МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 480/2546/16-к
Провадження № 1-в/480/1285/16
Ухвала
26 грудня 2016 року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ;
прокурора ОСОБА_3 ;
представника Ольшанської
виправної колонії (№ 53) ОСОБА_4 ;
засудженого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в режимі відео-конференції із Ольшанською виправною колонією Управління державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№ 53) клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -
ОСОБА_5 вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 25 грудня 2013 року визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді двох років шести місяців позбавлення волі.
Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 23 лютого 2012 року і остаточно до відбуття призначено чотири роки один місяць позбавлення волі.
Вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 27 грудня 2013 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України і призначено покарання у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, з урахуванням вироку Новоодеського районного суду Миколаївської області від 25 грудня 2013 року, остаточно до відбуття призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Згідно з ч.1 ст.71 КК України ОСОБА_5 , за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання, призначене вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 23 лютого 2012 року і остаточно до відбуття призначено покарання у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Миколаївської області від 28 лютого 2014 року, залишено без зміни вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 27 грудня 2013 року.

Вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 06 травня 2014 року ОСОБА_5 , у пред`явленому за ч. 2 ст. 263 КК України обвинуваченні визнано невинуватим і виправданим за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Миколаївської області від 12 вересня 2014 року вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 06 травня 2014 року відносно ОСОБА_5 скасовано і призначено новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 14 листопада 2014 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України і призначено покарання у виді чотирьох місяців арешту.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 27 грудня 2013 року і остаточно до відбуття ОСОБА_5 , з урахуванням вимог ст. 72 КК України призначено чотири роки три місяці позбавлення волі.

На момент розгляду справи засуджений відбув 3 роки 1 місяць 25 днів. Невідбутий строк складає 1 рік 1 місяць 5 днів, з урахуванням перерахунку відповідно до Закону України "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання .

09.11.2016 засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представника установи виконання покарань, який заперечував проти задоволення клопотання, пояснюючи це тим, що засуджений не довів свого виправлення, думку прокурора, який вважав, що клопотання не підлягає задоволенню з тих же підстав, пояснення засудженого, який просив його звільнити умовно-достроково, дослідивши характеризуючи матеріали та особову справу засудженого, суд дійшов такого.
З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 вбачається, що з 19.02.2014 засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання в Ольшанській виправній колонії (№ 53).

Засуджений ОСОБА_5 характеризується таким чином: не завжди дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня, допустив одне порушення режиму утримання, за що отримав одне стягнення, яке не погашено у встановленому законом порядку.

За характером схильний до зміни настрою, скритний, не ініціативний, у житті пристосуванець, за емоційним станом характеризується підвищеним збудженням. В характері вбачається негативна спрямованість поведінки і нездатність прогнозувати своїх вчинків, що може сприяти влученню його під вплив лідерів негативної спрямованості і скоєнню кримінальних вчинків. У спілкуванні з працівниками адміністрації поводить себе тактовно, виконує всі їх законні вимоги, але під контролем.

З 01.04.2014 по 05.10.2015, з метою отримання позитивного рішення суду щодо умовно - дострокового звільнення з місць позбавлення волі, був працевлаштований на виробництві установи при Ольшанській виправній колонії УДПтС України в Миколаївській області (№ 53), під час виконання робіт йому оголошено чотири заохочення.

З 17.08.2016 ОСОБА_5 знову працевлаштувався на виробництві, що свідчить про пристосувальницьку лінію характеру. Не в повному обсязі виконує поставлені об`єми робіт. Нехтує вимогами умов тримання у чистоті та порядку спального місця та приліжкової тумбочки, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє належної уваги та та догляду щодо необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів обіходу, якими користується при виконанні дорученої роботи та не завжди використовує їх за призначенням. До виконання, передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Має звичку уникати виконання робіт із благоустрою установи.

З оточуючими важко налагоджує взаємовідносини.

Засуджений не приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі, та не навчається в навчальному центрі чи в загальноосвітній школі при Ольшанскій виправній колонії УДПтС України в Миколаївській області ( № 53 ), у зв`язку з тим, що має середню освіту.

Вину у скоєному злочині визнає повністю.

Частково дотримується норм та правил санітарії і особистої гігієни.

З рідними підтримує соціально корисні зв`язки. Шляхом листування та особистих побачень, отримує від них посилки та передачі.

З матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_5 твердо не визначився з намірами після звільнення з місць позбавлення волі, оскільки характеристики щодо засудженого містять різну інформацію щодо намірів засудженого після звільнення.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Доведення засудженим свого виправлення означає досягненням ним такого стану, за якого від даного засудженого не доводиться очікувати вчинення у майбутньому нових злочинів.
Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці за весь час відбування покарання.
Сумлінна поведінка, поряд з іншими ознаками, характеризується, у тому числі, дотриманням засудженим режиму відбування покарання та виконанням покладених на нього законом обов`язків, стримуванням від порушень режиму відбування покарання та від порушень правил внутрішнього розпорядку.
У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким № 2 від 26.04.2002 роз`яснено, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
З характеризуючих матеріалів щодо засудженого ОСОБА_5 вбачається, що він характеризується посередньо.
Засуджений ОСОБА_5 має чотири заохочення, при цьому має одне стягнення за порушення міжцехового режиму, яке не погашено у встановленому законом порядку.
Отже, засуджений ОСОБА_5 не довів сумлінною поведінкою і ставленням до праці своє виправлення і щодо нього не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
З огляду на викладене, суд вважає, що клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -
постановив:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 7 днів.
Суддя ОСОБА_1

26.12.2016