16.01.2017
Справа №642/3034/16-к
провадження № 1кп/642/386/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2017 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

розглянувши питання про зміну запобіжного заходу відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ст. ст. 15 ч.2, 185 ч.2 КК України,, -

встановив:
З 23.05.2016р. в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова перебуває справа по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 15 ч.2, 185 ч.2 КК України. В провадження судді ОСОБА_1 вказана справа надійшла 26.09.2016р.

Захисником обвинуваченого заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого на домашній арешт, вказуючи на те, що прокурором не забезпечено явку свідків в судове засідання, обвинувачений тримається під вартою дуже тривалий час. Обвинувачений підтримав заявлене захисником клопотання.

Прокурор просив продовжити строк тримання під вартою.

Вислухав думку учасників судового засідання суд дійшов наступного:

Справа за обвинуваченням ОСОБА_5 перебуває у провадженні суду з 23.05.2016 року по теперішній час. Обвинувачений ОСОБА_5 перебуває під запобіжним заходом у виді тримання під вартою з квітня 2016р. по теперішній час.

Вимогами статті 23 ч.3 КПК України визначено: Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Кримінальна справа перебуває у провадженні суду майже рік, але за цей час з боку обвинувачення не виконано вимоги вказаної норми закону про забезпечення участі свідків в судовому засіданні для допиту неупередженим судом. Так, за час судового провадження з 6 свідків, допитано 3 особи.

Вимогами статті 28 КПК України визначено: Під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

3. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є:

1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо;

2) поведінка учасників кримінального провадження;

3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Таким чином, враховуючи положення вказаної норми закону обвинуваченим виконується обов`язок про розгляд кримінального провадження в розумні строки, а тому міра запобіжного заходу не може бути в залежності від виконання обов`язків обвинуваченням в судому процесі щодо допиту свідків.

Статтею 331 ч.1, 2 КПК України визначено:

1. Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

2. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вимогами статті 177 КПК України визначені ризики які дають право обрати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Стороною обвинувачення в судовому засіданні жодного доказу з приводу зазначених ризиків суду не надано та не зазначено.

Проте, вимогами статті 183 КПК України визначено: Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Прокурором суду не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Також суду не доведено , що перебування обвинуваченого на свободі будуть створені перешкоди для розгляду справи.

За вимогами статті 197 ч.3 КПК України визначено:

3. Строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати:

1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо злочинів невеликої або середньої тяжкості;

2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Європейський суд з прав людини в рішенні «Гудзь проти України» від 22 жовтня 2015 року вказав у відповідь на скарги заявника про безпідставність тримання його під вартою Європейський суд нагадав, що він раніше встановлював, що продовження затримання на підставі статті 1652 КПК може бути виправданим за конкретних обставин, коли судові необхідний час для встановлення особи підозрюваного або обвинуваченого та збору інших відомостей, вкрай необхідних для прийняття рішення про досудове тримання такої особи під вартою. У той же час причини для продовження затримання особи мають бути дуже переконливими.

Що ж стосується подальшого періоду тримання заявника під вартою, Європейський суд зазначив, що позбавлення заявника свободи у період з 24 грудня 2010 року до 30 січня 2012 року ґрунтувалось на рішенні суду, в якому не наводилось жодних підстав для тримання під вартою та не встановлювалось його строку. У попередніх справах проти України (див. рішення у справі «Харченко проти України» (Kharchenko v. Ukraine), заява № 40107/02, п. 98, від 10 лютого 2011 року) Європейський суд вже неодноразово встановлював, що така практика є несумісною з вимогою законності, закріпленою у підпункті «с» пункту 1 статті 5 Конвенції. Аналогічним чином тримання заявника під вартою у цій справі у період з 24 грудня 2010 року до 30 січня 2012 року відбувалось у порушення підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції.

Отже, суд приходить до висновку, що підстав для подальшого застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 суду не надано. Крім того, враховуючи правову позицію Европейського суду з прав людини, подальше тримання обвинуваченого під вартою є безпосереднім порушенням його право на розгляд суду справи в розумні строки та його право на свободу та недоторканість, а тому викладене дає підстави суду змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 на період, визначений ч.3 ст.331 КПК України.

Керуючись ст. 197, 315, 331, 336, 372, 392 КПК України, -

ухвалив:
Клопотання захисника - задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому:

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити на цілодобовий домашній арешт в АДРЕСА_1 строком на 2(два) місяця, звільнивши з під варти в залі Ленінського районного суду м. Харкова.

Копію ухвали направити до виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :