Справа № 314/7797/16-к
Провадження № 1-в/314/3612/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2016 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення,

за участю прокурора: ОСОБА_4 ,

представника адміністрації ДВЦ: ОСОБА_5 ,

засудженого: ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Дружелюбівському виправному центрі управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№1), надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

Засуджений ОСОБА_3 у судовому засіданні своє клопотання підтримав, просив його задовольнити, пояснив, що зробив для себе належні висновки, у скоєному злочині вину визнає, щиро розкаюється, має заохочення, під час відбування покарання був працевлаштований, чим заслужив на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

У судовому засіданні представник адміністрації виправного центру суду пояснив, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 14 квітня 2016 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст.ст. 71, 72 КК України до 2 років 1 місяця обмеження волі. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 вересня 2016 року у строк відбування покарання зараховано строк тримання під вартою з 10 березня 2016 року по 30 червня 2016 року, відповідно до ч. 1 ст. 72 КК України, із розрахунку 1 день позбавлення волі відповідає 2 дням обмеження волі. В установах виконання покарань знаходиться з 12 березня 2016 року. За час утримання у Вільнянському слідчому ізоляторі управління ДПтС України в Запорізькій області з 12 березня 2016 року по 30 червня 2016 року вимоги режиму утримання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочень не мав. З 30 червня 2016 року відбуває покарання у Дружелюбівському виправному центрі УДПтС України в Запорізькій області (№ 1). За час відбування покарання характеризується наступним чином: вимоги режиму відбування покарання порушував, за що мав одне дисциплінарне стягнення, накладене правами начальника установи, яке зняте у встановленому законом порядку. За сумлінну поведінку та ставленням до праці три рази заохочувався правами начальника установи. На виробництві установи працевлаштований з вересня 2016 року. Згідно ст. 118 КВК України, виконував роботи без оплати праці по благоустрою установи та поліпшення житлово-побутових умов засуджених, а саме виконував роботу по фарбуванню та білуванню приміщення при проведенні поточних косметичних ремонтів. У вирішенні клопотання адміністрація виправного центру покладається на розсуд суду.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що засуджений ОСОБА_3 за час відбування покарання відповідних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши матеріали особової справи, вислухавши засудженого, представника адміністрації колонії, думку прокурора, суд вважає, що у клопотанні слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів характеристики встановлено, що засуджений ОСОБА_3 в установах виконання покарань знаходиться з 12 березня 2016 року. За час утримання у Вільнянському слідчому ізоляторі управління ДПтС України в Запорізькій області з 12 березня 2016 року по 30 червня 2016 року вимоги режиму утримання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочень не мав.

З 30 червня 2016 року, засуджений ОСОБА_3 відбуває покарання у Дружелюбівському виправному центрі УДПтС України в Запорізькій області (№ 1), є працездатним, однак був працевлаштований лише з вересня 2016 року, до цього часу працевлаштований не був. На цьому фоні сумнівним та передчасним виглядають твердження засудженого про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення, а його відношення до праці протягом певного періоду часу (а саме часу, який безпосередньо передував вирішенню питання про умовно-дострокове звільнення) пояснюється не намаганням спокутувати свою вину у скоєному, а лише наполегливим намаганням будь-яким засобом вийти з місць позбавлення волі, будучи щиросердно впевненим, що його участь у будь-якій праці безперечно повинна потягнути за собою його умовно-дострокове звільнення.

Поведінка засудженого ОСОБА_3 за весь час відбування ним покарання, в тому числі, що безпосередньо передує вирішенню питання про умовно-дострокове звільнення, не була стабільно позитивною та активною.

Формально ОСОБА_3 дотримувався норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що три рази заохочувався правами начальника установи. Однак наявність заохочень само по собі ще не свідчить про виправлення засудженого та досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, оскільки поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить одне дисциплінарне стягнення, накладене правами начальника установи, а саме: 06 серпня 2016 року, засудженого ОСОБА_3 за створення конфліктної ситуації поміщено до ДІЗО на десять діб, яке було зняте правами начальника установи після отримання засудженим заохочення у вигляді зняття раніше накладеного дисциплінарного стягнення.

Крім того, при вирішенні клопотання суд приймає до уваги ті факти, що засуджений ОСОБА_3 не приймав участі в організації виховних заходів, які провадяться в установі, зокрема, участі в реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених, які, відповідно до розділу XXIV Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, спрямовані на формування та закріплення у засуджених прагнення до заняття суспільно-корисною діяльністю, сумлінного ставлення до праці, дотримання вимог законодавства та прийнятих у суспільстві правил поведінки, підвищення їх загальноосвітнього і культурного рівнів. Так само, засуджений ОСОБА_3 не приймав участі і у роботі самодіяльних організацій.

Таким чином, поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання у своїй сукупності не дає підстав вважати, що ОСОБА_3 довів своє виправлення та перевиховання.

На думку суду, відбута засудженим ОСОБА_3 на теперішній час частина покарання є недостатньою для його виправлення та досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України.

При вивчених обставинах на теперішній час суд не знаходить досить підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_3 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені у судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

19.12.2016
19.12.2016