Справа № 367/5255/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/103/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 18.01.2017

УХВАЛА
Іменем України
18 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження № 0001959 за апеляційними скаргами обвинуваченого та захисника на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 16 листопада 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Знаменка Кіровоградської області, громадянина України, українця, одруженого, який має неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз вироком Кіровського районного суду міста Кіровограда від 16 грудня 2011 року за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, звільниний по відбуттю покарання 13 грудня 2014 року,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі; цим же вироком вирішено питання про речові докази,

В С Т А Н О В И Л А:
Відповідно до вироку суду, 05 червня 2016 року ОСОБА_7 близько 15 години 15 хвилин діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого незаконного збагачення, шляхом незаконного вторгнення без застосування засобів подолання перешкод, через двері, які були не замкнені, проник до приміщення будинку АДРЕСА_2 , котрий належить ОСОБА_8 , звідки викрав ноутбук марки «Asus N53S», сірого кольору, вартістю 5 442 грн., фотоапарат марки «Sony DSI-AX200» чорного кольору, вартістю 3 422 грн., навігатор марки «Fenex» чорного кольору, вартістю 1 771 грн., пістолет марки «Valtro» в неробочому стані, вартістю 195 грн. та жіночу сумочку «Сsanni versace vanitas» червоного кольору, вартість якої становить 1 477 грн. З викраденим майном з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 12 307 гривень.

В апеляційних скаргах:
- захисник просить змінити вирок в частині пом`якшення призначеного покарання. Вимоги обґрунтовує тим, що виходячи із обставин справи, його підзахисний повністю визнав вину у скоєному кримінальному правопорушенні, в повній мірі сприяв у проведенні досудового розслідування, активно сприяв розкриттю злочину та щиро розкаявся, потерпілому збитки компенсовані (претензій він не має, довідка про що міститься в матеріалах справи), характеризується позитивно. Враховуючи викладене, на думку захисника, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання суворий та не відповідає особі його підзахисного;

- обвинувачений просить переглянути рішення суду першої інстанції й змінити його, призначивши йому покарання із урахуванням обставин справи та його характеристик, не пов`язане з позбавленням волі. Свою позицію обґрунтовує тим, що з матеріалів справи можна зробити висновок, що він не довів крадіжку до кінця, оскільки його відразу після неї затримали працівники поліції, і, на його думку, наявні всі підстави для кваліфікації його дій із застосуванням ст. 15 КК України, що явно знижує тяжкість вчиненого, і, як наслідок, його ступінь відповідальності. Окрім того, на думку обвинуваченого, судом першої інстанції при постановленні йому вироку не було враховано факт сприяння ним слідству та суду в розкритті злочину, що також впливає на ступінь відповідальності за вчинене.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка проти задоволення апеляційних скарг заперечувала та вважала вирок суду законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є обґрунтованим.

Суд вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України.

Оскільки проти цього не заперечували учасники судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, а тому колегія суддів не проводить детальний їх аналіз та, відповідно до ст. 404 КПК України, перевіряє вирок суду лише в межах апеляційних скарг.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Засади призначення покарання визначені в ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У частині 2 статті 65 КК України зазначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами покарання» передбачено, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.

Так, при призначенні обвинуваченому покарання, суд врахував положення ст. 65 КК України, зокрема, характер та ступінь тяжкості скоєного, дані про особу ОСОБА_7 , який має незняту та непогашену судимість, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності /КП №0001959/.

Окрім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_9 одружений /а.п.64/; має малолітнього сина /а.п.63/; за місцем проживання характеризується позитивно /а.п.62/, думку потерпілого, який просив призначити мінімальний розмір покарання без ізоляції від суспільства /а.п.79/.

Разом з тим, дослідивши обставини провадження, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання є таким, що сприятиме його виправленню та запобіганню вчиненню нових злочинів.

Зокрема, відповідно до ч.3 ст.185 КК України крадіжка, поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище карається позбавленням волі на строк від 3 до 6 років.

Таким чином, суд першої інстанції, з урахуванням обставини, що пом`якшує покарання, а саме щирого каяття, призначив мінімальний строк покарання, передбачений санкцією відповідної статті, при цьому не вбачав підстав для призначення більш м`якого покарання, з чим погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, і оскільки обвинуваченому вказане положення було роз`яснено, його аргументи стосовно неправильної кваліфікації вчиненого ним діяння не можуть бути предметом апеляційного розгляду.

Тобто, призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання повністю відповідає меті покарання, визначеній в ч. 2 ст. 50 КК України і є домірним вчиненому.
Наведені в апеляційних скаргах доводи не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку, а тому вони не підлягають до задоволення.
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_7 положення ч. 5 ст. 72 КК України.
Відповідно до оскаржуваного вироку, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою в Київському СІЗО Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві та Київської області.

З урахуванням вищенаведеного та керуючись вимогами ч. 5 ст. 72 КК України, колегія суддів вважає, що до строку покарання, призначеного ОСОБА_7 за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 16 листопада 2016 року, слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 16 листопада 2016 року по 18 січня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого та захисника залишити без задоволення.

Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 16 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, зарахувати ОСОБА_7 до строку покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 16 листопада 2016 року по 18 січня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

С У Д Д І

____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4