання, є нічим іншим як фактичним делегуванням функцій суду, що є неприпустимим.

Вказує, що Спеціальна лікарська комісія (наділі - СЛК) може лише зробити висновок про можливість подання документів до суду. Але СЛК порушуючи встановлену форму висновку, самостійно зробила висновок про те, що наявні хвороби в ОСОБА_7 не є підставою для звільнення від подальшого відбування покарання, чим фактично зробила висновок, який належить зробити суду за результатом розгляду всіх обставин справи.

Такі дії та висновки СЛК є недопустим доказом, оскільки порушують встановлену форму Висновку СЛК затвердженого Порядком організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі.

Апелянт звертає увагу на відсутність виконання рекомендацій лікарів. Так, 16.09.2015 p. огляд начальником медичної частини встановлено діагноз: «ГЩЗ, вузлуватий зоб?» рекомендовано: «обстеження ЩЗ у ендокрилогічному відділенні МОЛ при СВК № 81 у плановому порядку» (а.с. 10 ) Дана рекомендація не виконана по даний час.

30.11.2015 р. консультація гінеколога підозра на рак шийки матки рекомендовано «Госпіталізація у Львівський МОБ». (а.с. 13) Дана рекомендація не виконана по даний час.

26.05.2015 р. ОСОБА_7 була консультована хірургом, що зазначив про збільшення та почервоніння навколо шийного лімфатичного вузла та необхідність проведення хірургічного втручання для його дренування та здійснення його біопсії. Невиконання даних рекомендацій цілком ймовірно призвело до утворення рани на шийному лімфатичному вузлі з якої виділяється гній (а.с. 16-17).

Наведенні вище обставини діагностики та лікування ОСОБА_7 викликають цілком обґрунтовані сумніви в адекватності медичної допомоги яку вона отримувала, але така оцінка може бути проведена лише експертами (лікарями) які володіють спеціальними знаннями у різних сферах медицини, тому суд повинен був призначити судово-медичну експертизу для визначення відповідності наданої медичної допомоги для ОСОБА_7 нормативам та протоколам надання медичної допомоги встановленими МОЗ України.

Крім того, суду не були наданні будь-які документи які б спростували наявність у засудженої позалегеневого туберкульозу, адже негативні посіви мокротиння на туберкульоз свідчать лише про відсутність легеневого туберкульозу. Також згідно з клінічним діагнозом зазначеним в висновку СЛК від 26.12.2016 р. у засудженої наявний кандидоз ротової порожнини, що є опортуністичним захворюванням згідно п.п. 10 п. 1 Розділу 2 Додатку 12 Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі затвердженого наказом № 1348/5/572 від 15.08.2014 р. Міністерства юстиції України та Міністерство охорони здоров`я України зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2014 р. за № 990/25767 Інфекція вірусу імунодефіциту людини (ВІЛ/СН1Д) IV клінічна стадія (абсолютна кількість СД-4

Таким чином у засудженої ОСОБА_7 наявні опортуністичні захворювання, що є підставою для розгляду судом питання про звільнення від відбування покарання.

У запереченні на апеляційну скаргу прокурор просить вказану ухвалу залишити без змін, а апеляцію захисника засудженої без задоволення.

Вказані вимоги мотивує тим, що засуджена ОСОБА_7 дійсно хворіє, однак її хвороба не перешкоджає подальшому відбуванню призначеного їй покарання. Згідно висновку спеціальної лікарської комісії УДПтС України в Тернопільській області від 26.12.2016 року, підтверджено, що у засудженої в даний час немає опортуністичних інфекцій, а тому, відповідно до Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення від подальшого відбування покарання засудженої немає.

Твердження захисника ОСОБА_8 щодо допущення судом істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду обставинам справи є надуманими та безпідставними.

Зокрема, ч.2 ст.242 КПК України встановлено вичерпний перелік випадків обов`язкового призначення експертизи, до яких встановлення наявності у засудженої тяжких захворювань, що перешкоджають відбуванню покарання, не належить.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.5 ст.154 Кримінально-виконавчого кодексу України та розділу VI Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України №1348/5/572 від 15.08.2014 (надалі - Порядку), медичне обстеження з метою підготовки та подання до суду матеріалів для вирішення питання про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання за хворобою проводиться спеціальними лікарськими комісіями територіальних органів ДПтС України, за результатами якого складаються відповідні висновки.

Отже, встановлення наявності чи відсутності у засудженого захворювання, визначеного Переліком, належить до компетенції спеціальної лікарської комісії.

Доводи захисника з приводу невиконання рекомендацій лікарів щодо лікування засудженої ОСОБА_7 , у зв`язку з чим її слід звільнити від відбування покарання, є необґрунтованими.

Засуджена ОСОБА_7 проходила лікування від туберкульозу у

міжобласній спеціалізованій лікарні при Збаразькій ВК №63. Враховуючи те, що 20.12.2016 року нею пройдено повний курс лікування від туберкульозу, вона відповідно до Порядку може бути скерована для проходження лікування віл інших наявних в неї захворювань до відповідних лікувальних закладів.

Судом при прийнятті зазначеного рішення враховано тяжкість вчиненого злочину, особу засудженої, що їй залишилося відбувати значний термін покарання - 1 рік, 10 місяців 21 день, стан здоров`я засудженої ОСОБА_7 , а тому порушень вимог кримінального процесуального та кримінального законодавства під час судового розгляду не допущено.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, що вважає ухвалу законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
У відповідності до п.6 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою ст.539 КПК України, має право вирішувати зокрема питання про звільнення від покарання за хворобою.
Частина 2 ст.84 КК України передбачає можливість звільнення від покарання або від подальшого його відбування за таких умов: 1) особа захворіла на іншу тяжку хворобу, крім психічної; 2) це сталося після вчинення злочину або постановлення вироку; 3) врахування судом тяжкості вчиненого злочину, характеру захворювання, особи засудженого та інших обставин справи.

Зі змісту вказаної правової норм слідує, що факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов`язкового звільнення від відбуття покарання.

Відповідно до роз`яснень, наданих у ППВСУ № 8 від 28.09.1973 року «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли дальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в Переліку захворювань.

Згідно медичного висновку спеціальної лікарської комісії УДПтСУ в Тернопільській області від 26 грудня 2016 року, засуджена ОСОБА_7 хворіє і їй встановлено клінічний діагноз: В.20.0. 4 клінічна стадія. Важка імуносупресія. Залишкові зміни після перенесеного туберкульозу (2016). Хронічний гастродуоденіт в стадії нестійкої ремісії. Хронічний вірусний гепатит С в стадії мінімальної активності. Хронічний правобічний аднексит в стадії нестійкої ремісії. Псевдоерозія шийки матки. Кольпіт. Внутрішній геморой. ВСД по гіпотонічному типу.

Разом з тим, жодних відомостей відносно того, що наявна у засудженої ОСОБА_7 хвороба перешкоджає відбуванню нею покарання і що подальше утримання її в місцях позбавлення волі загрожує її життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків у висновках спеціальної лікарської комісії про медичний огляд засудженої від 15 липня 2016 року і 26 грудня 2016 року та у характеристиці Збаразької ВК-63 на засуджену ОСОБА_7 від 16.12.2016 року відсутні.
Крім того, згідно ППВСУ № 8 від 28.09.1973 року «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» вирішуючи питання про звільнення від дальшого відбуття покарання осіб, які захворіли на тяжку хворобу, крім осіб, які захворіли на хронічну душевну хворобу, суд має виходити не тільки з висновку лікарської комісії, а й враховувати тяжкість вчиненого злочину, поведінку засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, а також інші обставини.

Так, судом першої інстанції відповідно до вимог Закону було враховано характер і тяжкість вчиненого злочину, дані про особу засудженої ОСОБА_7 , яка характеризується за час відбування покарання задовільно, що стан здоровя засудженої має тенденцію до покращення. Крім того, в даний час у ОСОБА_7 немає опортуністичних інфекцій, кінець строку відбування покарання 19.11.2018 року.

Відповідно до медичної довідки виданої начальником міжобласної спеціалізованої туб.лікарні Збаразької ВК-63 підполковником внутрішньої служби ОСОБА_9 від 20.12.2016 року загальний стан хворої на даний момент часу задовільний. У пацієнтки сформована прихильність до лікування антиретровірусними препаратами, відмічається позитивна динаміка у лікування ВІЛ-інфекції.

Частиною 4 ст.84 КК України передбачено, що у разі одужання осіб, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, вони повинні бути направленні для відбуття покарання.

Також, крім вищенаведеного, колегія суддів враховує стійку протиправну поведінку засудженої ОСОБА_7 , про яку свідчать раніше неодноразові судимості за аналогічні злочини, та приходить до висновку, про те, що суд першої інстанції на підставі належно досліджених матеріалів справи, обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання про звільнення від відбування покарання за хворобою засудженої ОСОБА_7 .

Таким чином, жодних істотних порушень вимог КПК України при розгляді клопотання, які перешкодили чи могли б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не встановлено, в зв`язку з чим апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 до задоволення не підлягає.

На підставі наведенного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 29 грудня 2016 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2