Ухвала
іменем україни
15 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали провадження № 1-в/607/227/2016 (справа № 607/17660/14-к) за касаційною скаргою прокурора, яка брала участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, - ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 28 вересня 2016 року щодо

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Тернопіль,

громадянина України,

проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

за заявою ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 липня 2016 року задоволено заяву ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Стягнуто з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_6 30 000 гривень для відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 28 вересня 2016 року вказану ухвалу суду першої інстанції за апеляційною скаргою прокурора залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор просить зазначену ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку із істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Вказує на помилковість рішення судів обох інстанцій щодо розміру відшкодування завданої ОСОБА_6 моральної шкоди та необхідність її зменшення. Зазначає, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. 419 КПК України обґрунтованих та мотивованих відповідей на доводи апеляційної скарги прокурора не дав та не навів в ухвалі підстав, з яких залишив апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора про обґрунтованість касаційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Зі змісту положень ст.ст. 418 ч. 2, 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. Ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити короткий зміст доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, викладаються докази, що спростовують її доводи.
Апеляційний суд, розглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, яка за змістом аналогічна касаційній скарзі прокурора, її доводи перевірив та дійшов правильного висновку про законність ухвали суду першої інстанції, а рішення про залишення апеляційної скарги без задоволення належним чином мотивував, погодившись із висновками місцевого суду щодо розміру відшкодування моральної шкоди ОСОБА_6 .

Рішення суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування завданої ОСОБА_6 моральної шкоди у зв`язку із його незаконним перебуванням під слідством та перебуванням під вартою у касаційній скарзі прокурором не оспорюється.

Доводи касаційної скарги прокурора про те, що розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_6 , визначений без достатнього урахування встановленого обсягу порушених його прав та є завищеним, не відповідають фактичним обставинам справи та не спростовують висновки судів щодо розміру призначеного ОСОБА_6 відшкодування.

Відповідно до діючого законодавства України вирішення питання про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові, у тому числі, й у зв`язку з його незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, передбачено спеціальним Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР (далі Закон), а також відповідним Положенням, затвердженим спільним наказом за № 6/5/41 від 04 березня 1996 року Міністра юстиції України, Генерального прокурора України та Міністра фінансів України.
Статтею 2 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду, що як вбачається з матеріалів провадження і мало місце щодо ОСОБА_6 .
Відповідно до вимог ст. 13 Закону питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.
Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Суд першої інстанції, розглядаючи заяву ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди та задовольняючи її у повному обсязі, врахував наступне. Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2015 року, ОСОБА_6 визнано невинним та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч. 2 КК України, у зв`язку із чим, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали ОСОБА_6 моральної шкоди, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків та його сім`ї.
Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_6 у повному обсязі, погодившись із розміром відшкодування у 30 000 гривень, яке є співрозмірним завданим йому страждань та переживань і яке відповідає положенням Цивільного кодексу України щодо даного виду відшкодування, а також нормам Закону та відповідного Положення. Узгоджується вказаний розмір відшкодування і з положеннями ст. 13 ч. 3 Закону, якою передбачено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством. Так, відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 травня 2016 року визначено 1 450 гривень. З урахуванням вказаної обставини розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування ОСОБА_6 під слідством та судом не міг бути меншим ніж 19 000 гривень. За таких обставин, доводи касаційної скарги щодо невиконання судом вказаних вимог Закону є безпідставними.

Апеляційний суд, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції, погодився із таким висновком місцевого суду, не знайшовши підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та зменшення розміру моральної шкоди, яку необхідно стягнути за заявою ОСОБА_6 .
При цьому, апеляційний суд зазначив, що розмір відшкодування моральної шкоди у 30 000 гривень є правильним та не підлягає зменшенню, оскільки з 27 серпня 2014 року по 07 жовтня 2015 року (13 місяців та 10 днів) ОСОБА_6 перебував під слідством, внаслідок чого у нього з`явилися негативні психоемоційні зміни, такі як: швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, образливість, фіксованість на негативних переживаннях, насторога, невпевненість в собі, хвилювання з приводу майбутнього, почуття приниженої гідності, образи, обурення поведінкою працівників правоохоронних органів, відношення родини та близьких.
Врахувавши усі обставини у їх сукупності, апеляційний суд зробив висновок про безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора. З такими висновками апеляційного суду погоджується і колегія суддів. Рішення апеляційного суду належним чином мотивовано, а його ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування ухвали апеляційного суду, також не виявлено.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 6 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ, колегія суддів

у х в а л и л а :

ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 28 вересня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргупрокурора, яка брала участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3