УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/1766/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2017 року
Апеляційний суд Житомирської області в складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 14 червня 2016 року, відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.289 КК України,
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції, як незаконний та перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.3 ст.15, ч.1 ст.289 КК України на ч.1 ст.162 КК України і закрити провадження у справі в цій частині обвинувачення у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення. При цьому, вважає, що вина ОСОБА_7 у вчиненні незакінченого замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом, яким користується ОСОБА_9 , не доведена як того вимагають кримінальний і кримінально- процесуальний закони. Крім того, вважає що в ході судового розгляду кримінального провадження прокурором не надано, а суд не досліджено і не зазначено у вироку жодних належних і допустимих доказів, які б достовірно і беззаперечно поза розумним сумнівом підтверджували, що ОСОБА_7 діяв з корисливих мотивів і мав умисел незаконно заволодіти автомобілем, яким користувався ОСОБА_9 , як і те, що сам ОСОБА_7 розбив скло водійських дверей автомобіля шляхом удару мармуровим блоком та що намагався завести двигун, автомобіля. Наголошує на тому, що ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду кримінального провадження не було належним чином встановлено форму вини, мотив і мету вчинення ОСОБА_7 протиправних дій, пов`язаних з автомобілем. Підсумовуючи наведене, рахує, що оскільки під час судового розгляду не доведено факту проникнення обвинуваченим в автомобіль з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, тому суд не вправі був засуджувати ОСОБА_7 за вчинення незакінченого замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом, а дії останнього слід перекваліфікувати на ч.1 ст.162 КК України, який дійсно незаконно проник в салон автомобіля, який згідно ст.233 КПК України є чужим володінням. При цьому, оскільки потерпілий ОСОБА_9 подав суду заяву про відмову від обвинувачення ОСОБА_10 за ч.1 ст.162 КК України, то слід закрити провадження в цій частині обвинувачення.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисника прокурор ОСОБА_8 вважає апеляційні доводи захисника надуманими, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Посилаючись на це, просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідно без задоволення.
Згідно вироку суду першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.289 КК України та призначити покарання у виді штрафу в сумі 17 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення експертиз в сумі 1 031,94 грн.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 , будучи службовою особою, працівником правоохоронного органу, перебуваючи на посаді оперуповноваженого сектору державної служби боротьби з економічною злочинністю Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області, 27.09.2014 р. близько 06 год., діючи умисно, з корисливих мотивів, знаходячись поза службою, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння по вул.Шелушкова, 37 м. Житомира, вирішив незаконно заволодіти транспортним засобом марки «Audi А4», номерний знак НОМЕР_1 , який знаходився у дворі будинку та належить Литовському товариству з обмеженою відповідальністю «UKRJURA», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 , та яким на підставі доручення указаного товариства від 12.04.2014 р. на території України користується ОСОБА_9 .
Достовірно усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, ОСОБА_7 , з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи умисно, всупереч волі власника і користувача шляхом удару мармуровим блоком, який знайшов неподалік, розбив скло водійських дверцят автомобіля та відчинивши їх, проник у такий спосіб до салону вказаного автомобіля та намагався завести двигун.
Однак, з причин, які не залежали від його волі, а саме у зв`язку з вмонтованими механізмами блокування замка запалювання та трансмісії, не зміг завести двигун указаного автомобіля.
Продовжуючи свій злочинний умисел, маючи на меті незаконно заволодіти вищевказаним транспортним засобом, ОСОБА_7 шляхом прикладання фізичної сили став виштовхувати його у напрямку виїзду на вулицю Шелушкова м. Житомира, однак свій злочинний умисел до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки був помічений матір`ю користувача автомобіля - ОСОБА_11 і мешканцями сусідніх будинків та вимушений був залишити автомобіль на виїзді з двору.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та захисника ОСОБА_6 , які просили апеляційну скаргу задовольнити, думку прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу
Згідно ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд у ньому проведено з додержанням вищеназваних вимог кримінального процесуального закону, порушень закону, що тягли б скасування чи зміну ухваленого вироку, не встановлено, а висновки суду про винність ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.289 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджені перевіреними у ній та викладеними у вироку доказами. Доводи викладені захисником обвинуваченого в апеляційній скарзі, є необґрунтованими і спростовуються наявними у справі доказами.
В ході судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у інкримінованих йому досудовим розслідуванням діях визнав частково та заперечив факт замаху на незаконне заволодіння автомобілем, пояснивши, що не розуміє чому вчинив такі дії.
Однак такі показання обвинуваченого спростовуються належно оціненими судом першої інстанції у вироку відповідними показаннями потерпілого ОСОБА_9 і ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .
Так, згідно до показань потерпілого ОСОБА_9 , даними в судовому засіданні, о 06 год. ранку 27.09.2014 р. він прокинувся від того, що його розбудила мати та повідомила, що хтось намагається виштовхати його автомобіль із двору. Він вийшов на вулицю для з`ясування обставин та побачив невідому особу, яка штовхала його автомобіль. Через водійські двері де була вибита шибка і через стойку автомобіля він штовхав задню частину автомобіля вперед. На його вимогу припинити це цей чоловік через паркан показав йому службове посвідчення працівника УМВС України в Житомирській області, перестав штовхати автомобіль та перестрибнув через паркан. Він викликав працівників міліції, які затримали обвинуваченого. При затриманні обвинувачений вів себе неадекватно, відчувався запах алкоголю, обвинувачений говорив нісенітниці, вказував на те, що йде якесь службове розслідування і що він виконує свою роботу.
Відповідно до показань потерпілого ОСОБА_12 , того ранку як сталася подія, близько 6 години ранку прокинулася мати та почала кричати що хтось перелазить через паркан будинку, в якому вони проживають. Він вийшов веранди, почув звук побитого скла та побачив хлопця, який переліз через паркан, з веранди вискочив до будинку і почав виривати двері. По приїзду працівників міліції хлопець сказав, що він «свій» і являється міліціонером. Відчувався запах алкоголю від нього, говорив нісенітниці, ніби він перебуває на завданні по боті. При затриманні опору працівникам міліції не чинив.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засідання пояснив, що працює інспектором патрульної служби Житомирської області. Під час виконання своїх службових обов`язків ним, ОСОБА_18 та ОСОБА_19 було отримано виклик від чергового про те, що невідомий громадянин пошкодив на подвір`ї машину та намагався її виштовхати на вулицю. Вони приїхали на місце пригоди та побачили, що біля вхідних дверей стояв потерпілий, який показав їм автомобіль, який стояв за 15 метрів від гаражу , впертий в огорожу лівою водійською дверкою, в ньому було розбите ліве скло та вказав, що затриманий знаходиться в будинку. У веранді будинку було пошкоджено скло. Потерпілий вказав, що коли невідомий був помічений господарями домоволодіння, розбив скло та проник в оселю. Коли працівники міліції зайшли в будинок, невідома особа знаходилась за дверима однієї з кімнат будинку. Намагався зникнути з місця події. Був затриманий в будинку та на місце події була викликана слідчо- оперативна група. При затриманні обвинувачений казав про те, що він являється працівником міліції.
Згідно до показань свідка ОСОБА_16 , який будучи допитаним в судовому засіданні пояснив, що працює експертом-криміналістом Житомирського МВ. Того дня, як сталася подія, близько 5-6 години ранку поступив виклик, черговий дав вказівку на терміновий виїзд. Коли приїхали на місце події, там перебували працівники ППС. При прибутті на місце виклику зайшли до будинку, в будинку лежав громадянин, було побите скло в будинку в дворі стояв автомобіль, впертий передньою водійською дверкою в залізну огорожу. Він разом з слідчим проводив огляд місця події та фотозйомку. Розповідали, що обвинувачений проник в приміщення будинку, кричав, неадекватно себе поводив. На місці, де було розбите скло, вилучалися сліди рук на вікні, вилучалися кров на паркані та на вазоні. В будинку було посвідчення працівника правоохоронних органів, в автомобілі знаходився жетон, цигарки, запальничка обвинуваченого. В машині вилучалася речовина бурого кольору.
Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що працює слідчим СВ Житомирського МВ та як слідчий, проводила огляд місця події за адресою у АДРЕСА_3 . По надходженні виклику з чергової частини МВ близько 06 години ранку слідчо-оперативна група, до складу якої вона входила, відразу ж виїхала на місце події. Їх групу зустрів патруль ППС та провів до приватного будинку. В будинку на підлозі лежав хлопець в кайданках, на вулиці стояв автомобіль з розбитим склом. Невідомий був в стані алкогольного сп`яніння, про що сам говорив, що вживав алкоголь, перебував у збудженому стані, говорив щось незрозуміле. Власники даного будинку провели їх групу у двір, де стояв автомобіль. З їх слів, автомобіль спочатку стояв в одному місці, а зараз стоїть за 2-3 метри від того місця, де його залишив власник. В ході огляду було виявлено розбите бокове скло зі сторони водія, всередині автомобіля лежало каміння, сам автомобіль був впертий в огорожу. В автомобілі знайшли цигарки, ключі, жетон. Обвинувачений на місці пояснював, що являється працівником міліції, при собі мав посвідчення працівника міліції, яке лежало біля нього.
Вищенаведені показання підтверджуються і відповідними показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , залучених працівниками поліції в якості понятих під час проведення огляду місця події 27.09.2014 р.
Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведена і іншими доказами, а саме:
-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.09.2014 р., згідно якого ОСОБА_9 повідомив про спробу невідомої особи щодо викрадення його автомобіля, погрозу вбивством та незаконне проникнення в житло, яке мало місце 27.09.2014 р. близько 06 год. 15 хв. за адресою: м. Житомирі вул. Шелушкова, 37;
-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.09.2014 р., згідно якого ОСОБА_12 повідомив про спробу працівника міліції щодо викрадення автомобіля та незаконне проникнення в житло за адресою у АДРЕСА_4 , яке мало місце 27.09.2014 року о 06 годині 15 хвилин.;
-протоколом огляду місця події від 27.09.2014 року, згідно якого оглянуто приміщення будинку АДРЕСА_4 , в одній із кімнат якого в положенні лежачи виявлено невідому особу, в кайданках, який назвався ОСОБА_7 та під час розмови з ним останній пояснив, що його затримали власники будинку при вході в дану кімнату. На задньому дворі домоволодіння оглянуто автомобіль марки Ауді моделі А4, д.н.з. НОМЕР_3 , з виявленими пошкодженнями;
-протоколом огляду місця події від 27.09.2014 р. за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно якого оглянуто речі останнього з виявленими пошкодженнями на них, які утворилися під час його затримання працівниками патрульної служби;
-висновком судово-медичної експертизи за № 2250 від 29.09.2014 р., згідно якого при судово-медичному обстеженні у гр. ОСОБА_7 виявлено 3 садна на верхніх кінцівках, які утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, в терміни до доби до часу проведення судово-медичного обстеження та відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я;
-висновком судово-дактилоскопічної експертизи за №1/1283 від 12.11.2014 р., згідно якого сліди папілярних узорів долоней та пальця руки розмірами 14x39 мм ( стрічка СТ № 2), 11x21 мм (стрічка СТ № 3), 42x74 мм (стрічка СТ № 4), 41x99 мм ( стрічка СТ № 5), які вилучені під час ОМП від 27.09.2014 року за адресою у АДРЕСА_3 , придатні для ідентифікації за ними особи. Слід папілярного узору долоні руки розмірами 42x74 мм ( стрічка СТ № 4), який вилучений під час огляду місця події 27.09.2014 р. за адресою у АДРЕСА_3 , залишений долонею правої руки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
-протоколом огляду документів від 11.02.2015 року, згідно якого оглянуто речі та документи, вилучені під час проведення огляду місця події 27.09.2014 року за фактом незаконного проникнення до житла та замаху на заволодіння транспортним засобом, а саме - пластикове посвідчення о/у СДСБЕЗ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області лейтенанта міліції ОСОБА_7 , серії НОМЕР_4 , видане 20.08.2014 р. УМВС України в Житомирській області; пластикове посвідчення водія, з відкритими категоріями «В» і «С», видане Новоград - Волинським ВРЕР УДАІ УМВС України в Житомирській області, серії НОМЕР_5 26.06.2012 року на ім`я ОСОБА_7 ; мобільний телефон марки «Нокіа», модель 2700с-2, чорного кольору з картками оператора стільникового зв`язку Djuice;
-висновком судово-психіатричної експертизи №74-2016 від 09.02.2016 р., згідно якого ОСОБА_7 під час скоєння злочину міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В стані неосудності не перебував.
Як вважає апеляційний суд, вищенаведені докази у своїй сукупності обґрунтовано підтверджують, що умисел ОСОБА_7 був направлений саме на незаконне заволодіння транспортним засобом.
При цьому, апеляційний суд зважає на положення п.15 Постанови №14 від 23.12.2005 р. Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», згідно з якими під незаконним заволодінням транспортним засобом (ст.289 КК України) слід розуміти умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, тощо. Проникнення в кабіну, гараж чи інше сховище, спробу запустити двигун або буксирувати транспортний засіб з метою заволодіння ним необхідно розглядати саме як замах на вчинення злочину.
Беручі до увагу наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що в процесі досудового розслідування та при судовому розгляді провадження судом першої інстанції були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення, наведені у вироку докази зібрані у відповідності до вимог КПК України, обґрунтовано визнані належними і допустимими та такими, що доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні незакінченого замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом, а тому дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч.3 ст.15, ч.1 ст.289 КК України.
Крім того, суд першої інстанції ретельно перевіряв у судовому засіданні доводи захисника ОСОБА_6 , які аналогічні тим, що викладені ним в апеляційній скарзі щодо необхідності перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , обґрунтовано їх відхиливши, з чим погоджується і апеляційний суд, знаходячи апеляційні доводи захисника безпідставними.
Що стосується призначеного обвинуваченому покарання то, відповідно до змісту ст.ст.50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Апеляційний суд погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами, які впливають на вид і розмір покарання та вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував особу обвинуваченого, його характеристики, характер вчиненого правопорушення та інші обставини.
Таким чином, покарання, призначене обвинуваченому відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, призначене в межах санкції статті, є справедливим, співрозмірним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим так і іншими особами.
Тобто, викладені захисником апеляційні доводи були предметом ретельного дослідження судом першої інстанції з їх послідуючою обґрунтованою оцінкою в ухваленому вироку, який на думку апеляційного суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни - відсутні.
Інших доводів, які давали б підстави для скасування вироку, в апеляційній скарзі не наведено.
Керуючись ч.2 ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 14 червня 2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без зміни.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку.
Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців після проголошення ухвали.
Судді :