Справа № 0907/1-65/2011
Провадження № 11/779/5/2017
Категорія ст.150-1 ч.1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальної справи за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на постанову Івано-Франківського міського суду від 07 лютого 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

Вказаною постановою кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_7 за ст.150-1 ч.1 КК України(в редакції 1960 року) направлено керівнику Івано-Франківської місцевої прокуратури для організації та проведення додаткового розслідування

Запобіжний захід ОСОБА_7 залишено без змін підписку про невиїзд.

Як вбачається з матеріалів справи, вищезазначена кримінальна справа надійшла до Івано-Франківського міського суду 29 квітня 2009 року. У зв`язку з неодноразовим неприбуттям підсудної для участі в судовому розгляді, підсудну ОСОБА_7 21.09.2009 року оголошено в розшук, а провадження по справаі зупинено. 11.08.2014 року підсудній було змінено міру запобіжного заходу з підписки про невиїзд на тримання під вартою та оголошено в розшук. Судом направлялись численні нагадування щодо виконання даних постанов суду, проте вони так залишались невиконаними.

19.06.2014 року та 13.06.2016 року постановами суду відновлювалось провадження по справі, підсудна неодноразово викликалась в судові засідання та застосовувався примусовий привід, однак підсудна в судові засідання не зявлялася і примусовий привід не був виконаний.

В порядку ст.315-1 КПК України 1960 року 03.08.2016 року постановою суду, з метою перевірки і уточнення фактичних даних, одержаних в ході судового слідства, було доручено органу досудового слідства по даній кримінальній справі встановити місцеперебування та фактичного місця проживання ОСОБА_7 і встановлено строк виконання судового доручення до 20.09.2016 року. Проте вказана постанова суду органом досудового слідства не була виконана і місцезнаходження підсудної не встановлено.

Прокурор, який брав участь у розгляді кримінальної справи,. подав апеляційну скаргу, в якій вважає постанову суду неправильною і такою, що підлягає до скасування у зв`язку з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та допущення в ході розгляду кримінальної справи істотних порушень кримінально-процесуального закону. Зазначає, що повернення справи на додаткове розслідування можливе тільки з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства, коли зазначене не може бути усунуте в судовому порядку. А отже, у даній справі відсутні підстави для повернення справи на додаткове розслідування, оскільки місце реєстрації підсудної відоме і відносно неї заведено оперативно-розшукову справу категорії`Розшук», яка на даний час перебуває в провадженні. А тому, вбачаються підстави для зупинення провадження у справі та розшуку підсудної.

Просить постанову суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про підтримання апеляційної скарги та скасування постанови суду і направлення кримінальної справи на новий судовий розгляд, з`ясувавши обставини справи, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Направляючи справу на додаткове розслідування, суд своє рішення мотивував неповнотою досудового слідства.

Відповідно до ст.262 КПК України 1960 року участь підсудного у розгляді кримінальної справи є обов`язковою.

Ст.64 КПК України 1960 року передбачає, що при провадженні досудового слідства доказуванню підлягають, в тому числі обставини, що характеризують особу обвинувачуваного, до яких відносяться і дані про його місце проживання. Але щоб навести результати таких обставин спершу слід встановити фактичне місце проживання підсудного, провести його перевірку, а проводити її слідчий зобов`язаний згідно вимог ст. 223 цього ж Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що підсудна за вказаним в обвинувальному висновку місцем проживання відсутня, про що свідчать повернуті суду повістки про виклик, невиконані примусові приводи підсудної, з рапортів працівників міліції слідує , що за вказаною адресою вона не проживає, надане судом під час розгляду судове доручення в порядку ст. 315-1 КПК України 1960 року з цього приводу не виконане.

Тривале невиконання органом внутрішніх справ постанови суду про розшук підсудної, не узгоджується із завданнями кримінального судочинства України, визначених ст. 2 КПК України 1960 року та положенням ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, якими гарантовано право кожному на справедливий суд упродовж розумного строку.

Згідно зі ст. 223 КПК України 1960 року, крім іншого, в обвинувальному висновку повинні бути вказані достовірні відомості про особу обвинуваченої, в тому числі і її фактичне місце проживання.

Проте по даній справі слідчий цих вимог Кодексу та зазначеного судового доручення не виконав, про що зазначено вище, місцезнаходження підсудної не встановив, що унеможливлює судовий розгляд.

Відповідно до змісту ст. 281 КПК України та роз`яснень з цього приводу даних у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 11 лютого 2005 року №2 «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування», справа підлягає поверненню на додаткове розслідування тоді коли неповнота або неправильності досудового слідства не можуть бути усунуті при судовому розгляді справи.

У п. 8 вказаної Постанови вказується, що досудове слідство визнається неповним, якщо під час його провадження всупереч вимогам ст. ст. 22, 64 КПК не були досліджені або були поверхово або однобічно досліджені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи і без усунення цих порушень справа не може бути розглянута в суді, в тому числі, не були з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу підсудного.

Згідно зі ст. 223 КПК України 1960 року, орган досудового розслідування повинен був прийняти міри до вияснення місцезнаходження та фактичного проживання підсудної, але в порушення вимог вказаної норми закону не зробив цього, а отриману інформацію не перевірив, що вказує на поверхневість та однобічність дослідження обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

При викладених обставинах, порушення цих вимог є неповнотою досудового слідства, без усунення якого справа не може бути розглянута судом (п.8 зазначеної вище Постанови).

Суд давав окреме доручення органу досудового розслідування, в порядку ст. 315-1 КПК України 1960 року, з метою усунення неповноти досудового слідства, проте вона залишилась невиконаною.

Таким чином, близько 8 років не встановлено місця перебування ОСОБА_7 , а тому суд вправі повернути справу на додаткове розслідування у зв`язку з тим, що підсудна після передання справи до суду зникла і місце її перебування невідоме, ухиляється від явки до суду, місце його знаходження невідоме, а оголошення розшуку та проведені в зв`язку з цим оперативно розшукові заходи не дали позитивного результату.

Тому, при проведенні додаткового розслідування, слід вияснити шляхом проведення належної перевірки, фактичне місце проживання чи місцезнаходження підсудної ОСОБА_7 , вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи орган досудового розслідування зобов`язує ст.22 КПК України 1960 року.

Судом вірно зазначено, що зазначені вище порушення норм кримінально-процесуального законодавства не можуть бути усунуті в ході судового слідства, в силу ст.16-1 КПК України 1960 року, оскільки суду не властиві функції організації та контролю за проведенням оперативно-розшукових заходів та слідчих дій для встановлення місця знаходження підсудної, а судові рішення в порядку ст.315-1 цього ж Кодексу не виконані.

Без усунення вказаних недоліків, які згідно ст.275 КПК України 1960 року перешкоджають вирішувати справу по суті, суд не може здійснювати судовий розгляд, а справу слід направити прокурору для організації та проведення додаткового розслідування.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що постанова суду про направлення справи на додаткове розслідування є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст. 366, 377, 379 КПК України 1960 року, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду від 07 лютого 2017 року про направлення керівнику Івано-Франківської місцевої прокуратури кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст.150-1 КК України для організації та проведення додаткового розслідування - без змін.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_3