АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 635/4167/16-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1405/17 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне тяжке тілесне ушкодження
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_8 засуджений за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на сім років.
ОСОБА_8 за ст.ст.153 ч.1, 152 ч.2 КК України виправдано.
Зараховано ОСОБА_8 в строк покарання, призначеного цим вироком, строк попереднього ув"язнення з 27 лютого 2016 року по 05 квітня 2017 року з розрахунку - один день попереднього ув"язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно вироку, 24 лютого 2016 року приблизно о 02.00 годині ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп"яніння, прийшов до будинку АДРЕСА_2 , де під час конфлікту з потерпілою ОСОБА_7 , який раптово виник на грунті особистих неприязнених стосунків, діючи умисно, з метою заподіяння останній тілесних ушкоджень, наніс потерпілій не менш дванадцяти ударів в область тулуба ножем, який знайшов у будинку, після чого ОСОБА_7 втікла. Після чого, ОСОБА_8 наздогнав ОСОБА_7 біля приміщення Циркунівської ЗОШ І-ІІІ ступенів, яка розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Циркуни, вул.Кірова, 32, повернув її додому за адресою: АДРЕСА_2 , після чого надав їй першу медичну допомогу та викликав швидку допомогу.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати та направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність, внаслідок незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні , фактичним обставинам кримінального провадження, а саме незазначення у судовому рішенні, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші та не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. Вказує, шо потерпіла ОСОБА_7 в суді давала покази про обставини її зґвалтування обвинуваченим ОСОБА_8 з використанням її безпорадного стану спочатку неприродним способом а потім природним. Незважаючи на це , суд виправдав обвинуваченого за ч.1 ст. 153 КК України, вважаючи, що кримінальне провадження за цією статтею внесено до ЄРДР з порушенням вимог ст.477 КПК України , а тому всі докази визнав недопустимими. При цьому суд не звернув увагу що до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення відносяться лише діяння, передбачені ч.1 ст. 153 КК України, вчинені чоловіком (дружиною) потерпілого. Суд першої інстанції не встановив належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.2 ст. 152 КК України, та виправдав його за недоведеністю вини, зазначивши, що покази потерпілої суперечать іншим доказам, дослідженим судом, а тому викликають сумнів щодо їх достовірності. Проте суд не дав належної оцінки показам свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про неможливість потерпілої чинити опір в тому стані, в якому вона перебувала, через що і не було утворено пошкоджень, характерних для зґвалтування. Не зазначено судом і підстав для обмови потерпілою обвинуваченого. Перекваліфікувавши дії ОСОБА_8 з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України, суд не звернув увагу на кількість поранень, їх тяжкість та локалізацію в області життєво важливих органів, через що дійшов помилкового висновку про відсутність умислу на вбивство, який не було доведено до кінця лише тому , що потерпіла втекла з дому.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , вважаючи правильною кваліфікацію його дій за ч.1 ст.121 КК України просить пом`якшити призначене йому покарання та зарахувати строк його попереднього ув`язнення.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого, та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, та вважав, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, потерпілої, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Органами досудового слідства ОСОБА_8 висунуто обвинувачення за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 , ч.1 ст.153, ч.2 ст.152 КК України, за яким направлявся до суду обвинувальний акт. Фактичні обставини злочину , викладені в тексті обвинувального акту не містять зазначення мотиву і мети дій ОСОБА_8 , спрямованих на позбавлення життя потерпілої ОСОБА_7 .
Судом першої інстанції визнано доведеним раптово виникший на грунті особистих неприязнених стосунків конфлікт між ними, під час якого обвинувачений з метою заподіяння тілесних ушкоджень наніс потерпілій не менше дванадцяти ударів в область тулуба ножем. Суд мотивує свій висновок показами обвинуваченого про те, що потерпіла сама запросила його увійти в будинок , де потім між ним виник конфлікт, під час якого потерпіла висловлювалась нецензурною лайкою на його адресу та заподіяла йому тілесні ушкодження, а він схопив з тумби ніж та став наносити потерпілій численні удари в область тулуба. На підтвердження своїх висновків суд також наводить покази потерпілої ОСОБА_7 про те , що вона прокинулась від відчуття болю в області лопаток та побачила чоловіка з ножем в руках. Вона намагалась втекти, проте упала в коридорі, де обвинувачений продовжив наносити їй удари ножем, а потім допоміг підвестися та штовхав до ліжка , за характером його дій вона зрозуміла, що він мав намір її зґвалтувати. Скориставшись миттю, коли обвинувачений відволікся, їй вдалось втекти з будинку і вона побігла до школи.
З огляду на такий зміст мотивувальної частини вироку, колегія суддів вважає, що судове рішення ґрунтується на доказах суперечливих, спростованих іншими доказами, що свідчить про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи. Зазначена невідповідність вплинула на висновки суду, так як встановлення мотиву і мети при заподіянні тяжкого тілесного ушкодження є обов`язковими , оскільки вони у певних випадках можуть бути підставою для кваліфікації такого діяння за іншими статтями кримінального кодексу, зокрема умисного вбивства.
Органами досудового слідства та судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_7 не перебувають у шлюбі, не проживали однією сім`єю, а тому висновок суду що дії обвинуваченого щодо насильницького задоволення статевої пристрасті неприродним способом є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення , колегія суддів вважає неправильним. Така невідповідність висновків суду положенням ст. 477 КПК України призвела до безпідставного визнання доказів недопустимими і виправданню обвинуваченого за ч.1 ст.153 КК України, тобто вплинула на вирішення питання про його винуватість або невинуватість.
Виправдовуючи ОСОБА_8 за ч.2 ст. 152 КК України за недоведеністю вини, суд першої інстанції зазначив, що покази потерпілої суперечать іншим доказам, дослідженим судом, а тому викликають сумнів щодо їх достовірності. Проте суд не зазначив яким саме іншим доказам суперечать покази потерпілої.
Разом із тим, на обґрунтування своїх висновків у вироку суд наводить покази потерпілої ОСОБА_7 про обставини орогенітального контакту та подальшого зґвалтування обвинуваченим, який скористався її безпорадним станом, але при цьому семявиверження не відбувалось. Наводить суд і покази співробітників станції швидкої допомоги ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про неможливість потерпілої чинити опір в тому стані, в якому вона перебувала. Зазначені свідки стверджували, що під час транспортування до лікарні потерпіла повідомила їм та поліцейським (в телефонному режимі) про зґвалтування щодо неї.
З приводу сексуального насильства проводилось обстеження потерпілої лікарем гінекологом, що підтверджено дослідженою судом медичною документацією. Посилаючись на висновок експерта №865-С/16 від 14.042016 року про відсутність на тілі потерпілої ОСОБА_7 ушкоджень, притаманних зґвалтуванню, суд не з`ясував чи можливо таке при статевому контакті із особою, яка не могла чинити опір насильнику. Тобто суд не вжив заходів щодо усунення сумнівів щодо доведеності обвинувачення.
Не зазначено судом і підстав для обмови потерпілою обвинуваченого, враховуючи, що про зґвалтування ОСОБА_7 повідомляла як одразу після подій, так і в подальшому під час розслідування справи та судового розгляду. Мотиви, з яких суд першої інстанції відкинув вказані докази обвинувачення, у вироку не наведені, тобто судом недотримано вимоги п.1 ч.3 ст. 374 КПК України.
З урахуванням всього вищенаведеного колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення є невмотивованим в цілому, оскільки всі діяння ОСОБА_8 взаємопов`язані його умислом. Тобто судом недотримані вимоги ст. 370 КПК України, що унеможливлює дійти до висновку про належну правову кваліфікацію дій обвинуваченого у зв`язку з неконкретністю і суперечністю висновків суду першої інстанції, чим порушено право обвинуваченого на захист та не забезпечено захист потерпілої від кримінальних правопорушень.
Оскільки зазначені порушення кримінально-процесуального закону є істотними і перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, а апеляційний суд не має процесуальної можливості поновити порушені права обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_7 , тому, на підставі ч.1 ст.412 КПК України, вирок підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, про що просить прокурор в апеляційній скарзі.
Відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції апеляційний суд не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому колегія суддів не дає оцінки доводам апеляційних скарг обвинуваченого та прокурора про винуватість, кваліфікацію дій та призначене покарання обвинуваченому.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 тримання під вартою підлягає продовженню, оскільки підстави обрання такого запобіжного заходу не змінилися, а ризики невиконання ним процесуальних обов`язків тривають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, ч.1 ст.412, ст.ст.415, 419, ч.2 ст. 376 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Харківського районного суду Харківської області від 5 квітня 2017 року у відношенні ОСОБА_8 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_8 - тримання під вартою - продовжити на 60 днів, тобто до 15 жовтня 2017 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий-
Судді