Провадження № 11-кп/779/183/2017
Категорія ч.1 ст.389 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю:

секретаря с/з ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Івано-Франківського міського суду від 20 лютого 2017 року щодо ОСОБА_9 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.389 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Вказаним вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Калуш, Івано-Франківської області, житель АДРЕСА_1 , вища освіта, працює Менеджером в ТзОВ «Відродження», розлучений, інвалід ІІІ групи, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, українець, громадянин України, раніше не судимий вироками Івано-Франківського міського суду: від 17 березня 2010 р. за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 305, ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 10 днів з конфіскацією майна, покарання відбув повністю та від 14 липня 2015 р. за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 6800 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, -

визнаний винуватим за ч. 1 ст. 389 КК України (у редакції Закону України від 09 серпня 2015 р.) та призначити покарання один рік виправних робіт з відрахуванням в користь держави 20 % від суми заробітку.

На підставі ст. 71 КК України призначено остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом приєднання до призначеного покарання, невідбутого додаткового покарання за попереднім вироком один рік виправних робіт з відрахуванням в користь держави 20 % від суми заробітку з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 липня 2015 р. обвинувачений ОСОБА_9 засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки. На обліку в Івано-Франківському міському підрозділі кримінально-виконавчої інспекції ОСОБА_9 знаходиться з 25 серпня 2015 року.

Судом також встановлено, що 31 серпня 2015 р. ОСОБА_9 було ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк два роки, про що в нього було відібрано підписку та роз`яснено наслідки у разі ухилення від відбування покарання, відповідно до ч. 1 ст. 389 КК України.

Однак, обвинувачений ОСОБА_9 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою ухилення від відбування покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, маючи реальну можливість виконувати покладені на нього обов`язки, посвідчення водія до уповноважених органів не здав та продовжував здійснювати керування транспортними засобами, в результаті чого двічі, а саме 24 березня та 19 червня 2016 р. був притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху працівниками Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську.

В суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_9 свою вину визнав частково, та вказав, на те, що посвідчення на право керування транспортними засобами потрібно здати у відповідні органи, не знав, та не був проінформований про заборону керування транспортними засобами. У вчиненому розкаявся, та просив суворо не карати.

На вказаний вирок суду, захисники ОСОБА_9 подали апеляційну скаргу, в якій посилаються на неповне з`ясування фактичних обставин справи, що маються значення для справи, відсутність у справі доказів, які б підтверджували наявний склад інкримінованого злочину, та порушення норм матеріального і процесуального права.

Захисники ОСОБА_9 вказують, на порушення органами кримінально-виконавчої інспекції м. Івано-Франківська та Управління патрульної поліції в м. Івано-Франківську вимог ст. 33 кримінально-виконавчого кодексу, та п. 6.1, 6.2 вимог Інструкції про порядок виконання покарань, якими передбачено обов`язки органів, які мають право анулювати дозвіл на заняття певними видами діяльності. Копія підписки, про нібито ознайомлення ОСОБА_9 з порядком та умовами відбування покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що міститься в матеріалах провадження, не містить підпису обвинуваченого, натомість містить рукописні написи на бланку «не згідний, не роз`яснено». Про даний факт ОСОБА_9 неодноразово зазначав в суді першої інстанції, однак, такі доводи залишились поза увагою суду.

Також захисники вказують, що жодних дій щодо приховування посвідчення водія ОСОБА_9 не вчиняв, як і не отримував повідомлень про необхідність здачі такого посвідчення, натомість саме неналежне виконання працівниками патрульної поліції вимог закону в частині перевірки правомірності керування ОСОБА_9 транспортним засобом призвело до невиконання вироку суду. Одночасно захисники посилаються на ст. 35 кримінально-виконавчого кодексу, яка встановлює, що ухиленням від відбування покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю є невиконання засудженим обов`язків ст. 34 КВК , перелік яких є вичерпним, і не містить у собі обов`язку самостійно вчиняти дії, спрямовані на виконання вироку суду.

З цих підстав, вирок суду першої інстанції просили скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

В суді апеляційної інстанції, захисник вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Прокурор доводи апеляційної скарги заперечив, вирок суду першої інстанції вважає законним і обґрунтованим. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_9 інкримінувалося вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.389 КК України.

Згідно з диспозицією ч.1 ст.389 КК України відповідальність за цим законом полягає в ухиленні від сплати штрафу або позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю особою, засудженою до цих видів покарань.

Згідно обвинувального акту, органом досудового слідства ОСОБА_9 обвинувачується за ч.1 ст.389 КК України а саме, за ухилення від відбування покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що виразилося у свідомому ігноруванні ним вимог вироку та невиконанні встановлених йому обов`язків, порушенні порядку та умов відбування покарання.

Відповідно до ч.2 ст. 35 Кримінально-виконавчого кодексу України ухиленням від відбування покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю є невиконання засудженим обов`язків, передбачених статтею 34 цього Кодексу. Зокрема, засуджений до покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю зобов`язаний: виконувати судове рішення; надавати на вимогу уповноваженого органу з питань пробації документи, пов`язані з виконанням даного покарання; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про місце роботи і проживання чи їх зміну; з`являтися за викликом до уповноваженого органу з питань пробації. Поважними причинами неявки засудженого за викликом уповноваженого органу з питань пробації у призначений строк є несвоєчасне одержання виклику, хвороба та інші обставини, що фактично позбавляють його можливості своєчасно прибути за викликом і документально підтверджені. Засудженому забороняється без погодження з уповноваженим органом з питань пробації виїжджати за межі України.

В засіданні апеляційного суду, обвинувачений ОСОБА_9 пояснив, що письмово не попереджувався про кримінальну відповідальність за невиконання умов вироку суду, та не ознайомлювався з порядком та умовами відбування покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Разом з тим, в матеріалах справи, містяться відомості про те, що обвинувачений протягом 2016 року був двічі притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху працівниками Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську.

Таким чином, саме по собі керування ОСОБА_9 автомобілем вже свідчить про невиконання ним вимог вироку суду щодо відбування покарання у виді позбавлення права і не потребує притягнення до адміністративної відповідальності та винесення будь-яких попереджень.

Разом з тим, пояснення обвинуваченого про те, що він не розумів змісту судового вироку та наслідків його невиконання є явно надуманими, оскільки ОСОБА_9 за своїм віком, освітою та психічним станом здатен розуміти загальновідомі правила в суспільстві. Однак, достовірно знаючи те, що він позбавлений права керувати транспортним засобом саме вироком суду, який слід неухильного виконувати, умисно користувався таким правом і при затриманні працівниками поліції за порушення правил дорожнього руху приховував відбування ним покарання у виді позбавлення спеціального права пред`являючи документи, які на той час вже не давали такого права.

Як випливає зі змісту диспозиції ч.1 ст.389 КК України, з моменту вступу вироку в законну силу і вчинення особою хоча б однієї дії чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від виконання обов`язку відбути покарання, призначеного цим вироком, злочин визнається закінченим і набуває триваючого характеру.

У даному випадку ухилення від виконання ОСОБА_9 вироку суду в частині позбавлення його права керувати транспортними засобами є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.389 КК України та як наслідок, призначення йому покарання в порядку ст.71 КК України за сукупністю вироків

Відсутність відповідного реагування з боку працівників поліції на дії ОСОБА_9 щодо здачі посвідчення водія, на що вказували в апеляційній скарзі захисники обвинуваченого, не звільняють ОСОБА_9 від виконання зазначених обов`язків та від відповідальності за ухилення від відбування покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Отже, ретельно проаналізувавши докази у справі, суд першої інстанції дав їм належну оцінку в їх сукупності і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 , який будучи засудженим до покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, ухилився від відбування такого покарання.

Доводи апеляційної скарги, висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду від 20 лютого 2017 року щодо ОСОБА_9 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.389 КК України залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_3