Провадження № 1-кп/520/328/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.05.2017 року

Київський районний суд міста Одеси у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

провівши в місті Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0005134 від 07 грудня 2016 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 11.11.2009 року Малиновським районним судом міста Одеси за ч.1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі;

- 17.05.2012 року Приморським районним судом міста Одеси за ч.3 ст.185, ст.75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-

за участю сторін провадження: прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
До обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, дію якого було продовжено судом до 05 червня 2017 року.

Під час судового розгляду, у зв`язку із закінченням строку дії запобіжного заходу, прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючи своє клопотання тим, що обвинувачений, не має місця роботи та міцних соціальних зв`язків, може вчинити інше кримінальне правопорушення, таким чином не зникли ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора та просив суд замінити запобіжний захід на особисте зобов`язання.

Обвинувачений погодився з позицією свого захисника.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наслідками розгляду питання щодо продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Суд, заслухавши учасників судового провадження, вважає, що на даній стадії судового провадження існування таких ризиків як незаконний вплив на потерпілого, свідків та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином виключено. Посилання прокурора на те, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків спресовується тим, що ОСОБА_3 має місце реєстрації та постійне місце проживання разом зі своєю бабусею за адресою АДРЕСА_1 .

На теперішній час судом проведено судове слідство в повному обсязі, допитано обвинуваченого, свідків, досліджено документальні докази у кримінальному провадженні.

Однак, суд вважає, що дійсно існує лише такий ризик, як вчинення іншого кримінального правопорушення.

Разом з тим, суд зазначає, що згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477, суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Так, рішенням ЄСПЛ у справі Орловський проти України, засудженого за вчиненого ряду особливо тяжких злочинів, було встановлено порушення п.3 ст.5 Конвенції - право на судовий розгляд протягом розумного строку або на звільнення під час розгляду справи з гарантією явки в судове засідання.

Згідно рішень ЄСПЛ у справі Панченко проти Росії ризик втечі не повинен оцінюватися тільки на підставі суворості покарання, яке може слідувати; Бегчіев проти Молдови - ризик втечі повинен оцінюватися в світлі таких факторів, як характер людини, його моральні принципи, наявність місця проживання і роботи, сімейні узи, будь-які інші зв`язки з країною, в якій ведеться його переслідування; справа Ньюмейстер проти Австрії - ризик втечі неминуче знижується з плином часу, проведеного в ув`язненні; Ідалов проти Росії, Гаріцкі проти Польщі, Храіді проти Німеччини, Іліжков проти Болгарії - серйозність майбутнього покарання є релевантною обставиною при оцінці небезпеки втечі обвинуваченого, сама по собі тяжкість звинувачення не може служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення, що також знайшло своє відображення в рішенні Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003.

ОСОБА_3 перебуває під вартою з 07 грудня 2016 року.

Суд, керуючись ст.ст.3, 5, 6, 7 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, 1950 року, приходить до висновку про те, що на даній стадії судового провадження у зв`язку із закінченням судового слідства та існуванням лише одного ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, запобіжний захід у виді домашнього арешту буде достатнім для забезпечення кримінального провадження та належної поведінки обвинуваченого.

Інших клопотань від учасників судового провадження не надходило.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.314-317, 369-372, 132, 177, 178, 182, 183, ч.5 ст.201 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Відмовити в задоволенні клопотання прокурора та захисника.

Змінити застосований до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, зобов`язавши його носити електронний засіб контролю та не залишати житло, що розташоване за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язок за першою вимогою прибувати до суду.

Виконання ухвали суду та контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на ГУ НП в Одеській області.

Відповідно до ч.6 ст.181 КПК України визначити строк дії ухвали судді про тримання особи під домашнім арештом два місяця, тобто до 30.07.2017 року.

Копія ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, направити уповноваженій особі місця ув`язнення обвинуваченого та відповідній посадовій особи ГУ НП в Одеській області.

Суддя ОСОБА_1