Справа № 357/5151/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/147/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 55 07.02.2017

УХВАЛА
Іменем України
07 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

при секретарі: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- вироком Вовчанського районного суду Харківської області від 11.03.2015 року, за ч.1 ст.186 КК України, на підставі угоди, до громадських робіт на 130 годин;
- вироком Вовчанського районного суду Харківської області від 24.06.2015 року за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки обмеження волі, із застосуванням ст. 75 КК України, звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,-
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та із застосуванням ст.69 КК України призначено йому покарання у виді 3 років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.71КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Вовчанського районного суду Харківської області від 24.06.2015 року, ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді 3 років 90 днів обмеження волі.

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , будучи солдатом, 13 липня 2015 року Вовчансько-Великобурлуцьким ОРВК Харківської області призваним на військову службу під час мобілізації, згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 81 від 18 грудня 2015 року, призначений на посаду телефоніста - лінійного наглядача відділення зв`язку взводу управління протитанкового артилерійського взводу, протитанкової артилерійської батареї, протитанкового артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка до 8 лютого 2016 року дислокувалася за адресою: АДРЕСА_2 , під час проходження військової служби, як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен був керуватися вимогами ст.ст. 1. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язували його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, однак, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, солдат ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, без поважних причин, в умовах особливого періоду, бажаючи тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, 28 січня 2016 року близько 14 години 00 хвилин самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 та вибув до місця свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де у період з 28 січня по 16 квітня 2016 року ухилявся від обов`язків військової служби та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, а 16 квітня 2016 року солдат ОСОБА_7 самостійно прибув до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокувалась у АДРЕСА_3 .
Не погоджуючись з вироком, обвинувачений в апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження, в зв`язку з його перебуванням в зоні АТО та пом`якшити призначене йому покарання.

В обґрунтування вказує, що в ході судового слідства він активно сприяв розгляду справи, свою вину повністю визнав і щиро розкаюється у вчиненому.

Також просить взяти до уваги, те що він покинув військову частину в зв`язку з вкрай складним сімейними обставинами, після вирішення яких добровільно і самостійно повернувся назад і продовжив службу, звертає увагу, що він перебуває в офіційному шлюбі та має на утриманні неповнолітню дочку 2014 року народження.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурор просить її залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

В обґрунтування вказує, що судом першої інстанції під час призначення покарання повністю враховано вказані апелянтом обставини, що саме і стало підставою для застосування вимог ст. 69 КК України до нього та призначення покарання більш м`якого, ніж визначене санкцією статті.

Звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий та вчинив новий злочин під час іспитового строку за попереднім вироком Вовчанського районного суду Харківської області від 24.06.2015, яким він засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 року обмеження волі з випробувальним іспитовим строком 1 рік, а за місцем проходження служби характеризується посередньо.

Крім того, сторона обвинувачення зазначає, що наведені ОСОБА_7 доводи щодо поважності пропуску строку апеляційного оскарження є такими, що не відповідають дійсності, оскільки, як вбачається з повідомлення командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_7 прибув у військову частину та зарахований у списки частини лише 19.07.2016 року, тобто після набрання вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.06.2016 року законної сили, а тому вважає, що періоду часу з 15.06.2016 року по 19.07.2016 року, протягом якого ОСОБА_7 не приймав участі в АТО, було достатньо для звернення із апеляційною скаргою. Більше того, навіть після звільнення із військової служби 22.10.2016 року ОСОБА_7 лише 15.11.2016 року після початку виконання покарання почав вживати заходи до апеляційного оскарження.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, який просив задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який підтримав судове рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскільки, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 , учасниками судового розгляду у апеляційному порядку не оскаржуються, тому колегією суддів вони не перевіряються.

Доводи обвинуваченого про пом`якшення його покарання є необґрунтованими.

Так, при призначенні покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України, судом першої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, його щире каяття, повне визнання своєї вини, скоєння злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, наявність на утриманні неповнолітньої дитини.

Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, даним про особу винного і є необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого. Також судом враховано обставини, що пом`якшують покарання.

Таким чином, суд врахував всі обставини вчинення злочину, та призначив покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає тяжкості скоєного, особі винного, та дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, в умовах обмеження волі.

Доводи обвинуваченого про те, що судом першої інстанції при призначенні покарання не було враховано дані про його особу, склад сім`ї, наявність на утриманні неповнолітньої доньки, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

На думку колегії суддів, призначене обвинуваченому покарання за своїм видом та розміром відповідає тяжкості скоєного злочину, особі обвинуваченого і є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого немає.

Порушень матеріального чи процесуального права при розгляді справи та ухваленні вироку, які б давали підстави для зміни чи скасування вироку колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Головуючий:

Судді: