Провадження № 1-кп/200/84/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2017 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої - адвокат а ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під №0003672, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Фрунзе, Новомосковського району, Дніпропетровської області, громадянина України, розведеного, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, з середньо-технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до обвинувального акту, 21 вересня 2015 року приблизно о 12 годині, ОСОБА_5 , знаходячись у приміщенні магазину Центрального універмагу, розташованого по пр.Карла Макрса, 52 в м.Дніпропетровську, проходячи повз торгівельні ряди, побачив ОСОБА_6 , яка тримала в руках пакет з нижньою білизною, після чого у ОСОБА_5 виник умисел на відкрите викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочииний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, відкрито, усвідомлюючи, що його дії є очевидними для потерпілої, шляхом ривка вихопив з рук ОСОБА_6 пакет з нижньою білизною, а саме: бюстгальтерами у кількості 14 штук, загальною вартістю 1 540 гривень і одночасно з метою подавлення опору та заволодіння майном, наніс один удар долонею руки по руці потерпілої, тим самим застосував фізичне насильство, що не є небезпечним для життя чи здоровя потерпілої, та незважаючи на законні вимоги ОСОБА_6 віддати пакет з нижньою білизною, ОСОБА_5 з викраденим майном покинув місце вчинення злочину, спричинивши потерпілій матеріальні збикти на загальну суму 1 540 гривень.

Умисні дії ОСОБА_5 , які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , провину у скоєнні кримінального правопорушення за ч.2 ст.186 КК України не визнав та пояснив, що з потерпілою ОСОБА_6 знайомий з 1989 року, вони разом в 1991 році переїхали до м.Дніпропетровська, вирішили займатися бізнесом, й оформивши необхідні документи, стали реалізовувати на ринку білизну. Він та його сестра займалися замовленнями товару. Через деякий час вони придбали квартиру та оформили її на нього, а в 1999 році придбали приміщення під магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », та в цьому ж році оформили брак. Бухгалтерією магазину займався спочатку він. Також він привозив зі складу до магазину товар.

В 2007 році вони відкривали магазин й дружина ОСОБА_6 стала сама займатися бухгалтерією, після чого грошей в сім`ї не стало. З цього часу дружина стала відгороджувати його від їх бізнесу, але він все рівно приймав участь в їх сумісному бізнесі й веденні бухгалтерії.

Документи на магазин були оформлені на його дружину ОСОБА_6 , остання говорила йому, що так вигідно, оскільки треба платити податки за одного. Договори оренди, а також договори з продавцями, укладалися не з ним, оскільки бізнес оформлений на дружину. Однак весь бізнес вони вели разом. Він не був офіційно працевлаштований у ОСОБА_6 , заробітну плату не отримував, а отримував доход від їх бізнесу.

Вважає, що у нього та його дружини ОСОБА_6 спільний бізнес. Він завжди міг брати грошові кошти із каси магазину, про що розписувався у журналі ОСОБА_6 .

В 2009 році народився їх син, після чого ОСОБА_6 подала заяву на розлучення, оскільки її щось не влаштовувало. Він ходив до магазину та став питати за бухгалтерію, на що ОСОБА_6 стала безпідставно викликати міліцію.

В 2012 році він із ОСОБА_6 розлучився, але продовжив привозити товар, допомагав по бізнесу, вони все робили разом, тому це їх сумісний бізнес.

21 вересня 2015 року о 12.00 год. він прийшов до їх відділу магазину в ЦУМ, щоб поцікавитися, як проходить продаж товару й побачив ОСОБА_6 , яка як його побачила, забрала пакет та пішла до іншого відділу. Він пішов за ОСОБА_6 , й коли остання зайшла до іншого відділу, він запитав, що це за пакет, після чого він рукою взяв з прилавку цей пакет та поніс до іншого відділу та став питати у продавця ОСОБА_9 , що це за білизна, на що остання відповіла, що цю білизну ніхто не купує. Коли брав пакет, ОСОБА_6 він не бив, йому не було потреби цього робити.

Пояснив, що взяв даний пакет щоб з`ясувати, що в ньому, оскільки його дружина ОСОБА_6 останній час все робила без його відома, при цьому зазначив про те, що товар та магазин їх спільне майно, усі бізнесові витрати їх спільні.

Оскільки на пакеті було написано магазин «Лаума», він вирішив віднести пакет із своїм товаром до магазину «Лаума» на площу Петровського й зателефонував до магазину продавцям та повідомив про свій прихід. Однак, коли він приїхав до магазину, цей магазин був зачинений та він став телефонувати ОСОБА_6 , продавцям магазину "Лаума", потім до ЦУМу - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , й попрохав дівчат продавців передати ОСОБА_6 , щоб та взяла слухавку. Після чого, він зателефонував до охоронної служби, повідомив, що його не хочуть впускати до його магазину. Потім він подзвонив до міліції та повідомив про те, що сталося. По приїзду співробітників міліції, він так і знаходився біля магазину з пакетом, в якому була білизна, після чого повідомив співробітникам, що в пакеті знаходиться майно, що належить йому та його колишній дружині ОСОБА_6 .

Вказав, що з 2015 року він мешкає разом із ОСОБА_6 в помешканні, яке вони разом придбали, за адресою: АДРЕСА_1 .

Орган досудового розслідування, сторона обвинувачення прокурор, а також потерпіла, представник потерпілої захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні на доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 186 КК України надали наступні докази.

Показання потерпілої ОСОБА_6 , яка в суді пояснила, що обвинувачений ОСОБА_5 її колишній чоловік, в 2012 році вони розлучилися. Відносини склалися погані.

Вказала, що з дев`яностих років займається продажем білизни та є приватним підприємцем. В неї в універмазі «ЦУМ» є два відділу з продажу білизни та магазин «Лаума» на площі імені Петровського, приміщення якого придбано до браку із ОСОБА_5 , в дев`яностих роках. Цим бізнесом вона управляє самостійно, ніяких довіреностей не оформлювала. Також, на неї працюють продавці, бухгалтерію вона веде самостійно. Також, ОСОБА_5 більше 14-ти років тому також мав свідоцтво приватного підприємця.

21 вересня 2015 року десь о 12.00-12.30 год. вона перебувала в ЦУМ на робочому місці, оскільки є власницею двох торгових відділів. Попрохала продавця ОСОБА_9 підготувати товар, а саме 14 бюстгальтерів, щоб вона могла передати їх постачальникам. Цей товар вона придбала 01.03.2015 року, має на цей товар необхідні накладні та реєструвала його в книзі приходу товарів. Коли вона прийшла за вказаним товаром та взяла пакет із бюстгальтерами, в цей час їй зателефонувала з іншого відділу. В процесі руху до відділу, пакет вона несла із собою в правій руці. З нею йшли продавець. На сходах вона побачила ОСОБА_5 , після чого останній штовхнув її в плече, вдарив по кисті руки, через що вона впустила пакет. Таким чином, ОСОБА_5 ривком вирвав з її рук пакет. Через це вона стала лаятися з ОСОБА_5 , намагалася у нього забрати пакет, зупинити його. Цей інцидент бачили ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . ОСОБА_5 не пояснював, навіщо йому було забирати цей пакет, й він не знав, що саме в ньому знаходиться.

Після чого, вона зателефонувала начальнику охорони, але той був на обідній перерві, тому вона викликала міліцію. По їх приїзду, співробітники міліції забрали їх до відділу й проїжджаючи біля залізничного вокзалу на площі імені Петровського, вони побачили ОСОБА_5 із пакетом з раніше викраденим товаром, де його затримали робітники міліції та потім доставили до райвідділку.

Вказала, що незадовго до цього, був аналогічний випадок коли ОСОБА_5 забрав у продавців товар на пл.Петровського та втік з ним. ОСОБА_5 міг приходить до її відділів з продажу товарів, шукати її, шантажувати продавців та вимагати грошей, через що вона зверталася до міліції й стосовно ОСОБА_5 було відкрите кримінальне провадження в Кіровському райвідділу міліції.

Пояснила, що до реєстрації браку з ОСОБА_5 , вони разом не мешкали, на той час у ОСОБА_5 була робота на стадіоні « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Коли стали проживати разом, ОСОБА_5 забезпечував сім`ю, однак ніколи не допомагав в її діяльності. Після розлучення, ОСОБА_5 не брав грошових коштів із каси. Вона письмово давала вказівки своїм продавцям, щоб останні не контактувати з ним не вести ніяких переговорів та нічого йому не передавати ні грошей, ані товару.

ОСОБА_5 неодноразово спричиняв їй тілесні ушкодження, зривав банери її магазину, не давав їй займатися підприємницькою діяльністю.

На час звернення до Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВВС України у Дніпропетровській області 21 вересня 2015 року, вона проживала за однією адресою з ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 . Чому в цій заяві зазначила, що ОСОБА_5 є співмешканцем, пояснити не може.

Показання свідка ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні пояснила, що обвинуваченого ОСОБА_5 вона знає з 2007 року, стосунків між ними не було ніяких, конфліктів також не було. З потерпілою ОСОБА_6 знайома з 2007 року, інколи вона підміняла продавців у відділі продажу жіночої білизни, тобто стосунки склалися робочі. Підстави оговорювати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в неї відсутні.

21.09.2015 року вона перебувала на роботі, у другому відділі в універмазі ЦУМ. Десь біля 13 години побачила, як до її відділу направляється ОСОБА_6 , в руках якої був пакет червоного кольору, та ОСОБА_10 , за ними йшов ОСОБА_5 . Після чого вона почула, як ОСОБА_5 став питати у ОСОБА_6 , що в пакеті, на що остання відповіла що там товар. Потім ОСОБА_5 вихватив цей пакет у ОСОБА_6 , вдаривши її по руці. ОСОБА_6 просила обвинуваченого повернути їй пакет із товаром, але той пішов, а ОСОБА_6 пішла в інший відділ. Про те, що в пакеті товар, вона дізналася від ОСОБА_10 .

Не пам`ятає, чи телефонував їй ОСОБА_5 21.09.2015 року.

Вказала, що зі слів ОСОБА_6 їй відомо, що власницею відділів з продажу білизни в ЦУМі є ОСОБА_6 , чи є власником ще і ОСОБА_5 , їй не відомо. Заробітну плату їй виплачувала лише ОСОБА_6 .

Їй не надавали письмового документу щодо вказівок не давати грошових коштів ОСОБА_5 , так само усно таких вказівок від ОСОБА_6 вона також не отримувала. На її змінах, ОСОБА_5 не брав грошових коштів та товару із магазинів, лише іноді приходив та запитував як йде продаж товару, вона йому відповідала, оскільки знала його як чоловіка ОСОБА_6 .

Показання свідка ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні пояснила, що обвинуваченого ОСОБА_5 вона знає більше 20-ти років, з яким останні шість років виникали конфлікти. ОСОБА_5 звертався до неї з вимогами надати йому грошові кошти з каси, казав, що він є власник. Однак, грошей з каси вона ОСОБА_5 не передавала, тим більше про це їй говорила і ОСОБА_6 . Відносини склалися робочі, так як вона працювала на ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . За період її роботи, ОСОБА_5 зневажливо ставився до неї, говорив, що буде позбавляти премій.

Потерпілу ОСОБА_6 вона знає 24 роки, відносини склалися товариські, конфліктів не було.

З кінця 1994 року по 2011 рік вона працювала на торгівельній точці в універмазі ЦУМ на другому поверсі, працювала на ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , однак за документами вона працювала у ОСОБА_6 , оскільки договір заключала з нею.

До її декретної відпустки та після, Височини реалізовували жіночу білизну, мали точку продажу в універмазі «ЦУМ» та магазині «Лаума», та ще одну точку продажу в універмазі «Експрес». До декрету, товар привозили вантажники.

В 2011 році, коли вона вийшла із декретної відпустки, ОСОБА_6 відкрила ще одну точку продажу білизни в універмазі ЦУМ, а точка з продажу білизни в універмазі «Експрес» вже не працювала. В той же час, ОСОБА_5 контролював явку продавців на роботу, іноді привозив товар на точки. Хто йому давав такі вказівки, їй не відомо. Однак, коли вона вийшла із декретної відпустки їй ОСОБА_6 сказала, що вона працює тільки на неї, з ОСОБА_5 спілкуватися заборонила, а також письмово виклала їм, як продавцям, як потрібно вести себе із ОСОБА_5 . Через це ОСОБА_5 постійно злився та лаявся. Казав, щоб вона виконувала його вказівки, так як він її начальник, але вона ніякої інформації йому по роботі не розповідала.

21.09.2015 року до неї зателефонувала ОСОБА_6 та сказала відібрати 14 бюстгальтерів китайського виробництва на суму 2230 грн., після чого ще раз подзвонила та запитала , чи зробила вона це, на що вона відповіла, що так й ОСОБА_6 сказала, що прийде до неї пізніше. Зазначила, що коли товар із одного відділу забирали та в інший приносили, то про це записували до журналу, а в іншому відділі занотовували про надходження товару в журнал приходу товару.

Десь о 12.00 год. до відділу прийшла ОСОБА_6 , взяла пакет із відібраним нею товаром й вони разом направилися на іншу точку в «ЦУМі» . Однак, не дійшовши до цієї другої точки, до них підійшов ОСОБА_5 , який силою штовхнув ОСОБА_6 , вирвав з її руки пакет із товаром та пішов. ОСОБА_5 не знав, що знаходилось в пакеті, та в її присутності, не діставав із пакету бюстгальтери. Цю ситуацію бачила ОСОБА_11

ОСОБА_6 намагалася зупинити ОСОБА_5 та прохала повернути пакет, але той попрямував в напрямку виходу. Десь через годину ОСОБА_5 телефонував їй та запитував де ОСОБА_6 .

Після чого вона повернулася до своєї точки, а через хвилин 20 приїхали робітники міліції.

Вказала, що знає, щоб ОСОБА_5 вів бухгалтерію, при цьому коли він закінчив її вести, вона сказати не може. Усі накладі на товар були виписані на ОСОБА_6 .

Показання свідка ОСОБА_14 , яка в судовому засіданні пояснила, що обвинуваченого ОСОБА_5 вона знає 8 років як колишнього чоловіка ОСОБА_6 . Бачила його в магазині, конфліктів з ним не було, лише непорозуміння з того, що ОСОБА_5 постійно казав, що він є власником магазину, однак усі договори заключені лише з ОСОБА_6 , й заробітну плату їй платила ОСОБА_6 .

З ОСОБА_6 теж знайома 8 років, стосунки робочі, конфліктів не було.

Вона за трудовим договором працює на посаді продавця консультанта разом із ОСОБА_15 в магазині «Лаума», розташованого на площі Петровського в м.Дніпропетровську.

21.09.2015 року вона знаходилась на своєму робочому місці в магазині «Лаума», в неї заболіла голова, а тому десь о12.00 год. вона подзвонила ОСОБА_6 та відпросилася додому. Після чого, вона разом із ОСОБА_15 зачинили магазин та пішли до аптеки їй за ліками, а далі вона поїхала додому. Тобто, в магазину десь з 12.00 год. до 13.00 год. нікого не було, він був зачинений. Вдома вона прийняла ліки та вимкнула телефон. Ввечері, коли вона увімкнула телефон, то побачила, що ОСОБА_5 дзвонив їй разів 5-6.

Вказала, що коли ОСОБА_6 та ОСОБА_5 були одруженими, то ОСОБА_5 привозив товар до магазину, коли розлучилися, ОСОБА_6 заборонила продавцям спілкуватися із ОСОБА_5 , дала письмові вказівки, як потрібно вести себе із ОСОБА_5 , нічого не передавати йому із відділу до іншої точки. Цю письмову вимогу вони показували ОСОБА_5 . В подальшому, товар їм надходив безпосередньо від постачальників та самі вони могли перевезти товар із одного відділу до іншого. Сам ОСОБА_16 , товар у них не забирав, хоча намагання такі були.

Показання свідка ОСОБА_17 який в судовому засіданні пояснив про те, що працює начальником служби охорони «Альфа-Сфера». Обвинуваченого ОСОБА_5 знає, бачив його неодноразово та спілкувався два рази. Потерпілу ОСОБА_6 також знає десь 6 років як орендатора в універмазі ЦУМ.

21.09.2015 року десь в обідній час йому зателефонувала ОСОБА_6 та повідомила, що до неї приходив колишній чоловік ОСОБА_5 та взяв з її відділу товар та пішов із ним, а також сказала, що ОСОБА_5 приходить і на інші її точки з продажу. Коли він прийшов до ОСОБА_6 , то її колишнього чоловіка ОСОБА_5 вже не було та він порекомендував ОСОБА_6 звернутися до міліції.

Йому невідомо яке відношення ОСОБА_5 має до товару ОСОБА_6 .

Також повідомив, що після 21.09.2015 року мав із ОСОБА_5 розмову, оскільки на його поведінку скаржилась ОСОБА_6 , однак той відповів, що у нього з ОСОБА_6 спільний бізнес.

Показання свідка ОСОБА_18 , яка в судовому засіданні пояснила, що в її провадженні як слідчого перебувало кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 за ч.2 ст.186 КК України.

В ході досудового розслідування, нею проводився огляд жіночих бюстгальтерів в кількості 14-ти штук, які в подальшому було визнано речовими доказами. Після чого, експерту було направлено постанову про призначення експертизи щодо вартості викраденого товару та самі речові докази й після її проведення, було винесено постанову про уточнення вартості викрадених бюстгальтерів. Вона не може сказати, чому експертом у висновку було вказано саме 20 штук бюстгальтерів, можливо це технічна помилка.

В процесі досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 є приватним підприємцем, надала відповідні документи.

Показання експерта ОСОБА_19 , яка в суді вказала, що підтверджує свій висновок щодо вартості бюстгальтерів. Про кількість бюстгальтерів в експертизі зазначила із постанови слідчого про призначення експертизи. Вказала про вартість одного бюстгальтера станом на 21.09.2015 року 110 гривень, а тому, як вказала експерт, дійсно 14 штук складають на 21.09.2015 року- 1 540 гривень.

А також письмові докази по справі, досліджені у судовому засіданні:

- протокол прийняття заяви від 21 вересня 2015 року, в якому ОСОБА_6 зазначила, що мешкає по АДРЕСА_1 й просить органи внутрішніх справ прийняти заходів до її співмешканця ОСОБА_5 , 1964 року народження, котрий 21 вересня 2015 року біля 13 години за адресою АДРЕСА_2 самовільно, без її дозволу, заволодів її особистим майном (том1 а.с.5);

- протокол огляду від 21 вересня 2015 року, відповідно до якого предметом огляду є добровільно видані ОСОБА_5 жіночі бюстгальтери у кількості 14-ти штук фірми «Weiyesi» білого кольору 5 шт., чорного кольору -1 шт., бежевого кольору 8 шт. Як пояснив ОСОБА_5 дані бюстгальтери отримав від дружини ОСОБА_6 з метою їх перевезення до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , який належить їм обом ( том 1 а.с.7-9), які визнані речовими доказами та передані потерпілій ОСОБА_6 ( том 1 а.с.10-11);

- копію свідоцтва про сплату єдиного податку виданого суб`єкту підприємницької діяльності фізичній особі ОСОБА_6 ( том 1 а.с.20);

- копію договору № 23 від 17.07.2014 року між фізичною особою підприємець ОСОБА_20 та фізична особа-підприємець ОСОБА_6 , укладеної оренду приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , нежитлові приміщення на 2-ому поверсі фактично загальною площею 5,5 кв.м ( том 1 а.с.21) й копією додаткової угоди по договору №23 від 17.07.2014 року, якою продовжено строк оренди ( том 1 а.с.22) ;

- копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 ( том 1 а.с.23) ;

- копію рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05.06.2016 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ( том 1 а.с.24) й ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області ( том 1 а.с.25);

- копію рішення ( вступної та резолютивної частини) від 14.01.2014 року про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на утримання дітей ( том 1 а.с. 26);

- висновок судово-товарознавчої експертизи №4990-15 від 08.10.2016 року, відповідно до якого ринкова вартість жіночих бюстгальтерів у кількості 20-ти штук станом на 21.09.2015 року складає 2200 грн. ( том 1 а.с.30-32);

- копію постанови державного виконавця від 19.10.2015 року про накладення арешту на майно ОСОБА_5 з метою забезпечення виконання рішення суду про стягнення аліментів на користь ОСОБА_6 ( том 1 а.с. 66), з довідкою- розрахунком

щодо розміру заборгованості ОСОБА_5 по аліментам ( том 1 а.с.67-69);

- копію витягу з реєстру щодо внесення в ЄРДР 11.09.2015 року заяви ОСОБА_6 за ч.1 ст.185 КК України про те, що 08.09.2015 року приблизно о 12.30, невстановлена особа, знаходячись за адресою АДРЕСА_1 , в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », шляхом вільного доступу таємно викрала майно, що належить ОСОБА_6 , а саме жіночої білизни, чим завдала матеріального збитку на суму 4500 гривень ( том 1 а.с.69);

- довідкова інформація щодо притягнення ОСОБА_5 до адміністративної та кримінальної відповідальності ( том1 а.с. 72).

- акт інвентаризації від 22 вересня 2016 року, за яким станом на 22 вересня 2016 року встановлена недостача по відділу жіночої білизни ПП ОСОБА_6 в кількості 14 штук на суму 2 230 гривень : артикул В 281 бюстгалтер виробництваWeiyse в кількості 2 штуки, вартість за одну одиницю 170, всього -340; артикул 1119 бюстгалтер виробництваWeiyse в кількості 3 штуки, вартість за одну одиницю 220, всього -660 ; артикул 8838 бюстгалтер виробництваWeiyse в кількості 2 штуки, вартість за одну одиницю 140, всього -280 ; артикул В 130 бюстгалтер виробництваWeiyse в кількості 3 штуки, вартість за одну одиницю 130, всього -390; артикул 8838 бюстгалтер виробництваWeiyse в кількості 4 штуки, вартість за одну одиницю 140, всього -560 ( том 2 а.с.196).

Інших доказів в обгрунтування обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, підтриманого стороною обвинувачення прокурором, представником потерпілого захисником ОСОБА_7 , потерпілою ОСОБА_6 суду не надано, клопотань щодо отримання додаткових доказів, в тому числі в порядку ст.333 КПК України стороною обвинувачення, представником потерпілого, потерпілою ОСОБА_6 , суду заявлено не було.

Оцінивши всі зібрані у справі та безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази як кожний окремо так і в сукупності з точки зору їх допустимості, достовірності, належності, суд приходить до висновку, що обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, яке підтримано прокурором, представником потерпілого, потерпілою ОСОБА_6 , не знайшло свого підтвердження і тому ОСОБА_5 підлягає виправданню, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення з наступних підстав.

У відповідності до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може грунтуватись на доказах, здобутих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.

Відповідно до ст. 337 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту.

У відповідності до ст.ст. 91, 92 КПК України обов`язок доказування події кримінального правопорушення, розміру та виду спричиненої злочином шкоди покладається на прокурора, а у разі відмови прокурора у відповідності до ст. 340 КПК України від підтримання державного обвинувачення суді, його має право підтримати потерпілий, на якого і покладається обов`язок щодо доказування

У відповідності до норм діючого кримінального законодавства України об`єктом грабежу є право власності на майно фізичних та юридичних осіб.

Відповідно до ст. 186 КК України з об`єктивної сторони грабіж характеризується відкритим способом викрадення чужого майна, тобто вилучення майна в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення. Суб`єктивна сторона злочину за ст. 186 КК України характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. При цьому, змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер, а винний ігнорує цю обставину.

Корисливий мотив при вчиненні злочинів проти власності полягає в прагненні винного протиправно обернути чуже чи нічийне майно на свою чи іншої особи користь або отримати майнову вигоду без обернення чужого майна на свою користь. В результаті протиправного вилучення чи заволодіння чужим майном або обернення на свою користь нічийного майна винний або інші особи одержують фактичну можливість володіти, користуватися чи розпоряджатися таким майном як своїм власним, а власник цього майна такої можливості позбавляється.
При цьому, не може розглядатися як злочин проти власності заволодіння майном, здійснене всупереч встановленого законом порядку, у випадку, коли винний вважав, що він має право на володіння, користування або розпорядження таким майном.
Так, як встановлено в суді, 21 вересня 2015 року близько 12 години ОСОБА_5 , будучи впевнений, що жіноча білизна, яка перебуває на торгівельних точках в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_4 » по АДРЕСА_5 належить йому та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності, забрав з рук ОСОБА_6 пакет з нижньою білизною, а саме: бюстгальтерами у кількості 14 штук, загальною вартістю 1 540 гривень , які перевіз до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_3 , для подальшої реалізації через даний торгівельний заклад.
Дані факти повністю знайшли своє підтвердження наступним.
Так, ОСОБА_6 дійсно є приватним підприємцем з 1993 року, що підтверджено відповідним свідоцтвом ( том 1 а.с. 23) й станом на 21 вересня 2015 року орендувала нежитлові приміщення по АДРЕСА_2 для торгівлі жіночою білизною ( том 1 а.с.21-22) та на АДРЕСА_3 , де і в червні 2011 року, тобто ще і в період перебування в шлюбі з ОСОБА_5 , здійснювалась роздрібна торгівля непродовольчими товарами ( том 1 а.с. 20 зворот)
Згідно рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 червня 2012 року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розірваний. Дане рішення набрало чинності 17 грудня 2012 року (том 1 а.с 24-25). При цьому, з моменту винесення цього рішення до події інкримінованого злочину 21 вересня 2015 року стороною обвинувачення, представником потерпілого, потерпілою не підтверджено, що сумісне майно було розподілено між подружжям. В той же час, відповідно до діючого законодавства, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, і вони володіють, користуються і розпоряджаються ним, як і раніше. Режим спільної сумісної власності на це майно не змінюється і автоматично не стає частковим спільним майном до виділу часток, відповідно до закону.

Саме з метою подальшого поділу спільного майна з ОСОБА_6 , ОСОБА_5 звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська для встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без шлюбу після розірвання шлюбу, про що сторона захисту, обвинувачений надали відповідні докази - копії ухвал про відкриття провадження у справі від 22 січня 2016 року, а також ухвалу суду від 24 лютого 2016 року про залишення без розгляду заяви ОСОБА_5 , оскільки в даному випадку вбачався спір про право ( том 2 а.с.134-135). А потім, 10.01.2017 року ОСОБА_5 звернувся до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою про визнання спільної сумісної власності подружжя та визнання договору недійсним, про що стороною захисту та обвинуваченим також наданий доказ
На момент інкримінованого ОСОБА_5 злочину 21.09.2015 року, потерпіла ОСОБА_6 та ОСОБА_5 проживали разом за однією адресою по АДРЕСА_1 , були співмешканцями, з вищезазначених торгівельних приміщень здійснювався продаж жіночої білизни .
З приводу порядку спільного ведення торгівлі, ступеня участі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в цій торговій діяльності по продажу жіночої білизни в ЦУМі по АДРЕСА_2 та магазині "Лаума" на площі Петровського в м.Дніпропетровську, між ними виникали суперечки, а 21 вересня 2015 року ОСОБА_5 забрав з рук ОСОБА_6 пакет з жіночою білизною і відніс на іншу точку - магазин " ІНФОРМАЦІЯ_2 " на площі Петровського,2 в м.Дніпропетровську.
Дана обставина підтверджується заявою ОСОБА_6 до органів внутрішніх справ ( том 1 а.с.3), в якій вона просила прийняти заходи до її співмешканця ОСОБА_5 , який самовільно, без її дозволу заволодів її майном 21 вересня 2015 року біля 13 години у приміщенні ТЦ «ЦУМ». При цьому, під час судового розгляду пояснити, чому під час оформлення заяви вона зазначила статус ОСОБА_5 як співмешканця, потерпіла не змогла, тобто даний документ жодним разом не свідчить про те, що ОСОБА_5 вчинений злочин за ч..2 ст. 186 КК України по відношенню до ОСОБА_6 .
Також дана обставина підтверджується показаннями свідка ОСОБА_21 , яка вказала, що ОСОБА_5 дійсно приходив на торгівельні точки в «ЦУМі», цікавився продажем товару, вона йому відповідала, оскільки знала його як чоловіка ОСОБА_6 21.09.2015 року між ними знов відбулась сварка з приводу товару, а потім ОСОБА_5 забрав пакет у ОСОБА_6 , але , що перебувало в пакеті й куди направився ОСОБА_5 вона не знала.
Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_14 в суді підтвердили, що ОСОБА_5 , відвідуючи торгівельні точки в ЦУМі та магазині "Лаума" стверджував, що він також є власником майна, яке перебуває в цих магазинах «ЦУМ» та «Лаума». На такі дії ОСОБА_5 , ОСОБА_6 видала їм письмові вказівки, якими заборонила спілкуватись з ОСОБА_5 , передавати йому товар до інших точок на реалізацію, заборонила видавати йому будь які грошові кошти з каси, й вказала, що вони працюють лише з нею. У відповідь на такі дії, ОСОБА_5 злився та лаявся. Долуденко підтвердила, що ОСОБА_16 вів бухгалтерію, коли він закінчив її вести, сказати не може. 21.09.2015 року також був конфлікт, ОСОБА_5 забрав з рук ОСОБА_22 пакет з білизною, їй не відомо куди з ним він направився, але згодом їй дзвонив на мобільний телефон, шукаючи ОСОБА_6 .
Однак, дані показання свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 свідчать лише про наявність сварок з приводу торгівельної діяльності, прав на майно, але не свідчать щодо направленості умислу ОСОБА_5 21 вересня 2015 року саме на заволодіння майном ОСОБА_6 з корисною метою.
Свідок ОСОБА_17 також зазначав, що він як працівник охорони по обслуговуванню приміщень магазину «ЦУМ», мав неодноразові бесіди з ОСОБА_5 з приводу його поведінки, але той казав, що це їх спільний бізнес з ОСОБА_6 , а тому його послуг він не потребує. Оскільки даний свідок не був безпосереднім очевидцем подій 21.09.2015 року в приміщенні ЦУМу, то даний доказ не свідчить про те, що ОСОБА_5 вчинений інкримінований злочин.

Про співпрацю по реалізації товару з жіночою білизною ОСОБА_5 свідчить наданий стороною захисту, обвинуваченим ОСОБА_5 під час досудового розслідування і досліджений в суді доказ - протокол огляду шкіряного блокноту із записами з 2013 року по 12.10.2015 року щодо обліку товару, з листів якого зроблені копії ( том 1 а.с.56-58).

Факт прибуття ОСОБА_5 з жіночою білизною саме до магазину "Лаума" на пл.Петровського, 2 в м. Дніпропетровську підтвердив свідок з боку захисту ОСОБА_23 , допитаний в судовому засіданні, який вказав , що він разом з ОСОБА_24 прибув за викликом до приміщення ЦУМу, де потерпіла ОСОБА_6 їм повідомила про те, що в неї з колишнім чоловіком конфлікт з приводу розподілу майна, а пізніше потерпілій зателефонували продавці з іншого магазину й повідомили, що її колишній чоловік знаходиться біля дверцят цього магазину на площі Петровського. По приїзду на дане місце разом з потерпілою, остання вказала на ОСОБА_5 , який був з пакетом та сумкою.Вони підійшли до ОСОБА_5 , котрий перебував біля дверцят магазину, які були зачинені, та в них стукав. ОСОБА_5 на питання потерпілої повідомив, що взяв із однієї точки продажу речі та вирішив перенести в іншу точку продажу, після чого вони його та потерпілу доставили до райвідділку.
Свідок з боку захисту ОСОБА_24 також підтвердив в суді, що ОСОБА_5 було затримано на площі Петровського в м.Дніпропетровську біля вокзалу.
Також, вся жіноча білизна : 14 бюстгальтерів була добровільно видана ОСОБА_5 , що зазначено в протоколі від 21 вересня 2015 року. При цьому, ОСОБА_5 відразу повідомив про те, що дані 14 бюстгальтерів отримав від дружини ОСОБА_25 з метою перевезення до магазину "Лаума", розташованого на площі Петровського,2, який належить їм обом ( том 1а.с. 7-9) При цьому протокол огляду жіночою білизни, постанова про визнання її речовим доказом, повернення майна потерпілій є лише обставиною, що вказує на події які відбулись, й не підтверджує факт, що має значення для кримінального провадження щодо інкримінованого злочину ОСОБА_5 й підлягає доказування, тобто не є доказом, що свідчить про вчинення ОСОБА_5 злочину за ч.2 ст. 186 КК України.

Про те, що ОСОБА_5 , будучи з товаром, виявивши зачинені двері магазину "Лаума" дійсно телефонував до працівників магазину "Лаума" - ОСОБА_14 ( 066-36-95-55), до ЦУМу - ОСОБА_11 ( т.м.066-23-25-729), ОСОБА_10 ( НОМЕР_1 ), на охорону - (056-370-43-44), 102 підтверджено наданими стороною захисту та обвинуваченим доказами- інформацією щодо деталізації по локальним та роумінговим дзвінкам абонента ОСОБА_5 ( НОМЕР_2 та НОМЕР_3 ) з 20.09.2015 року по 23 вересня 2015 року (том 2 а.с.130-132). Також дані обставини підтвердили свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_23 . Крім того, ОСОБА_14 також підтвердила, що двері магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 " дійсно після 12 години 21.09.2015 року були зачинені.

Потерпілою ОСОБА_6 в суді був наданий акт інвентаризації товару по відділу жіночої білизни ПП ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 від 22 вересня 2016 року ( том 2 а.с. 196 ) як доказ винуватості ОСОБА_5 й встановленої недостачі товару 21.09.2015 року по відділу жіночої білизни ПП ОСОБА_6 на АДРЕСА_6 . Але даний документ містить суттєві протиріччя. Так, цей акт датований 22.09.2016 року, в той же час події відбулись 21.09.2015 року, в матеріалах справи та акті зазначені різні суми щодо вартості 14 бюстгальтерів, тобто даний документ не є доказом винуватості ОСОБА_5 , й не підтверджує, що саме ця білизна, яка зазначена в акті інвентаризації через рік, була вилучена ОСОБА_5 21 вересня 2015 року у ОСОБА_6 й передана до магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", а тому не може бути доказом щодо інкримінованого злочину ОСОБА_5 .

Інших документів в підтвердження виду, наявності, недостачі товару жіночої білизни на 21.09.2015 року, стороною обвинувачення прокурором, представником потерпілої, потерпілою ОСОБА_6 суду не надано, та в матеріалах справи відсутні.

Також, згідно наявної судово-товарознавчої експертизи ринкова вартість жіночих бюстгальтерів у кількості 20 штук станом на 21.09.2015 року складає 2200 гривень ( том 1 а.с.30-32). Допитана в якості експерта ОСОБА_19 лише підтвердила факт проведення даної експертизи, й вказала про вартість одного бюстгальтера станом на 21.09.2015 року 110 гривень, а тому, як вказала експерт, 14 штук жіночих бюстгальтерів станом на 21.09.2015 року складають 1 540 гривень. При цьому, даний документ свідчить виключно про вартість цих бюстгальтерів, а питання щодо встановлення провини не входить до компетенції експерта, а тому не є доказом винуватості ОСОБА_5 за ч.2 ст. 186 КК України.

Під час судового розгляду, судом також допитувалась свідок ОСОБА_18 , яка , будучі слідчим по кримінальному провадження, підтвердила факт перебування в неї даного кримінального провадження, й наявності вилучених у ОСОБА_5 саме 14 бюстгальтерів, а тому жодним разом даний доказ не свідчать про те, що ОСОБА_5 вчинений інкримінований злочин.

Як на доказ доведеності винуватості ОСОБА_5 сторона обвинувачення, представник потерпілої й потерпіла також вважають наявні в матеріалах справи копії рішення про розірвання шлюбу , копії рішення ( вступної та резолютивної частини) від 14.01.2014 року про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на утримання дітей , копію постанови державного виконавця від 19.10.2015 року про накладення арешту на майно ОСОБА_5 з метою забезпечення виконання рішення суду про стягнення аліментів на користь ОСОБА_6 , з довідкою- розрахунком щодо розміру заборгованості ОСОБА_5 по аліментам , документів щодо підприємницької діяльності ОСОБА_6 й оренди приміщення , копію витягу з реєстру щодо внесення в ЄРДР 11.09.2015 року заяви ОСОБА_6 за ч.1 ст.185 КК України про те, що 08.09.2015 року приблизно о 12.30, невстановлена особа, знаходячись за адресою АДРЕСА_1 , в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », шляхом вільного доступу таємно викрала майно, що належить ОСОБА_6 , а саме жіночої білизни, чим завдала матеріального збитку на суму 4500 гривень ( том 1 а.с.69), й довідковою інформацією щодо притягнення ОСОБА_5 до адміністративної та кримінальної відповідальності, з зазначеними наслідками такого притягнення.

Однак, дані документи підтверджують лише факти щодо прийнятих судових рішень та рішень органів державної виконавчої служби з приводу розірвання шлюбу, стягнення аліментів, діяльності потерпілої, оренди приміщень, внесення відомостей до ЄРДР по факту скоєної крадіжки невстановленою особою, яке втім не є предметом цього розгляду, а тому не є доказом винуватості ОСОБА_5 за ч.2 ст. 186 КК України.

Показання потерпілої ОСОБА_6 не є доказом провини обвинуваченого ОСОБА_5 , т.я вони тільки підтверджують факт того, що обвинувачений ОСОБА_5 21 вересня 2015 року в приміщенні ЦУМа забрав з рук потерпілої ОСОБА_6 пакет з жіночою білизною. А посилання потерпілої, що ОСОБА_5 , на її думку, застосовуючи насильство шляхом ривка скоїв її пограбування, спричинивши їй матеріальну шкоду є її особистою думкою, яка склалалась на грунті неприязнених стосунків з приводу сумісної співпраці, співмешкання, та наявності спору щодо розділу сумісно нажитого майна, а тому позиція сторони обвинувачення, прокурора та представника потерпілої, потерпілої про надуманість тверджень обвинуваченого та сторони захисту є безпідставними.

Таким чином, дослідивши вищезазначені докази, суд встановив, що ОСОБА_5 не мав корисного мотиву під час подій 21.09.2015 року, умисел на заволодіння майном ОСОБА_6 , не встановлений, суб "єктивна та об"єктивна сторона злочину відсутні, оскільки ОСОБА_5 відразу, ще до заяви ОСОБА_6 в органи міліції й внесення інформації в ЄРДР, повіз весь товар, який взяв у ОСОБА_6 саме до магазину "Лаума" на пл. Петровського. 2 для реалізації, що тим самим виключає можливість його протиправних дій щодо заволодіння майном ОСОБА_5 , всупереч її інтересам і воли, а обвинувачення ОСОБА_5 в настанні злочинного результату й спричиненні матеріальних збитків на 1 540 гривень, є необгрутованими, такими що не знайшли свого підтвердження.

Доказів того, що обвинувачений під час інкримінованих подій діяв саме з корисливим мотивом, всупереч волі ОСОБА_6 , стороною обвинувачення, прокурором, представником потерпілої, потерпілою суду не надано. При цьому, поведінка ОСОБА_5 під час подій 21. 09.2015 року пов"язана не з його злочинним наміром на здійснення пограбування ОСОБА_6 , з застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров"я, а наявністю цивільно - правових відносин між ними та конфлікту на грунті особистих неприязних стосунків з приводу розділу їх спільної сумісної власності.

Таким чином, органами досудового розслідування і стороною обвинувачення не надані належні, допустимі, достовірні, взаємно узгоджені докази, які в повному обсязі підтверджують обвинувачення ОСОБА_5 у відкритому викраденні чужого майна з застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої ОСОБА_6 , що кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ч.2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватіть особи поза розумним сумнівом. Якщо на підставі доказів, які розглядаються в кримінальному процесі, не виникає безсумнівного переконання в доведеності винуватості обвинуваченого, тобто якщо докази спірні або допускають різне тлумачення, рішення має прийматися на користь обвинуваченого. Вирок суду не може грунтуватись на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.284, п.3 ч.1 ст.373 КПК України, у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, судом увалюється виправдувальний вирок.

З урахуванням викладеного, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого та підтриманого обвинувачення прокурором, представником потерпілого та потерпілою ОСОБА_6 , дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в подані ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_5 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, у зв`язку з чим він підлягає виправданню за пред`явленим йому обвинуваченням.

Вирішуючи питання про відшкодування документально підтверджених процесуальних витрат, пов`язаних з залученням експертів Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України при проведенні судово-товарознавчої експертизи по кримінальній справі, суд вважає необхідним здійснити їх за рахунок Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_8 визнати невинуватим у пред`явленому йому та підтриманому прокурором, представником потерпілого, потерпілою обвинуваченні за ч.2 ст. 186 КК України та виправдати його, у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст. 186 КК України.

Процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи в розмірі 123 гривні віднести за рахунок Державного бюджету України.

На вирок суду може бути подана апеляція до Дніпропетровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя : ОСОБА_1