Справа № 308/3587/17
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

10.05.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 та
апелянта ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/777/234/17, за апеляційною скаргою, яку подав адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИВ :
ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 квітня 2017 року задоволено погоджене прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 (далі прокурор) клопотання слідчого СВ Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП у Закарпатській області ОСОБА_8 (далі слідчий) і накладено арешт на автомобіль марки «Форд-Транзит» білого кольору, 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який, згідно свідоцтва про реєстрацію № НОМЕР_3 , належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканці АДРЕСА_1 .
В ухвалі слідчого судді вказується на те, що слідчим доведено те, що автомобіль марки «Форд-Транзит», д.н.з. НОМЕР_1 , має значення речового доказу в кримінальному провадженні та відповідає визначеним ст. 98 КПК України критеріям, оскільки містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також те, що існують передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України ризики, у зв`язку із чим, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні існує необхідність накладення арешту на автомобіль, незастосування якого може призвести до його зникнення або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. З урахуванням наведеного, слідчий суддя прийшов до висновку про те, що клопотання є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_9 вказує на те, що ухвала слідчого судді є незаконною. Посилається на те, що, приймаючи рішення про накладення арешту на автомобіль, слідчий суддя не врахував положення ст. 170 КПК України й не взяв до уваги те, що ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні був допитаний як свідок щодо скоєного невстановленими особами кримінального правопорушення й у статусі підозрюваного чи обвинуваченого не перебуває. Крім того, посилається на те, що в слідства відсутні які-небудь дані щодо наміру ОСОБА_9 , яка є власником автомобіля і використовує його в потребах сім`ї, зокрема, частих поїздок до лікарів у міста Стрий та Львів із неповнолітньою дочкою, 2012 року народження, яка часто хворіє, приховувати або відчужувати автомобіль. Тому, апелянт вважає, що при вирішенні питання про арешт автомобіля, слідчий суддя не врахував відсутність будь-якої правової підстави для арешту належного ОСОБА_9 автомобіля, котра, як і її чоловік ОСОБА_7 жодного відношення до вчиненого злочину не мають; відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; відсутність завданої злочином шкоди; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою скасувати накладений на автомобіль арешт і повернути його власнику.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення учасників судового розгляду : адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу ; прокурора, який заперечував щодо її задоволення, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Судове провадження розглядається за відсутності ОСОБА_9 , неявка якої з урахуванням положень ст. 405 КУпАП не перешкоджає його розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що апеляційним судом ОСОБА_9 своєчасно надіслано повідомлення, в якому вказується про час та місце розгляду апеляційної скарги. При цьому враховується те, що в розгляді провадження приймає участь представник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_6 , який указував на те, що ОСОБА_9 відомо про розгляд апеляційної скарги, що остання просила розглянути скаргу за її відсутності.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів із метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладеним арешт у кримінальному провадженні, зокрема, шляхом витребування необхідної інформації в Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Частина 3 ст. 170 КПК України передбачає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання про арешт майна, слідчий суддя в ухвалі повинен зазначити заборону відчуження, розпорядження або користування та вказівку на таке майно. При цьому заборона використання майна чи заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у тих випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
З матеріалів судового провадження також убачається, що автомобіль визнаний речовим доказом, що підтверджено постановою слідчого, у якій викладені об`єктивні дані, які вказують на їх відповідність критеріям визначеним у статті 98 КПК України.
Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання про арешт майна, відповідно до ст. 173 КПК України, в ухвалі зазначив правову підставу арешту майна, на наявність доказів, які вказують на причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення.
Одночасно зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання про арешт майна, у порушення вимог ст. 173 КПК України, в ухвалі не вказав на те в чому саме полягає арешт майна : забороні відчуження, розпорядженні чи користуванні майном. Указане на переконання колегії суддів свідчить про те, що слідчим суддею постановлено судове рішення, яке не можна визнати належним чином умотивованим, таким, що ґрунтується на вимогах закону і яке, з урахуванням наведеного вище, підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали.
Дослідивши матеріали судового провадження та надані стороною захисту докази, колегія суддів вважає, що вищевказані обставини викликають необхідність накладення арешту на автомобіль марки «Форд-Транзит» білого кольору, 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , шляхом застосування таких обтяжень, які не перешкоджатимуть завданням кримінального провадження, і не порушуватимуть право особи володіти майном. При прийнятті рішення в частині застосування найменш обтяжливого способу арешту автомобіля колегія суддів враховує те, що слідчим у кримінальному провадженні проведені необхідні слідчі дії, що зберігання автомобіля на штрафмайданчику на відкритому просторі може призвести до його пошкодження.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Крім того, при прийнятті рішення, колегія суддів враховує положення ст. 173 КПК України про розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а такожположення передбачені п. 11 ст. 170 КПК України, відповідно до яких заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Колегія суддів вважає, що всупереч вимог ст. 173 КПК України, слідчий суддя в ухвалі не обґрунтував висновки про те, що існують обставини, які підтверджують, що незастосування заборони або обмеження користування автомобілем, можуть призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню; не послався на наявність будь-яких даних у підтвердження вказаних обставин.
У клопотанні слідчий також не посилався на наявність вищевказаних обставин, що передбачено п. 11 ст. 170 КПК України.
При оцінці доводів апеляційної скарги, пояснень апелянта та прийнятті судового рішення, колегія суддів враховує фактичні обставини справи, які свідчать про те, що у період з 16 грудня 2016 року по 11 квітня 2017 року часу вилучення транспортного засобу й поміщення його на штраф майданчик Ужгородського ВП ГУНП у Закарпатській області, як ОСОБА_7 , так і ОСОБА_9 - власниця автомобіля, маючи реальну можливість
відчужити автомобіль або вжити заходи спрямовані на його зникнення, приховування, пошкодження, втрату, знищення, перетворення або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, дій спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню не вчиняли ; на наявність даних про вчинення таких дій не посилався прокурор під час розгляду апеляційної скарги.
Колегія суддів також вважає, що під час апеляційного розгляду справи прокурором, відповідно до ст. 173 КПК України, не наведено переконливих доводів щодо настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню в разі незастосування арешту автомобіля марки «Форд-Транзит» білого кольору, 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , шляхом заборони користуватися ним.
При прийнятті судового рішення, колегія суддів також вважає, що матеріали кримінального провадження також містять докази, які вказують на причетність ОСОБА_7 чоловіка власниці майна ОСОБА_9 , до вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, при прийнятті судового рішення, колегія суддів враховує, що слідчим не виносилась щодо ОСОБА_7 або ОСОБА_9 - власниці автомобіля, повідомлення про підозру в скоєнні злочину, не здобуто будь-яких даних про заподіяння злочином кому-небудь матеріальної шкоди, а також те, що в період з 11 квітня 2017 року до часу розгляду апеляційної скарги, як слідчим, так і прокурором не спростовано право власності ОСОБА_9 на автомобіль.
У зв`язку з наведеним, доводи апеляційної скарги про те, щопрактичної необхідності в зберіганні саме на штрафмайданчику автомобіля як речового доказу немає; пояснення апелянта ОСОБА_6 про те, що знаходження автомобіля на відкритому просторі на штраф майданчику, може завдати його власниці значних збитків, колегія суддів визнає такими, що заслуговують на увагу і є обґрунтованими.
Доводи апеляційної скарги про те, що, задовольняючи клопотання про арешт майна, слідчий суддя не взяв до уваги те, що в даному кримінальному провадженні ОСОБА_9 не є підозрюваною, обвинуваченою або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння; що санкція ч. 2 ст. 332 КК України не передбачає конфіскації майна; що цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений, у зв`язку із чим відсутні правові підстави для накладення арешту на майно ОСОБА_9 , колегія суддів, з урахуванням вищенаведеного, вважає такими, що не є підставою для відмови в частковому задоволенні клопотання.
Колегія суддів вважає, що матеріали судового провадження, надані прокурором докази не спростовують пояснення апелянта ОСОБА_6 про те, що саме власниця автомобіля ОСОБА_9 забезпечить належне зберігання автомобіля, що відповідатиме завданням кримінального провадження. При прийнятті судового рішення колегія суддів враховує й те, що під час розгляду апеляційної скарги прокурор обґрунтовуючи необхідність накладення арешту на автомобіль посилався тільки на те, що арешт слід накласти з метою його належного збереження й не посилався на наявність інших даних у підтвердження підстав для його арешту.
Застосування найменш обтяжливого способу арешту автомобіля на переконання колегії суддів не перешкоджатиме його використанню ОСОБА_9 у потребах сім`ї, зокрема, для поїздок власниці до лікарів у міста Стрий та Львів із неповнолітньою дочкою, 2012 року народження, яка хворіє, не створюватиме для сім`ї шкідливі наслідки, не порушуватиме право особи володіти майном.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що в кримінальному провадженні слід накласти арешт на автомобіль марки марки «Форд-Транзит» білого кольору, 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , шляхом заборони розпоряджатися ним, залишивши його в користуванні ОСОБА_9 , що не буде перешкоджати повному і всебічному проведенню досудового розслідування, та не буде порушувати право власника на мирне володіння своїм майном.
Тому, ухвала слідчого судді, відповідно до положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.
Відповідно до ч. 7 ст. 173 КПК України копія ухвали надсилається слідчому, прокурору, підозрюваному, обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, іншим заінтересованим особам не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчий зобов`язаний вжити заходи спрямовані на виконання рішення суду в частині арешту майна, шляхом застосування визначеного способу його арешту.
Керуючись ст. ст. 117, 170-173, 376, 395, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 квітня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене майно скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого Ужгородського ВП ГУНП у Закарпатській області ОСОБА_8 , погодженого прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , про накладення арешту на тимчасово вилучене від гр. ОСОБА_9 майно автомобіль марки «Форд-Транзит» білого кольору, 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , у кримінальному провадженні за ознаками передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України кримінального правопорушення, задовольнити частково.
Накласти арешт на автомобіль марки «Форд-Транзит» білого кольору, 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який, згідно свідоцтва про реєстрацію № НОМЕР_3 , належить ОСОБА_9 , шляхом заборони відчуження автомобіля, залишивши його в користуванні останньої.
Копію ухвали для відома та виконання направити слідчому Ужгородського ВП ГУНП у Закарпатській області ОСОБА_8 ..
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: