Номер провадження: 11-кп/785/163/17
Номер справи місцевого суду: 521/3016/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.02.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2016 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР від 21.01.2014 року за № 0000033, яким

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одеса, громадянин України, українець, з вищою освітою, працював системним адміністратором авіакомпанії «Південні авіалінії», має неповнолітню дитину 2006 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимий,

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2016 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР 21.01.2014 року за № 0000033, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді 13 років позбавлення волі. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_7 зараховано у строк призначеного покарання, строк попереднього ув`язнення за період з 21.06.2012 року до набрання вироку законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Встановлено, що 09.05.2012 року, в період часу приблизно з 12 години 30 хвилин до 13 години, ОСОБА_7 , перебуваючи разом з ОСОБА_10 на території військової частини № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 , в ході виниклої сварки на ґрунті особистих неприязних відносин, коли та впала на землю й намагалась встати, пригнічуючи її опір, умисно, з метою позбавлення життя, руками здавив шию ОСОБА_10 , чим заподіяв тілесне ушкодження у вигляді перелому щитовидного хряща, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння, від якого настала смерть останньої, після чого з місця вчинення злочину зник.

Крім того, з обставин кримінального провадження вбачається, що у нічний час 11.05.2012 року, ОСОБА_7 прибув до місця вчинення вбивства ОСОБА_10 та остаточно переконавшись в неживому стані останньої, з метою приховування трупа і уникнення кримінальної відповідальності, перетягнув труп ОСОБА_10 в яму, що знаходилась поблизу місця вбивства та прикрив уламками наявного у тому ж місці шиферу.

Продовжуючи свої дії, направлені на приховування вчиненого злочину, ОСОБА_7 заздалегідь придбавши металеву розбірну лопатку і сміттєві пакети, у нічний час 14.05.2012 року, вдруге прибув до місця злочину, де за допомогою металевої розбірної лопатки накопав землю в наявні при собі сміттєві пакети, та здійснив засипання землею трупа ОСОБА_10 , накривши місце схову уламками шиферу.

Не погодившись з зазначеним вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2016 року скасувати, кримінальне провадження внесене до ЄРДР 21.01.2014 року за №0000033 закрити.

Обвинувачений ОСОБА_7 вважає вирок суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та ухваленим з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Доводи своєї апеляційної скарги він обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме: не досліджено деякі речові докази; неодноразово відмовлено в задоволені клопотання про допит свідків, які б могли свідчити про невинуватість ОСОБА_7 ; не проведено низку експертиз, висновки яких, можуть мати істотне значення для вирішення справи по суті. Також обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що йому не було надано доступу до деяких матеріалів кримінального провадження, а запобіжний захід, обраний відносно нього, у виді тримання під вартою є незаконним.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 у зміненнях та доповненнях до своєї апеляційної скарги зазначив, що судовий розгляд по справі був проведений з істотним порушенням кримінально-процесуального закону, про що свідчить відсутність у матеріалах справи носія технічної інформації, на якому було б зафіксовано перебіг судового розгляду справи 05.08.2014 року, та наполягав на тому, що висновки суду щодо його винуватості не підтверджуються фактичними обставинами справи та доказами, які були досліджені в ході судового розгляду справи.

Таким чином обвинувачений ОСОБА_7 у зміненнях та доповненнях до своєї апеляційної скарги просить скасувати вирок та направити справу на новий судовий розгляд судом першої інстанції.

Захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 також подав апеляційну скаргу, в якій теж просив скасувати вирок Малиновського районного суду м.Одеси від 09 вересня 2016 року, кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрити. На думку захисника, висновки суду першої інстанції, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та судове рішення містить істотні порушення норм кримінального процесуального закону.

13.01.2017 року захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , подав змінену апеляційну скаргу, яку обґрунтував наступним.

На думку захисника обвинуваченого, під час проведення слідчих дій органом досудового розслідування не дотримано вимог кримінального процесуального законодавства; більшість доказів, наданих стороною обвинувачення, отримані з порушенням порядку, встановленого КПК України; показання свідків сторони обвинувачення є суперечливими, а обставини, які, відповідно до вимог ст.91 КПК України, підлягають доказуванню, судом першої інстанції не встановлено; всупереч вимогам ч.5 ст.27 КПК України в матеріалах кримінального провадження відсутній технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове засідання, яке відбувалось 05.08.2016 року.

З огляду на викладене захисник у зміненій апеляційній скарзі просить скасувати вирок та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, а також визначити обвинуваченому ОСОБА_7 розмір застави, у якості альтернативного запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали доводи змінених апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст.409 КПК України передбачено, що підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є:

1) неповнота судового розгляду;

2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження;

3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;

4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Підставами для призначення нового розгляду в суду першої інстанції, згідно до вимог ст.415 КПК України, є:

1) встановлення порушень, передбачених ст.412 ч.2 пунктів 2, 3, 4, 5, 6, 7 КПК України, зокрема відсутність в матеріалах провадження журналу судового засідання або технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою;

3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, якій здійснював судовий розгляд.

Як вбачається з апеляційної скарги захисника, в обґрунтування своїх доводів про необхідність скасування вироку та призначення справи відносно обвинуваченого ОСОБА_7 захисник послався на відсутність в матеріалах справи носія технічної інформації, на якому було б зафіксовано перебіг судового розгляду справи 05.08.2014 року, що на думку захисника є суттєвим порушенням кримінально-процесуального закону, яке тягне безумовне скасування вироку.

Проте, апеляційний суд не може погодитися з зазначеними доводами сторони захисту.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що вони містять у собі журнал судового засідання від 05.08.2014 року (т.1судового провадження, а.с.82-83), згідно з яким у цей день судом розглядалось клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , але носій технічної інформації, на якому було б зафіксовано перебіг даного судового засідання відсутній.

Відповідно до листа Малиновського районного суду м.Одеси, при перевірці архівних копій компакт-дисків по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_7 , технічна фіксація судового засідання від 05.08.2014 року не виявлена, що може бути пов`язано з несправністю на той час звукозаписувального технічного засобу.

Таким чином, в ході розгляду справи апеляційним судом була встановлена наявність підстави для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, передбачена ст.415 ч.1 п.1 КПК України, проте, апеляційний суд наразі вважає, що вказана підстава є формальною та такою, що не може потягнути за собою скасування судового рішення з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Так, Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїх Узагальненнях «Про практику здійснення апеляційним судом процесуального повноваження щодо призначення нового розгляду в суді першої інстанції» за 2015 рік, зробив висновок про те, що у випадку вирішення питання про скасування вироку та призначення нового розгляду з підстав часткової відсутності запису судового розгляду або його неналежної якості, суд має оцінювати і таку обставину, як важливість інформації для судового розгляду.

При цьому, як зазначено у наведеному Узагальненні Вищого Спеціалізованого Суду України, якщо технічний носій містить усю важливу інформацію, пов`язану із судовим розглядом, однак не містить певного фрагменту, якій значною мірою не впливає на з`ясування істотних для судового розгляду обставин, суд апеляційної інстанції не скасовує судове рішення.

Вказані положення Узагальнення цілком узгоджуються з висновками Верховного Суду України, який у своїй Постанові від 24 листопада 2016 року № 5-1кс (15)16, дійшов висновку, що при вирішенні питання про те, чи було порушення повноти фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу істотним і таким, що може потягнути за собою наслідки, визначені ст. 412 ч.2 п.7 КПК України, необхідно зважати на обсяг інформації, відсутньої на технічному носії, та значимість тих процесуальних дій, які проводились у судовому засіданні і мали стати «інформативною основою» ухваленого судового рішення, але інформація про них виявилась відсутньою на технічному носії.

Таким чином, з огляду на наведені положення Узагальнення ВССУ за 2015 рік і Постанову ВСУ від 24 листопада 2016 року № 5-1кс(15)16, та на ті обставини, що 05.08.2014 року в судовому засіданні вирішувалось лише клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , яке само по собі не впливає на можливість постановлення законного і об`єктивного вироку по справі, враховуючи те, що ні захисник ОСОБА_8 , ні обвинувачений ОСОБА_7 в ході розгляду справи апеляційним судом не заперечували проти визнання здійснення такої дії та результатів її наслідків чинними, апеляційний суд дійшов висновку, що відсутність носія технічної інформації, на якому було б зафіксовано перебіг судового засідання від 05.08.2014 року, у даному випадку не є істотним порушенням кримінально-процесуального закону.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 вже неодноразово було предметом розгляду судів першої інстанції та судом апеляційної інстанції.

Кримінальне справа, а в подальшому кримінальне провадження за фактом навмисного вбивства ОСОБА_10 розслідувалося з травня 2012 року, а обвинувачений ОСОБА_7 утримується під вартою з 21.06.2012 року по теперішній час.

Між тим, Європейський суд з прав людини як складову загального принципу верховенства права розглядає правову визначеність, яка в міжнародному праві пов`язується з реалізацією права на справедливий і публічний судовий розгляд справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

Також, встановлений ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принцип неприпустимості повторного розгляду одного разу вирішеної судом справи, закріплює, що жодна зі сторін не може вимагати перегляду остаточного і того, що набрало законної сили, рішення тільки з метою проведення повторного слухання та отримання нового рішення. Повноваження щодо перегляду справи повинно здійснюватися з метою виправлення судових помилок, неправильного відправлення правосуддя, а не перегляду по суті («Брумареску проти Румунії», «Пономарьов проти України», «Христов проти України»).

Таким чином, вимоги апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про скасування вироку щодо ОСОБА_7 та направлення кримінального провадження на новий розгляд судом першої інстанції у даному випадку є порушенням принципу справедливості розгляду справи упродовж розумного строку, що є неприпустимим.

Щодо доводів апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про непричетність обвинуваченого ОСОБА_7 до вбивства своєї дружини - ОСОБА_10 , а також про відсутність в матеріалах справи доказів вини ОСОБА_7 у вчиненні ним цього злочину, то апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Частиною 1 ст.370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до п. 8 перехідних положень чинного КПК України, допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності.

Оскільки, первинні слідчі дії по даному кримінальному провадженню проводились за правилами, встановленими КПК України (в ред. 1960 р.) суд, при їх оцінці, повинен керуватись нормами вказаного процесуального закону.
Отже, при наданні оцінки первинним слідчім діям у даному кримінальному провадженні, суд повинен керуватись нормами КПК України (в ред. 1960 р.), оскільки слідчі дії проводились до набрання чинності нового КПК (в редакції 2012 року).
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, передбаченого ст.115 ч.1 КК України, і зробив обґрунтований висновок про доведеність його вини. Так, вина обвинуваченого у вчиненні злочину, за який його визнано винуватим, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та ретельно дослідженими судом першої інстанції доказами.

Так, відповідно до явки з повинною від 22.06.2012 року ОСОБА_7 особисто та добровільно письмово повідомив начальнику Порто-Франківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про вчинений ним злочин, а саме про вбивство 09.05.2012 року своєї дружини ОСОБА_10 та описав обставини злочину (т.3 к.п., а.с.134-136);

Згідно з протоколом відтворення обстановки та обставин події від 22.06.2012 року, ОСОБА_7 в присутності захисника та понятих, показав де саме, яким чином та за яких обставин він вчинив умисне вбивство своєї дружини - ОСОБА_10 , продемонстрував механізм спричинення тілесних ушкоджень і вказав місце захоронення трупа (т.3 к.п., а.с.201-206);

Допитані під час судового розгляду свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 пояснили суду про те, що в зв`язку зі своїми службовими обов`язками вони були присутніми при проведенні відтворення обстановки та обставин події з підозрюваним ОСОБА_7 , яке проводилось також за участю понятих та захисника обвинуваченого. Зазначені свідки, під час їх допиту в судовому засіданні, наполягали на тому, що обвинувачений ОСОБА_7 добровільно, без будь-якого примусу та в подробицях розповідав про обставини вчинення ним злочину;
Відповідно до висновку експерта №525 судово-психологічної експертизи від 17.02.2014 року, проведеної на підставі матеріалів кримінального провадження та наданих відео- матерів, на яких зафіксований процес проведення слідчих дій за участю ОСОБА_7 , а саме його допиту в якості підозрюваного за обставинами вчиненого ним вбивства дружини ( ОСОБА_10 ), а також при відтворенні обстановки та обставин події від 22.06.2012 року, ОСОБА_7 не знаходився у незвичайному емоційному стані, що який би вказував про вплив на нього, що могло б відобразитись на об`єктивності його свідчень та в його показах під час допиту 22.06.2012 року і при відтворенні обстановки та обставин події 22.06.2012 року. Відсутні ознаки психічного тиску (погроз, залякування, образ, дій, які б випереджали дії опитуваної особи, в тому числі і у вигляді висловлювань особами конкретної інформації відповідей, які б вони хотіли почути від ОСОБА_7 або підказки для отримання відповідей на них) на нього зі сторони учасників слідчих дій, покази ним давались вільно. Враховуючи тривалість слідчих дій 22.06.2012 року (близько 5 годин), ОСОБА_7 не міг так детально вигадувати свої покази або завчити їх (т.6 к.п., а.с.18-21);

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 77-1991/12 від 18.07.2012 року, який був повністю підтверджений судмедекспертом ОСОБА_16 під час її допиту в суді першої інстанції, на момент дослідження труп ОСОБА_10 знаходився в стані різко вираженого гниття, часткового скелетування за рахунок гниття, практично усі внутрішні органи були відсутні, тому причина смерті не встановлена та разом з тим, при дослідженні трупа був виявлений фрагмент лівого краю щитовидного хряща, де визначаються ушкодження у вигляді краю зламу, яке по морфології є прямим і могло утворитися при застосуванні травмуючої сили безпосередньо в місці пошкодження (за даними медико-криміналістичного дослідження). Таким чином цілком ймовірно, має місце перелом щитовидного хряща, який зазвичай зустрічається при смерті від асфіксії, можливо, в результаті здавлення шиї руками. Дана травма має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя (згідно з пунктом 2.1.2 та 2.1.3 «У» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень) (т.4 к.п., а.с.5-10).

Таким чином, апеляційний суд визнає необґрунтованими твердження захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що висновком судово-медичної експертизи № 77-1991/12 не встановлена причина смерті ОСОБА_10 , оскільки в даному експертному дослідженні, незважаючи на стан тіла ОСОБА_10 на час проведення експертизи, визначена найбільш вірогідна причина її смерті, а саме від асфіксії, яка можлива в результаті здавлення шиї руками.

Разом з тим висновок судово-медичної експертизи № 77-1991/12, яка була проведена майже через місяць після проведення відтворення обстановки та обставин події підтвердила пояснення ОСОБА_7 щодо способу вбивства ним своєї дружини ОСОБА_10 .

Відповідно до акту комісійної стаціонарної комплексної судово-психіатричної експертизи №150 від 11.09.2012 року, ОСОБА_7 в період часу, коли було вчинено інкриміноване правопорушення не страждав психічним захворюванням, тимчасовим хворобливим психічним розладом, у зв`язку з чим міг повною мірою усвідомлювати та правильно сприймати свої дії і керувати ними. На час проведення експертизи ОСОБА_7 не страждав психічним захворюванням, хворобливим психічним розладом. За психічним станом здатен правильно сприймати обставини, що мають значення для кримінальної справи і давати пояснення. Не потребує застосування примусових заходів медичного характеру (т.4 к.п., а.с.102-109).

При цьому, перебуваючи в експертному закладі під час проведення комісійної стаціонарної комплексної судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_7 вказував, що розкаюється у вчиненому злочині, детально пояснював експертам про зустріч 09.05.2012 року з ОСОБА_10 , зміст їх розмови, свої дії, психологічний та емоційний стан (а.106 -107, том 4 к.п.), що також спростовує доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про його непричетність до вчиненого злочину.

Також суд апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням свідка ОСОБА_17 , які вказували на те, що між обвинуваченим ОСОБА_7 та його дружиною були дуже добрі стосунки, у зв`язку з чим у нього не було причини її вбивати.

Так, сам обвинувачений ОСОБА_7 під час удового розгляду пояснював, що його дружина мала намір розірвати з ним шлюб, а свідок ОСОБА_9 пояснила, що між ОСОБА_10 , яка була її рідною сестрою та обвинуваченим ОСОБА_7 стосунки в останній час погіршились через подружню зраду. Також зі слів сестри їй було відомо, що обвинувачений ОСОБА_7 під час сварок застосовував до ОСОБА_10 фізичне насильство, яке в тому числі виражалося в намаганнях задушити її.
Свідчення ОСОБА_9 про погані відносини між обвинуваченим та його дружиною ОСОБА_10 в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .
Так, свідок ОСОБА_18 пояснила, що працювала разом з ОСОБА_10 і та не приховувала від неї своїх сімейних проблем, скаржилась на те, що чоловік її фізично кривдить та говорила про свій намір розірвати з ним шлюб.
В свою чергу, свідок ОСОБА_19 пояснив суду, що зі слів ОСОБА_10 , з якою він почав зустрічатися з березня 2012 року, йому було відомо про постійні сварки ОСОБА_10 з її чоловіком ОСОБА_7 та про те, що ОСОБА_7 застосовував до ОСОБА_10 фізичне насильство.
Щодо доводів сторони захисту про те, що суд не надав належну оцінку показанням ОСОБА_20 та ОСОБА_21 про те, що вбивство не можливо було вчинити на місці, де проводилось відтворення обстановки та обставин події з обвинуваченим ОСОБА_7 , то апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано розцінив їх свідчення як суто суб`єктивні, та як такі, що є їх особистою думкою, особливо з огляду на те, що їх покази взагалі не містять інформації щодо обставин злочину.

Крім того, посилання захисника ОСОБА_8 в апеляційній скарзі на те, що вилучені з місця проживання обвинуваченого ОСОБА_7 полімерні пакети відрізняються від фрагментів полімерних пакетів, що вилучені з місця пригоди, а також на відсутність з`єднань телефону обвинуваченого ОСОБА_7 через базові станції , які знаходяться на місці, де було знайдене тіло ОСОБА_10 , як на докази непричетності обвинуваченого ОСОБА_7 до вбивства, є безпідставними, оскільки ці обставини самі по собі не є безперечними свідченнями невинуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам, що є у кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості та взаємозв`язку, і вважає, що вони в своїй сукупності були достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.115 ч.1 КК України, а саме в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному спричиненню смерті іншої особі.
Що стосується покарання, призначеного ОСОБА_7 , апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції керувався положеннями ст.50, 65 КПК України, враховуючи мету призначення покарання, а також основні засади його призначення.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував те, що злочин, який вчинив ОСОБА_7 є особливо тяжким, та прийняв до уваги те, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, з місця навчання, роботи та проживання характеризується позитивно (т.4 к.п., а.с.84-86),а також врахував відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ст.115 ч.1 КК України покарання.
Враховуючи ці обставини, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного вироку суду.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419, 532КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та уточнену апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2016 року - залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м.Одеси від 09 вересня 2016 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 , засудженого за ч.1 ст.115 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4