Справа № 183/8039/15
№ 1-кп/183/59/17
В И Р О К
іменем України
15 березня 2017 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000793 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Питушка Каларашського району Республіки Молдова, громадянина України, одруженого, із середньою спеціальною освітою, має на утриманні малолітню дитину 2015 року народження, військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-20.05.2014 року вироком Малиновського районного суду м. Одеси за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, -

в с т а н о в и в :
18 червня 2015 року на підставі Указу Президента України №15/2015 від 14 січня 2015 року солдат ОСОБА_6 призваний за мобілізацією до Збройних Сил України. 16 липня 2015 року наказом №190 (по стройовій частині) командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду номера обслуги 2 зенітного артилерійського взводу 2 зенітної артилерійської батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону.

З 28 вересня 2015 року особовий склад військової частини польова пошта НОМЕР_1 тимчасово дислокувався в АДРЕСА_3 . На початку жовтня 2015 року у солдата ОСОБА_6 виник умисел, направлений на незаконне збагачення шляхом введення в оману представників волонтерських організацій. З цією метою 08 жовтня 2015 року солдат ОСОБА_6 , знаходячись в смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області, зателефонував представнику волонтерського руху громадянці ОСОБА_4 та повідомив їй неправдиві відомості про те, що він є командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 бригади) полковником ОСОБА_7 . При цьому, солдат ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення повідомив неправдиві відомості громадянці ОСОБА_4 про те, що для потреб військової частини польова пошта НОМЕР_1 під час виконання обов`язків із захисту територіальної цілісності України, начебто необхідно наступне майно: 4 радіостанції, два планшети та оптичний бінокль. Того ж дня громадянка ОСОБА_4 , будучи введеною в оману солдатом ОСОБА_6 та впевненою, що вказане майно буде використовуватися для потреб військової частини, погодилася передати зазначене майно.

09 жовтня 2015 року солдат ОСОБА_6 у приміщенні відділення « ІНФОРМАЦІЯ_2 » № НОМЕР_3 у смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області отримав 4 радіостанції «ВАОFENG», два планшети «SAMSUNG» та оптичний бінокль « ІНФОРМАЦІЯ_3 », які ОСОБА_4 надіслала для потреб військової частини. При цьому, солдат ОСОБА_6 , діючи з метою доведення до кінця свого злочинного умислу на заволодіння майном ОСОБА_4 шляхом обману, отримане майно для постановки на балансовий облік військової частини не передав, а привласнив та розпорядився ним на власний розсуд.

Також, 13 жовтня 2015 року солдат ОСОБА_6 , знаходячись в смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області, зателефонував представнику волонтерського руху громадянці ОСОБА_4 та повідомив їй неправдиві відомості про те, що він є командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 бригади) полковником ОСОБА_7 . При цьому, солдат ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення повідомив неправдиві відомості громадянці ОСОБА_4 про те, що для потреб військової частини польова пошта НОМЕР_1 потрібен інтернет-модем. Того ж дня громадянка ОСОБА_4 , будучи введеною в оману солдатом ОСОБА_6 та впевненою, що вказане майно буде використовуватися для потреб військової частини, погодилася передати зазначене майно.

14 жовтня 2015 року солдат ОСОБА_6 у приміщенні відділення «Нова Пошта» №1 у смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області отримав надісланий ОСОБА_4 для потреб військової частини інтернет-модем « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». При цьому, солдат ОСОБА_6 , діючи з метою доведення до кінця свого злочинного умислу на заволодіння майном ОСОБА_4 шляхом обману, отриманий інтернет-модем «SAMSUNG» для постановки на балансовий облік військової частини не передав, а привласнив та розпорядився ним на власний розсуд.

Таким чином, в період з 9 по 14 жовтня 2015 року солдат ОСОБА_6 шляхом обману заволодів майном громадянки ОСОБА_4 , а саме 4 радіостанціями «ВАОFENG» загальною вартістю 3 833 гривень 60 копійок, двома планшетами «SAMSUNG» загальною вартістю 4 487 гривень 50 копійок, інтернет-модемом «SAMSUNG» вартістю 615 гривень 40 копійок та оптичним біноклем «ТАSКО» вартістю 490 гривень 00 копійок, а всього майном на загальну суму 9 426 гривень 50 копійок.

Крім того, 16 жовтня 2015 року солдат ОСОБА_6 , знаходячись в смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області, продовжуючи свою злочинну діяльність, повторно звернувся до громадянки ОСОБА_4 та повідомив їй неправдиву інформацію про те, що він є командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 бригади) полковником ОСОБА_7 . При цьому, солдат ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення повідомив громадянці ОСОБА_4 неправдиву інформацію, що нібито для лікування військовослужбовців, поранених внаслідок вибуху танку, необхідні грошові кошти в сумі не менше 17 000 гривень, які необхідно надіслати на картковий рахунок в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_4 .

У подальшому, громадянка ОСОБА_4 , будучи введеною в оману діями ОСОБА_6 , повідомила зазначену неправдиву інформацію представнику волонтерської організації громадянці ОСОБА_8 , яка 16, 17, 18 та 19 жовтня 2015 року на вказаний ОСОБА_6 картковий рахунок в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_4 здійснила грошові перекази на загальну суму 17 154 гривні. Так, 16 жовтня 2015 року на зазначений картковий рахунок ОСОБА_8 здійснила три грошові перекази на суму 2810 гривень, 2196 гривень та 48 гривень, всього на загальну суму 5 054 гривні. Того ж дня, солдат ОСОБА_6 їх отримав та розпорядився ними на власний розсуд. 17 жовтня 2015 року на зазначений картковий рахунок ОСОБА_8 здійснила переказ грошових коштів на суму 2100 гривень. Того ж дня, солдат ОСОБА_6 їх отримав та розпорядився ними на власний розсуд. 18 жовтня 2015 року на зазначений картковий рахунок ОСОБА_8 здійснила переказ грошових коштів на суму 5000 гривень. Того ж дня, солдат ОСОБА_6 їх отримав та розпорядився ними на власний розсуд. 19 жовтня 2015 року на зазначений картковий рахунок ОСОБА_8 здійснила переказ грошових коштів на суму 5000 гривень. Того ж дня, солдат ОСОБА_6 їх отримав та розпорядився ними на власний розсуд.

Таким чином, в період з 16 по 19 жовтня 2015 року солдат ОСОБА_6 шляхом обману заволодів майном громадянки ОСОБА_8 , а саме грошовими коштами на загальну суму 17 154 гривні.

Крім того, 24 жовтня 2015 року солдат ОСОБА_6 , знаходячись в смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області, продовжуючи свою злочинну діяльність, повторно звернувся до представника волонтерської організації громадянки ОСОБА_4 та повідомив неправдиву інформацію про те, що він є командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 бригади) полковником ОСОБА_7 . При цьому, солдат ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, повідомив представнику волонтерського руху ОСОБА_4 неправдиву інформацію, що нібито для оплати послуг з транспортування поранених військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_1 необхідні кошти в сумі не менше 40 000 гривень, які необхідно надіслати на картковий рахунок в AT «Ощадбанк» № НОМЕР_5 . З метою викликати у громадянки ОСОБА_4 впевненість в обов`язковості передачі зазначених коштів, ОСОБА_6 надіслав на адресу електронного інтернет-додатку «VIBER» навмання підібрані з мережі «Інтернет» фотознімки поранених військовослужбовців Збройних Сил України.

24 жовтня 2015 року громадянка ОСОБА_4 , будучи введеною в оману діями ОСОБА_6 , повідомила зазначену неправдиву інформацію представнику волонтерської організації громадянину ОСОБА_9 . Того ж дня, ОСОБА_9 надіслав ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 4000 гривень, яка в свою чергу здійснила переказ грошових коштів в сумі 3939 гривень на вказаний ОСОБА_6 картковий рахунок в AT «Ощадбанк» № НОМЕР_5 . Крім того, 24 жовтня 2015 року ОСОБА_9 здійснив на вказаний рахунок переказ грошових коштів в сумі 36250 гривень. В свою чергу, 24 жовтня 2015 року солдат ОСОБА_6 отримав на вказаний рахунок та розпорядився на власний розсуд грошовими коштами на загальну суму 40189 гривень.

Таким чином, 24 жовтня 2015 року солдат ОСОБА_6 шляхом обману заволодів майном громадянина ОСОБА_9 , а саме грошовими коштами на загальну суму 40189 гривень.

Таким чином, у період з 9 по 24 жовтня 2015 року, ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, шляхом обману заволодів:

1) матеріальними цінностями громадянки ОСОБА_4 , а саме 4 радіостанціями «ВАОFENG» вартістю 958,40 гривень кожна, двома планшетами «SAMSUNG» вартістю 2243,75 гривень кожний, інтернет-модемом «SAMSUNG» вартістю 615,40 гривень та оптичним біноклем «ТАSКО» вартістю 490,00 гривень, а всього на загальну суму 9 426 гривень 50 копійок;

2) грошовими коштами громадянки ОСОБА_8 в сумі 17 154,00 гривень;

3) грошовими коштами громадянина ОСОБА_10 в сумі 40 189 гривень,

якими розпорядився на власний розсуд.

Дії ОСОБА_6 за вказаними епізодами кваліфіковано за ч. 2 ст. 190 КК України як шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю. Показав, що був призваний на військову службу за мобілізацією 18.06.2015 року та проходив військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 . Дійсно в жовтні 2015 року, з метою заробити грошей, телефонував волонтерам ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та представлявся командиром НОМЕР_6 бригади полковником ОСОБА_12 . Спочатку просив волонтерів надати допомогу для потреб бригади у виді грошових коштів на транспортування та лікування військових, а потім надання радіостанцій, біноклів, планшетів та модему. Грошові кошти йому перераховувались потерпілими на його банківську картку АТ «Ощадбанк» та на банківську картку ПАТ КБ «Приватбанк» його знайомого Шевченка, також військовослужбовця. Останній не знав джерело походження та призначення коштів, які надійшли на цю картку. Він самостійно знімав кошти з цієї картки, оскільки знав її пін-код. Загалом на вказані 2 банківські картки отримав приблизно 57000 гривень, частину з яких він перерахував на банківську картку АТ «Ощадбанк» ОСОБА_13 , з якою він проживав без реєстрації шлюбу, а частину використав на власні потреби. Також він отримав надіслані ОСОБА_4 для потреб військової частини 4 радіостанції, бінокль, 2 планшети та модем, які залишив собі. Під час його затримання у нього було вилучено 4 992 гривні, 4 радіостанції, бінокль, 2 планшети та модем. Під час спілкування з волонтерами обрав прізвище ОСОБА_12 , оскільки на той час командиром його бригади був полковник ОСОБА_12 , який згодом був переведений до 93 бригади. Приймав участь в проведенні антитерористичної операції на Сході України та є учасником бойових дій. В скоєному розкаюється та жалкує з приводу вчиненого ним. Цивільні позови потерпілих визнає у повному обсязі.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 показала, що приблизно в середині жовтня 2015 року, більш точної дати не пам`ятає, їй зателефонувала її знайома, також волонтерка, ОСОБА_4 , та повідомила про потребу у грошах для лікування та доставки до медичного закладу пораненого військовослужбовця (танкіста) 54 бригади. Згодом на її мобільний телефон зателефонував чоловік, який назвався командиром 54 бригади полковником ОСОБА_12 , і повідомив її як волонтера про потребу у грошах для лікування та доставки до медичного закладу пораненого військовослужбовця його військової частини, танкіста на ім`я ОСОБА_14 . Після цього впродовж декількох днів вона перерахувала на картковий рахунок, названий цим чоловіком, декількома платежами грошові кошти на загальну суму 17 154 гривні. Згодом, за номером телефону та фотографією у інтернет-додатку «Viber» вона дізналася, що чоловіка, з яким вона спілкувалася і якому перераховувала кошти на банківську картку, насправді звати ОСОБА_14 , який проходить військову службу рядовим у 54 бригаді. Вона почала з`ясовувати обставини поранення цього військового та місце, де він проходить лікування, але цей чоловік постійно повідомляв різну інформацію про місця лікування та шляхи і способи його доставки туди, надсилав на підтвердження своїх слів різні фотографії через інтернет-додаток «Viber», які, як згодом виявилось, не відповідають дійсності. Через деякий час вона зрозуміла, що це була «афера» і її обманули. Цивільний позов підтримала у повному обсязі. Просила покарати обвинуваченого не суворо.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 показала, що наприкінці серпня 2015 року, більш точної дати не пам`ятає, їй на мобільний телефон зателефонував чоловік, який назвався командиром НОМЕР_6 бригади полковником ОСОБА_12 , та цікавився її взаємовідносинами як волонтера з військовослужбовцями цієї бригади щодо надання матеріально-технічної допомоги. Згодом, цей чоловік декілька разів телефонував їй в жовтні 2015 року і повідомляв про потребу військової частини у 4 радіостанціях, біноклях, 2 планшетних комп`ютерах, 1 інтернет-модемі. Вони домовились, що вказані речі вона надішле «Новою поштою» в смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області, що вона згодом і зробила. Також в жовтні 2015 року цей чоловік також телефонував їй і повідомляв про потребу у грошах для лікування та доставки до медичного закладу пораненого танкіста на ім`я ОСОБА_14 , а також інших поранених військовослужбовців 54 бригади. З цього приводу вона спілкувалась зі своїми знайомими, також волонтерами, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які і перерахували необхідні кошти для доставки та лікування військовослужбовців на карткові рахунки, зазначені цим чоловіком. Приблизно 27 жовтня 2015 року після спілкування з військовослужбовцями 54 бригади вона дізналася, що чоловік, з яким вона спілкувалася і якому надіслала вказані вище речі, насправді є не полковником ОСОБА_12 , а рядовим цієї бригади ОСОБА_15 . Після цього та після спілкування з іншими волонтерами вона зрозуміла, що її обманули. Звернулась з цього приводу до військової контррозвідки, після чого ОСОБА_6 був затриманий у військовій частині. Цивільний позов підтримала у повному обсязі. Просила призначити обвинуваченому суворе покарання.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_11 показала, що 24 жовтня 2015 року її чоловіку ОСОБА_9 зателефонувала ОСОБА_4 , та повідомила про потребу у грошах для лікування та доставки до медичного закладу поранених військовослужбовців 54 бригади. З цього приводу вона також спілкувалась за допомогою мобільного телефону з чоловіком, який назвався командиром НОМЕР_6 бригади полковником ОСОБА_12 , який підтвердив цю інформацію та просив допомоги грошовими коштами. Вони з чоловіком в цей же день спочатку перерахували на банківську картку ОСОБА_4 4000 гривень для подальшого перерахування останньою на банківську картку цього чоловіка, а згодом ще близько 36000 гривень перерахували на банківську картку, номер якої повідомила ОСОБА_4 . Вона почала цікавитися долею цих поранених військових після наданої допомоги, однак цей чоловік, який називався полковником ОСОБА_12 , постійно повідомляв різну інформацію про місця доставки і лікування поранених військових спочатку літаком з м. Артемівськ в м. Київ, потім в м. Одеса, про шляхи і способи їх доставки тощо. Вони з чоловіком ОСОБА_9 почали перевіряти цю інформацію за різними джерелами (через мережу інтернет, знайомих волонтерів, телефонували до госпіталів), і вона не підтвердилась. Також цей чоловік на підтвердження своїх слів надсилав їй різні фотографії з мережі інтернет через інтернет-додаток «Viber» про поранених військових, які, як згодом виявилось, не відповідають дійсності, оскільки на них були зображені мертві військові, які загинули у 2014 році. Згодом, за номером телефону та фотографією у інтернет-додатку «Viber» вони з чоловіком дізналися, що чоловіка, з яким вони спілкувалися і якому перераховували кошти, насправді звати ОСОБА_14 , він рядовий 54 бригади. Після цього і після спілкування з ОСОБА_4 та іншими волонтерами вони з чоловіком зрозуміли, що їх обманули. 26 жовтня 2015 року вони звернулися до АТ «Ощадбанк» для заблокування своїх грошових переказів та попросили ОСОБА_4 звернутися до правоохоронних органів за цим фактом. Просила призначити обвинуваченому суворе покарання.

Судовий розгляд за погодженням всіх учасників судового провадження проведено у відсутність потерпілого ОСОБА_9 , який звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив розглянути кримінальне провадження без його участі, покарання обвинуваченому призначити на розсуд суду, цивільний позов підтримує.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показав, що у 2015 році був призваний на військову службу за мобілізацією та проходив службу у 54 бригаді на посаді командира зенітно-артилерійської батареї, військове звання «капітан». В серпні, вересні 2015 року їх бригада перебувала в зоні проведення антитерористичної операції, однак втрат серед військовослужбовців на той час не було. Під його командуванням в цій бригаді у складі розрахунку зенітної установки також проходив військову службу солдат ОСОБА_6 . На початку жовтня 2015 року 54 бригада прибула з м. Артемівськ до АДРЕСА_3 . На той час в бригаді не вистачало спеціальних засобів тепловізорів, біноклів тощо, допомогу в наданні яких командування та окремі військовослужбовці просили також у волонтерів. ОСОБА_6 йому повідомляв про те, що в нього є зв`язки з волонтерами, що в нього є отримані від волонтерів планшети, радіостанції, біноклі. Це було перед наданням відпустки ОСОБА_6 . На той час в бригаді були розмови серед особового складу про те, що хтось з військовослужбовців обманув волонтерів. Згодом, в жовтні 2015 року вранці хтось з волонтерів зателефонував йому та попросив затримати ОСОБА_6 в частині. Він направив солдатів щоб затримати ОСОБА_6 в частині, оскільки останній вже хотів убувати у відпустку. Він був присутнім під час огляду речей ОСОБА_6 представниками військової контррозвідки, ОСОБА_6 повідомляв, що виявлені у нього речі були надані йому волонтерами. На той час командиром 54 бригади був підполковник ОСОБА_17 , заступником командира полковник ОСОБА_12 .

Від допиту інших свідків сторона обвинувачення відмовилась, захисник та обвинувачений проти цього не заперечували і не наполягали на допиті інших свідків.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини в судовому засіданні також були досліджені письмові докази (документи) на підтвердження пред`явленого обвинувачення, а саме:

- витяг з кримінального провадження № 0000793 від 28.10.2015 року, згідно якого до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.10.2015 року було внесено відомості про заволодіння військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 у жовтні 2015 року шляхом обману грошовими коштами та матеріальними цінностями на суму близько 100000 гривень (т. 1, а.с.113);

- копія військового квитка ОСОБА_6 серія НОМЕР_7 , відповідно до якого 18 червня 2015 року на підставі Указу Президента України №15/2015 від 14 січня 2015 року ОСОБА_6 був призваний за мобілізацією до Збройних Сил України (т. 1, а.с.117-122);

- наказ №190 командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 16 липня 2015 року (по стройовій частині), відповідно до якого солдата ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду номера обслуги 2 зенітного артилерійського взводу 2 зенітної артилерійської батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону (т. 1, а.с.123);

- виписка по картковому рахунку ОСОБА_13 в АТ «Ощадбанк», відповідно до якої 26.10.2015 року на картковий рахунок ОСОБА_13 зараховано переказ грошових коштів в сумі 36000 гривень (т. 1, а.с.129-130);

- копія виписки по картковому рахунку № НОМЕР_4 ОСОБА_18 в ПАТ КБ «Приватбанк» від 30.10.2015 року, відповідно до якої на зазначений картковий рахунок ОСОБА_8 здійснила грошові перекази: 16 жовтня 2015 року три перекази в сумі 2810 гривень, 2196 гривень та 48 гривень; 17 жовтня 2015 року 2100 гривень; 18 жовтня 2015 року 5000 гривень; 19 жовтня 2015 року 5000 гривень, а всього на загальну суму 17 154 гривні. В зазначені дні із вказаного карткового рахунку були зняті готівкові грошові кошти в банкоматах м. Новомосковська та смт. Черкаське Дніпропетровської області (т. 1, а.с.139-141);

- висновок судової товарознавчої експертизи №70/34-344 від 28.12.2015 року, відповідно до якого станом на жовтень 2015 року ринкова вартість 5 радіостанцій марки «ВАОFENG» моделі «UV-5R» могла складати 4792,00 гривень, 2 планшетів марки «SAMSUNG» моделі «ТАВ 3 LITE» могла складати 4487,50 гривень, інтернет-модему марки «SAMSUNG» моделі «SCH-LC11» могла складати 615,40 гривень, оптичного бінокля марки «ТАSКО» моделі «97М/1000М АТ10х» могла складати 490,00 гривень (т. 1, а.с.150-157);

- заява ОСОБА_6 від 28.10.2015 року військовому прокурору Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України, в якій ОСОБА_6 повідомляє про обставини вчинення ним злочину;

- постанова слідчого військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України від 28.12.2015 року про визнання та залучення до справи в якості речових доказів 4 комплекта радіостанцій «ВАОFENG», 2 планшетів «SAMSUNG ТАВ 3 LITE», інтернет-модему «SAMSUNG SCH-LC11», біноклю «ТАSКО» моделі «97М/1000М АТ10х», грошових коштів в сумі 4 297 гривень.

Судом було також досліджено фотознімки (т.1,а.с.131,132,148), які доказового значення у справі не мають. Суд не приймає як доказ надані стороною обвинувачення копії квитанцій (т.1, а.с.133,134,145), оскільки останні не засвідчені належним чином, що свідчить про їх недопустимість. Судом також не приймається до уваги надані стороною обвинувачення відомості про текстове спілкування осіб за допомогою мобільних пристроїв (т.1, а.с.135-138, 142-143), оскільки суду не надано відомостей про походження цих документів, процесуальні способи їх отримання, а також через те, що вони надані у неналежній формі, що перешкоджає встановленню їх достовірності.

Дослідивши наведені докази, суд вважає, що вони кожний окремо, а також в сукупності, доповнюючи один одного, підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, і підтверджують вину обвинуваченого у пред`явленому йому обвинуваченні.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину встановленою і доведеною належними і допустимими доказами, його дії за всіма епізодами пред`явленого обвинувачення підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 190 КК України як шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення шахрайства, на шлях виправлення не став і знову вчинив корисливий злочин середньої тяжкості в період іспитового строку за попереднім вироком суду. За місцем проходження військової служби обвинувачений характеризується негативно, офіційно не працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2015 року народження, приймав участь в проведенні антитерористичної операції на території Донецької області та є учасником бойових дій. Суд визнає пом`якшуючими покарання обставинами з`явлення із зізнанням та активне сприяння у розкритті злочину.

При цьому, суд не знаходить підстав для визнання такої пом`якшуючої покарання обставини як щире каяття обвинуваченого, з наступних підстав. Так, під щирим каяттям розуміється визнання особою факту вчинення злочину, дійсне, відверте визнання своєї провини у вчиненому, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки. Не дивлячись на визнання обвинуваченим своєї вини у пред`явленому обвинуваченні, останній своєю поведінкою під час судового розгляду, яка виразилась в ухиленні від суду, що стало підставою для оголошення його в розшук та зупинення судового провадження більш ніж на 6 місяців, фактично спаплюжив щире каяття, про яке обвинувачуваний заявляв в судових засіданнях. На переконання суду, заяви обвинуваченого про розкаяння у вчиненому є суто формальними, метою яких є намагання полегшити свою долю в частині призначення покарання за вчинений ним злочин. Отже, суд вважає, що з боку обвинуваченого відсутнє дійсне, відверте, а не формальне, засудження своєї поведінки, а тому і відсутнє щире та відверте розкаяння у вчиненому.

Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Таким чином, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, особи обвинуваченого, та беручи до уваги позицію потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , які наполягали на суворому покаранні обвинуваченого, ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , які залишили вирішення цього питання на розсуду суду, а також враховуючи всі обставини у справі, суд вважає, що покарання обвинуваченому повинно бути призначено виключно у виді позбавлення волі на певний строк.

Приймаючи таке рішення суд враховує, що обвинувачений з метою власного незаконного збагачення використав патріотичні почуття представників волонтерського руху в Україні щодо допомоги Збройним Силам України в скрутний для Країни час. Так, під приводом необхідності доставки та лікування тяжко поранених військових на фоні активних бойових дій на Сході України, ОСОБА_6 , як військовослужбовець, достовірно знаючи про численні втрати та поранення серед військовослужбовців під час бойових дій, цинічно використав це та ввів в оману представників волонтерських громадських організацій за для власного збагачення, тобто з корисливою метою. З цією ж метою ОСОБА_6 цинічно використав і недостатнє матеріально-технічне забезпечення Збройних Сил України. За таких обставин, суд вважає, що обвинувачений не заслуговує на призначення іншого, більш м`якого виду покарання, зазначеного в санкції ч. 2 ст. 190 КК України. При цьому, покарання не слід призначати як в його мінімальному, так і в максимальному розмірі, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 190 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, буде відповідати обставинам справи, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, і є достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 20.05.2014 року був засуджений за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки. Оскільки обвинувачений ОСОБА_6 вчинив інкримінований йому злочин в період іспитового строку за вказаним вироком суду, остаточне покарання слід призначити за сукупністю вироків згідно зі ст. 71 КК України.

Також, у даному кримінальному провадженні потерпілими ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заявлено цивільні позови про стягнення з ОСОБА_6 матеріальної та моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_8 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 17154 гривень обґрунтований тим, що вказані кошти вона перерахувала обвинуваченому в якості допомоги на лікування поранених військовослужбовців, однак останній заволодів ними шляхом обману.

Цивільний позов ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 9426,35 гривень та моральної шкоди в сумі 10000 гривень обґрунтований тим, що вона передала ОСОБА_6 в якості допомоги військовій частині 4 радіостанції, 2 планшети, інтернет-модем та бінокль на вказану суму, якими останній заволодів шляхом обману. Також їй спричинена і моральна шкода, яка виявилася у душевних та психічних стражданнях, хвилюваннях, пов`язаних із вчиненням злочину щодо неї, підривом її авторитету і репутації серед волонтерів тощо.

Цивільний позов ОСОБА_9 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 40189 гривень та моральної шкоди в сумі 20000 гривень обґрунтований тим, що він перерахував обвинуваченому в якості допомоги на лікування поранених військовослужбовців 40189 гривень, однак останній заволодів ними шляхом обману. Також йому спричинена і моральна шкода, яка виявилася у душевних та психічних стражданнях, хвилюваннях, пов`язаних із вчиненням злочину щодо нього, підривом його авторитету і репутації серед волонтерів та інших осіб тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Вирішуючи цивільні позови потерпілих суд враховує, що вина обвинуваченого у вчиненні злочину та заволодінні майном та коштами потерпілих судом встановлена. За таких обставин позовні вимоги потерпілих слід вирішити наступним чином.

Так, позов потерпілої ОСОБА_4 в частині стягнення матеріальної шкоди фактично обґрунтований вартістю переданих нею для потреб військової частини матеріальних цінностей, якими заволодів ОСОБА_6 . Однак передані нею 4 радіостанції, 2 планшети, інтернет-модем та бінокль, вартість яких просить стягнути потерпіла, визнані у справі речовими доказами і відповідно до вимог ст. 100 КПК України підлягають поверненню потерпілій після набрання вироком законної сили. З огляду на зазначене, суд не знаходить достатніх підстав для стягнення цих коштів з обвинуваченого, оскільки це призведе фактично до подвійного відшкодування спричиненої матеріальної шкоди. Тому, в цій частині в задоволенні позову слід відмовити. В той же час, позов в частині стягнення моральної шкоди, враховуючи обставини вчинення злочину, суд вважає обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Позов потерпілої ОСОБА_8 фактично обґрунтований розміром перерахованих нею грошових коштів в сумі 17154 гривень, якими заволодів ОСОБА_6 . Однак частина цих коштів в сумі 4 297 гривень визнані у справі речовими доказами і відповідно до вимог ст. 100 КПК України підлягають поверненню потерпілій після набрання вироком законної сили. Враховуючи наведене, позов підлягає частковому задоволенню в сумі 12 857 гривень.

Позов потерпілого ОСОБА_9 в частині стягнення матеріальної шкоди фактично обґрунтований розміром перерахованих ним грошових коштів, якими заволодів ОСОБА_6 , та банківськими витратами загалом в сумі 40189 гривень. З огляду на зазначене та враховуючи обставини вчинення злочину, позов ОСОБА_9 як в частині матеріальної шкоди, так і в частині моральної шкоди, суд вважає обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

В той же час, поданий потерпілим ОСОБА_9 цивільний позов від 29.02.2016 року про стягнення з ОСОБА_6 6060 гривень, який надійшов на адресу суду електронною поштою 02.03.2016 року, суд позбавлений можливості розглянути по суті, оскільки в матеріалах справи міститься лише його копія.

Також, згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. У зв`язку із наведеним витрати на проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 245,52 грн. підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Доля речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового складання покарання, призначеного вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 20.05.2014 року, з призначеним покаранням за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки 6 (шість) місяців.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту фактичного затримання з 31 січня 2017 року.

Зарахувати в строк призначеного покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 31.01.2017 року по 15.03.2017 року із розрахунку, передбаченого ч.ч.1,5 ст. 72 КК України, а саме 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний тримання під вартою.

Речові докази:

1) комплект радіостанцій «ВАОFENG» у кількості 4 шт., 2 планшети «SAMSUNG ТАВ 3 LITE», інтернет-модем «SAMSUNG SCH-LC11», бінокль «ТАSКО» моделі «97М/1000М АТ10х», передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України, після набрання вироком законної сили, повернути потерпілій ОСОБА_4 ;

2) грошові кошти в сумі 4 297 (чотири тисячі двісті дев`яносто сім) гривень 00 копійок, передані на зберігання до фінансової частини ІНФОРМАЦІЯ_5 , після набрання вироком законної сили, повернути потерпілій ОСОБА_8 .

Стягнути з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь держави витрати на проведення судової товарознавчої експертизи (висновок №70/34-344 від 28.12.2015 року) в сумі 245 гривень 52 копійки.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_9 , адреса: АДРЕСА_4 ) моральну шкоду в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_10 , адреса: АДРЕСА_5 ) матеріальну шкоду в сумі 12 857 (дванадцять тисяч вісімсот п`ятдесят сім) гривень 00 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , ідентифікаційний номер НОМЕР_11 , адреса: АДРЕСА_6 ) матеріальну шкоду в сумі 40 189 гривень та моральну шкоду в сумі 20 000 гривень, а всього 60 189 (шістдесят тисяч сто вісімдесят дев`ять) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1