АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря ОСОБА_4 ,
учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002674 від 05.03.2017 року, по обвинуваченню:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Коломия Івано-Франківської області, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 13.07.2010 року Коломийським районним судом Івано-Франківської області за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 120 годин громадських робіт;
- 24.09.2012 року Коломийським районним судом Івано-Франківської області за ч.1 ст.187 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду від 03.11.2014 року звільнений 11.11.2014 року від відбування покарання умовно-достроково з не відбутим терміном покарання 11 місяців і 23 дні,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 21 квітня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 21 квітня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на 4 роки.
На підставі ст.75 України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

У кримінальному провадженні вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.
За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 05 березня 2017 року приблизно о 01:40 год., перебуваючи у підземному переході по пр. Маяковського, 60/10 в місті Києві, з метою відкритого викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя потерпілого, підбіг до потерпілої ОСОБА_7 , яка в руках тримала мобільний телефон, та здійснив поштовх в грудну клітину. Внаслідок цього потерпіла впала на асфальт та отримала тілесні ушкодження у вигляді синців в тім`яній ділянці по серединній лінії, в лівій виличній ділянці та саден в тім`яній ділянці по серединній лінії, на долонній поверхні лівої кисті в проекції проксимальних третин 3 та 4 п`ясних кісток, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Подолавши таким чином волю потерпілої до опору, ОСОБА_6 вирвав з її рук мобільний телефон «Samsung J7» вартістю 3400 гривень та зник з викраденим з місця вчинення злочину, заподіявши таким чином потерпілій матеріальної шкоди в розмірі 3400 грн. Своїми діями ОСОБА_6 вчинив відкрите викрадення чуже майно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.

В поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження та правову кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного, що потягло за собою неправильне застосування кримінального закону (ст.75 КК України) та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд належним чином не врахував дані про особу винного, а саме те, що обвинувачений був неодноразово судимим, у тому числі за вчинення тяжкого злочину, на шлях виправлення не став та, маючи не зняту та не погашену судимість, повторно вчинив новий злочин. Не надав суд оцінку і обставинам вчинення злочину, який був направлений на незаконне заволодіння чужим майном із застосуванням насильства до потерпілої, що не є небезпечним для її життя та здоров`я, тобто характеризується підвищеною суспільною небезпечністю.

За таких обставин вважає, що лише призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуттям забезпечить досягнення цілей, визначених ст.65 КК України.
За результатами апеляційного розгляду просить вирок суду в частині призначеного обвинуваченому покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 по ч.2 ст.186 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки. В решті просить вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти поданої апеляційної скарги та вважав вирок суду законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши апеляційні доводи, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції, діючи у відповідності до положень ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу винного.
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого злочину та правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому у відповідності до положень ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання по ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, дані про особу винного, а саме те, що він раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав його щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Суд першої інстанції також дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, що буде відповідати обставинам справи, особі обвинуваченого.

Колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції неправильно застосував до обвинуваченого ОСОБА_6 положення ст.75 КК України та звільнив його від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

Статтею 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст.75 КК України якщо суд крім випадків за засудження за корупційний злочин при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше пяти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції за відсутності передбачених законом підстав ухвалив рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

Зокрема, судом не надано належної оцінки даним про особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та вчинив новий злочин проти власності, віднесений законом до категорії тяжких, із застосуванням насильства до потерпілої, що не є небезпечним для її життя та здоров`я, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність діяння.

З наведених обставин колегія суддів вважає, що, з урахуванням даних про особу винного, виправлення ОСОБА_6 неможливе без ізоляції від суспільства, а тому рішення суду про застосування положень ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням є неправильним і відповідно незаконним.

Відповідно до положень ст.409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст.75 КК України) є підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.

Неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням згідно п.4 ч.1 ст.420 КПК України є підставою для скасування вироку суду в цій частині та ухвалення нового вироку.

З цих підстав апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.
Вирок Деснянського районного суду міста Києва від 21 квітня 2017 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання, скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 по ч.2 ст.186 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Строк відбування покарання обраховувати з моменту затримання ОСОБА_6 у зв`язку з виконанням вироку.
На підставі п.5 ч.2 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення відповідно з 05 березня 2017 по 21 квітня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді:

________________ ________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3