АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 668/4099/16-к
Номер провадження № 11-сс/791/140/2017 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_1
Категорія: арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2017 року березня місяця 22 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:ОСОБА_2
Суддів:ОСОБА_3 , ОСОБА_4
При секретарі:ОСОБА_5
За участю прокурора: Захисника: Скаржників: ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Херсонської області матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Херсона від 14 березня 2016 року , -

В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеною ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання слідчого СУ Головного управління Національної поліції в Херсонської області у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.187 КК України, про накладення арешту на майно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 просять визнати поважною та поновити строк для звернення з апеляційною скаргою, скасувати ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Херсона від 14.03.2016 року про накладення арешту, вилучене 11.03.2016 року під час проведення обшуку за місцем проживання, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, та повернути у володіння майно.

Вважають, що під час обшуку автомобіля не було виявлено жодної речі, яка підлягала вилученню на підставі слідчого судді; підозра у рамках даного кримінального провадження ОСОБА_9 не повідомлялась, накладено арешт на майно особи, яка не є підозрюваним. Копія ухвали отримана 24.02.2017 року, тобто строк пропущений з поважних причин; судом не врахована невідповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК України;. 22.01.2016 року в день скоєння кримінального правопорушення автомобіль знаходився в м. Мелітополь та вони є добросовісними набувачами, відсутні докази, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення, не встановлений розмір шкоди та наявності цивільного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, думку скаржників, захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення; в судових дебатах сторони залишились на своїх позиціях; перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження колегія суддів приходить до наступного.

При вивченні матеріалів кримінального провадження встановлено, що слідчим управлінням ГУНП в Херсонській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 23.01.2016 року за фактом вчинення розбою відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 із попередньою правовою кваліфікацією за ч.3 ст.187 КК України.

Задовольняючи клопотання слідчого слідчий суддя суду першої інстанції обґрунтував необхідність арешту тим, що арештоване майно є однім із доказів, а саме 22.01.2016 року ОСОБА_9 на вказаному автомобілі до місця вчинення злочину перевіз ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які після цього вчинили розбійний напад на родину ОСОБА_16 .

Доводи апелянтів про знаходження автомобіля в цей час в м. Мелітополі є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст.170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Доводи апелянтів про те, що арешт на майно може бути накладено лише підозрюваного не є слушними, так як арешт на майно накладається будь-якої фізичної або юридичної особі за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначених у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У дотримання вимог ч.1 с.171 КПК України в клопотанні належним чином зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, перелік і види майна, що належить арештувати.

Виходячи з наведеного, майно було правомірно арештовано як речовий доказ, доказ вчинення кримінального правопорушення з метою його збереження на підставі постанови від 20.01.2017 року про визнання речовими доказами, тому доводи апелянтів щодо відсутності правових підстав арешту є необґрунтованими.

Посилання апелянтів на ту обставину, що відсутній цивільний позов як на підставу неправомірності арешту, не може бути прийнято до уваги, оскільки арешт накладається на майно не з метою забезпечення його подальшої конфіскації, а з метою збереження його як речовий доказ.

Доводи в апеляційній скарзі про порушення вимог КПК України, спростовуються матеріалами провадження, так як судом першої інстанції враховано наявність підстав для накладення арешту на майно, що мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.

Крім того, суд першої інстанції на стадії розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно не вирішує питання щодо належності та допустимості доказів, щодо вчинення особою кримінального правопорушення.

Таким чином апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Що стосується питання поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія судців вважає, що таке клопотання заявлено апелянтами безпідставно,

оскільки як вбачається з матеріалів справи, вони не були присутніми в судовому засіданні, а копію оскаржуваної ухвали отримали 24.02.2017 року. Таким чином, строк на апеляційне оскарження вказаної ухвали має обчислюватися саме з дати отримання копії ухвали 24.02.2017 року, як це передбачено ч.3 ст.395 КПК України, отже строк на апеляційне оскарження апелянтами не пропущений, тому не потребує поновлення.

Керуючись ст.ст.404,405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Херсона від 14 березня 2016 року, якою накладено арешт на майно залишити без змін.

Ухвала суду є остаточною та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий : (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3 ,
(підпис) ОСОБА_4 .
Згідно з оригіналом
Копія ухвали оформлена 22 березня 2017 року
Ухвала набрала законної сили 22 березня 2017 року
Суддя Апеляційного суду
Херсонської області ОСОБА_2