Справа № 139/656/16-к
В И Р О К
26 січня 2017 року смт Муровані Курилівці
Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, розлученого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, засудженого вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 30.12.2015 року за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.2 КК України,

з участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника обвинуваченого ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6

07.07.2016 року о 21 годині 14 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи на вулиці Нагірна в с. Вищеольчедаїв Мурованокуриловецького району Вінницької області через виниклу суперечку з сусідом ОСОБА_6 , та маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень, наніс йому близько шести ударів кулаком руки в область обличчя, кілька ударів в область плеча та попереку. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи за № 200 від 11.07.2016 року у ОСОБА_6 мали місце такі тілесні ушкодження на обох повіках обох очей синці із крововиливами в білкову оболонку, по синцю на переніссі та на спинці носа, по синцю на обох крилах носа, по синцю на верхній та нижній губах із крововиливами в слизову оболонку, синець на лівому плечі, синець в поперековій ділянці, які виникли від неодноразової дії тупого предмета (-ів), можливо 07.07.2016 року та належать синці на повіках обох очей із крововиливами в білкові оболонки до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликають короткочасний розлад здоров`я більше 6-ти діб, а інші синці та пошкодження слизової оболонки губ до категорії легких тілесних ушкоджень, які не викликають короткочасний розлад здоров`я більше 6-ти діб.
Вказані дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст.125 ч.2 КК України, тобто умисне нанесення легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я більше 6-ти діб.
Під час розгляду справи прокурором змінено обвинувачення, а саме виключено з обсягу обвинувачення нанесення обвинуваченим ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_6 ударів в плече та поперек від чого у останнього утворились тілесні ушкодження, а саме: синець на лівому плечі та синець в поперековій ділянці.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в пред`явленому йому обвинуваченні не визнав. Суду пояснив, що він з ОСОБА_6 є кумами, колишніми однокласниками та сусідами. Однак уже тривалий час, років 8-9 перебувають у конфліктних відносинах. Щодо обставин події зазначив наступне. 07.07.2016 року близько 21:00 години вечора вони із сином ішли додому від його матері. У них є гуси, які розділені на дві частини. Одну частину він сказав загнати своєму синові на їх подвір`я. В цей час до них підійшов їх сусід ОСОБА_7 і вони деякий час розмовляли, знаходячись біля автомобіля, який стояв на вулиці. Тут затріщати кущі, і з них вискочив ОСОБА_6 , почавши бити палицею його гусей. Це відбувалося на відстані близько 15 метрів від нього. Він, дивлячись на це, пішов йому на зустріч зі словами: «Ти що робиш?!». Той відповів: «Зараз ще ти отримаєш!». Коли вони зблизилися, потерпілий несподівано наніс йому три удари в область голови палицею, якою до того бив гусей. Крім того, після початку нападу він намагався оборонятися, закриваючись рукою, через що також отримав один удар саме по руці. Щоб припинити побиття він пішов із ОСОБА_6 на зближення, оскільки знаходився на відстані удару палицею від нього. При цьому перший удар йому було нанесено в область скроні через що він перебував у прострації і пам`ятає тільки те, що опам`ятався уже під потерпілим. Крім того, із розсічень від палиці ішла кров і він через це нічого не бачив. Опинившись на землі, ОСОБА_6 прижимав його за вуха до низу. За спробу вирватися, той вкусив його за лікоть. Коли він все-таки вирвався з під нього і встав на ноги, вони уже стоячи почали наносити один одному удари кулаками. Всього було нанесено приблизно 4-6 ударів з обох сторін. Куди саме наносив удари потерпілому - не бачив, але десь в область голови і грудей. Свідки події, його син ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в цей час стояли біля машини на вулиці на відстані 6-7 метрів від місця бійки. Потім ОСОБА_7 сказав синові і той, підбігши, забрав палицю, яка лежала на землі. Син не приймав участі у бійці. Потім ОСОБА_6 сказав: «Все, куме, вистачить». Він відповів: «Вистачить, то вистачить». Далі ОСОБА_6 розвернувся і пішов додому. Він його не наздоганяв. Після цього його син побіг додому, взяв цифровий фотоапарат і зафіксував його побиття. Далі він викликав по телефону наряд поліції. Зазначив, що під час бійки не тікав, оскільки захищав своє життя, сина, машину і гусей. Цивільний позов потерпілого не визнав.
Не дивлячись на не визнання обвинуваченим своєї винуватості, та захисні версії про самозахист, винуватість ОСОБА_3 в умисному заподіянні за викладених вище обставин легких тілесних ушкоджень потерпілому підтверджується крім власне показань самого обвинуваченого, в яких не заперечуються окремі обставини конфлікту з фактичного боку, усією сукупністю досліджених судом доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй достовірності та допустимості.
Так, допитаний судом потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що конфлікт між ним та обвинуваченим триває уже давно через гусей ОСОБА_3 , які постійно заходять до нього на подвір`я, хоча раніше з ним бійок не виникало. 07.07.2016 року він був на роботі. Зранку до нього зателефонувала голова сільської ради та повідомила, що згідно його заяви до ОСОБА_3 приїжджає комісія, оскільки той не реагує на жодні зауваження. Він через зайнятість не зміг приїхати. В обід до нього в сльозах зателефонувала його дружина і сказала йому звернутися в міліцію, оскільки до неї прибігав ОСОБА_3 , обзивав її нецензурними словами. Ввечері він повернувся з роботи, поговорив із жінкою. Далі пішов на цвинтар до батьків. Повернувшись, почав пити каву. Він вийшов на вулицю із чашкою кави і побачив, що біля його воріт знову знаходяться гуси ОСОБА_3 . У нього здали нерви і він почав їх гнати, підібравши перед цим на дорозі палицю. Пояснив, що дійсно вдарив їх кілька раз. Догнавши гусей до криниці, яка знаходилася на відстані 100 метрів від його подвір`я, побачив обвинуваченого з ОСОБА_7 , які розмовляли біля автомобіля, що стояв поряд. Він сказав ОСОБА_3 , що скільки уже можна терпіти. Підійшовши до нього ближче, зупинився і побачив, що той біжить до нього з кулаками. Він зрозумів, що обвинувачений хоче його бити. Коли той підбіг до нього ближче, у нього спрацював інстинкт самозбереження і він один раз ударив його палицею, якою до цього гнав гусей. Про те, що він вдарив ОСОБА_3 палицею лише один раз вказував і на суді, де він проходив в якості обвинуваченого, однак суд у вироку чомусь написав, що три рази. Тоді він вирок не оскаржував, оскільки думав, що ОСОБА_3 також покарають. Після того, як він наніс обвинуваченому удар палицею, той сказав: «Ой, що ти б`єш!» і обхопив його лівою рукою за тулуб. Він відкинув палицю і вони почали боротися. Він зумів підкосити ОСОБА_3 ногою і вони обоє впали на землю. Він опинився знизу під ОСОБА_3 . Той почав його сильно душити, придавивши при цьому сонну артерію, оскільки після цього у нього був крововилив у горло. Він вирвався і бачачи, що непритомніє, вкусив того за лікоть. Після цього вони піднялися на ноги і почали битися кулаками. Скільки при цьому було нанесено ударів не пам`ятає. Останнє, що він чув, бо не раз втрачав свідомість, це слова ОСОБА_7 , який кричав йому: « ОСОБА_9 тікай, бо ти винен». Що при цьому робили свідки події не бачив. Після цього він підвівся на ноги і пішов. Оглянувшись, щоб переконатися чи ОСОБА_3 його не доганяє, побачив як той зі своїм сином святкують перемогу. На другий день, він збирався на роботу, жінка зробила фотографії його побиття, сказала йому, навіщо йому був потрібен цей ОСОБА_3 , вони посміялися. Він пішов на роботу, дійшов до сільської ради де його побачила голова і сказала, що ОСОБА_3 написав заяву в поліцію і поїхав на освідування. Він відпросився з роботи, зняв побої, написав заяву в поліцію, приїхав додому і йому стало погано. Піднялася температура. Це була п`ятниця. А експертизу йому призначили на понеділок. Однак для фіксування його стану останню провели на наступний день, в суботу. Судмедексперт рекомендував йому звернутися до лора та невролога. Наступного дня у нього пропав голос. Він звернувся до лікаря у Вінницьку обласну лікарню, який констатував у нього гематому і крововилив у горлі. Однак будь-яке підтвердження цьому надати відмовився у зв`язку з тим, що у нього не було направлення. Потім він звернувся в лікарню ім. ОСОБА_10 до невролога. В понеділок зробив МРТ, яке показало, що загрози здоров`ю не має. Вартість проведеного МРТ складає 750 гривень, тому просив стягнути з обвинуваченого вказані кошти.
Також, потерпілий ОСОБА_6 надав суду письмові пояснення (а.с.105) в яких зазначив, що 07 липня 2016 року у бійці між ним та ОСОБА_3 приймав участь ще один учасник ОСОБА_8 , не свідок, а учасник. Після того як він з ОСОБА_11 упав на землю і вони почали боротися, до них підійшов ОСОБА_8 , який заважав йому боротися, постійно забираючи його руку від тулуба ОСОБА_3 , заламуючи її. Він не витримав і лежачи на землі відпихнув його ногою. Після цього ОСОБА_11 -старший зі словами: «Ти чого б`єш малого?» почав його душити, а ОСОБА_11 -молодший підбіг до них і почав наносити удари ногою по його тулубу. Зрозумівши, що втрачає сили і свідомість, він вхопив ОСОБА_11 -старшого зубами за лікоть. Яворський-молодший не відходив від них. Яворський-старший, зрозумівши, що він не може вирватись, сказав сину, щоб той застромив пальці йому в ніс і відтягнув його за ніздрі, але той не відпускав. Тоді ОСОБА_11 -старший сказав, щоб той застромив пальці йому в рот і відтягував його за щоки, розриваючи їх. Після чого від сильного болю він відпустив лікоть, вони підвелися і почали битися кулаками. Яворський-молодший постійно знаходився біля них. В кінці бійки вони вдарили один одного по руках, святкуючи перемогу. Всі ці покази були подані з самого початку справи в прокуратурі, з самої першої його заяви в міліцію. Але так як він працює, в його інтересах було, щоб справа швидше закінчилась і чисто з людських міркувань, молодшого Яворського він не вплутував. Тому в справі де він був підозрюваним, він без зволікань визнав свою вину у нанесенні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , які він наніс йому захищаючись. Перед одним із засідань суду він підійшов до Яворського біля його будинку і запропонував помиритися. У відповідь він почув: «Заплати мені 2000 грн. тоді я заберу заяву». Він надіявся на людськість Яворських до останнього засідання суду (01.11.2016 року), але слухаючи їхню брехню, брехню свідка, він вважає, що вони мають відповісти за скоєне. Зазначив, що не він спричинив бійку, а ОСОБА_3 . Якби той не прибіг до нього з кулаками, все б закінчилося сваркою, а не бійкою.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні суду показав, що 07 липня 2016 року прийшов додому до ОСОБА_3 , щоб позичити компресора. Вони стали з ним біля машини, яка стояла на вулиці і розмовляли. Раптом почули, що біжить ОСОБА_6 з патиком, б`є гусей ОСОБА_3 і кричить до останнього: «Що ти не зрозумів?!». При цьому було видно, що ОСОБА_6 був неадекватний. ОСОБА_3 швидко попрямував до нього зі словами: «Що ти робиш!?», щоб спинити того. У обвинуваченого при цьому в руках нічого не було. ОСОБА_6 вдарив його кілька раз (не менше двох) палицею по голові і вони почали битися, наносячи один одному удари по обличчю. Він до них не підходив, стояв за машиною і крикнув сину ОСОБА_3 , щоб той відкинув палицю, яка уже була на землі. Конфлікт тривав близько 5 хвилин. Зазначив при цьому, що бійку розпочав ОСОБА_6 . Під час повторного допиту свідок ствердив, що ОСОБА_12 участі у бійці не брав, лише на його прохання відкинув палку. Також категорично заперечив про те, що нібито говорив ОСОБА_13 , що у бійці між ОСОБА_11 та ОСОБА_14 брав участь син ОСОБА_15 .
Неповнолітній свідок ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суду показав, що є сином обвинуваченого. Пояснив, що 07 липня 2016 року він помив машину і вигнав її на вулицю. Батько в цей час сказав йому загнати їх гусей. Що він і зробив. Далі він мав іти за іншими гусьми, які паслися біля їх другого подвір`я. Тут підійшов ОСОБА_7 . Вони з батьком стали біля машини і розмовляли. Далі він почув як зі сторони криниці, де росли кущі, вибіг з палицею ОСОБА_6 і бив нею їх гуску. Батько зі свого боку запитав у нього, що той робить, і вийшов навпроти. Вони почали битися. Спочатку ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_3 3 рази палицею в область голови. Чоловіки обоє впали на землю. Так вийшло, що батько палицю відкинув у бік. Вони ж в цей час стояли з ОСОБА_7 біля машини. Потім він підбіг і викинув палицю в кущі. ОСОБА_7 сказав йому бути біля нього. Чоловіки в цей час билися. Він не втручався. Скільки ударів нанесли один одному не пам`ятає. Лише вказав, що коли батько та ОСОБА_14 перебували на землі, батько знаходився зверху і в кінці переміг. Він чув як ОСОБА_6 сказав: «Куме, хватить». Потім той спочатку на «четвереньках», а далі на своїх двох, пішов додому. Після цього батько одразу викликав наряд поліції, який вони чекали, однак останній так і не з`явився.
Свідок ОСОБА_16 суду показала, що є дружиною потерпілого. Зазначила, що уже тривалий час вона конфліктує з ОСОБА_3 через його гуси. Її чоловік при цьому ніколи в сварках участі не брав. Обвинувачений постійно писав на неї заяви. 07 липня 2016 року у них знову виник конфлікт. При цьому ОСОБА_3 обзивав її нецензурними словами. Чоловік затримувався на роботі. Повернувся близько 20:00 години. Вони поговорили, потім ОСОБА_6 пішов на кладовище до батьків. Вона пасла корови на полі і близько 21:00 години ішла уже додому. В цей час до неї зателефонував її чоловік і сказав, що побився із ОСОБА_3 . Коли вона прийшла, то побачила, що у ОСОБА_6 була сильно побита голова: запухле обличчя, ніс, рот посинів. Чоловік не міг говорити. Він пояснив, що прийшов додому, поїв і побачив у себе на подвір`ї гусей обвинуваченого. Він узяв палицю і погнав їх. Вигнав на вулицю до криниці з кущів. Там стояв ОСОБА_7 з ОСОБА_3 біля машини. Коли він вдарив гуску, ОСОБА_3 з кулаками кинувся до нього, закричавши при цьому: «Що ти робиш!?». Її чоловік його вдарив. Той запитав: «За що»? Далі вони почали боротися. Чоловік сказав, що в кінці бійки він уже втрачав свідомість і не пам`ятає як зміг вирватися. Далі він пішов додому.
Свідок ОСОБА_17 суду показала, що є матір`ю обвинуваченого. 07 липня 2016 року вона прийшла до свого сина ОСОБА_3 , у якого було все обличчя в крові. Син розповів, що дані тілесні ушкодження наніс йому ОСОБА_6 .
За клопотанням сторони захисту було допитано свідка ОСОБА_18 , яка суду показала, що є сусідкою ОСОБА_3 та ОСОБА_6 07 липня 2016 року вона йшла до сусідки і мимоволі стала свідком бійки між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . Деталі бійки вона не пам`ятає, але чітко пам`ятає, що ОСОБА_19 був з палицею та першим наніс удар ОСОБА_20 в область голови. Після чого між ними зав`язалася обопільна бійка. Також ствердила, що ОСОБА_12 участі у бійці не брав, лише відкинув палицю.
За клопотанням потерпілого судом було допитано як свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_13 .
Свідок ОСОБА_21 суду показав, що 07.07.2016 року близько 22 години він разом зі своїм сином ОСОБА_23 повертався з господарства та вирішив зайти до ОСОБА_6 , так як його дружина обіцяла йому каміння. Коли вони підішли ближче до їх вулиці, то побачили, як ОСОБА_6 лежить на землі, ОСОБА_3 сидить на ньому, а ОСОБА_24 б`є ОСОБА_6 ногами. Він хотів одразу ж вмішатися, але син його забрав. Після чого вони разом з сином іншою вулицею пішли додому.
Свідок ОСОБА_23 надав суду аналогічні покази, що і його батько свідок ОСОБА_21 .
Свідок ОСОБА_13 суду показав, що є односельчанином обвинуваченого та потерпілого. Про бійку між даними особами він чув від свідка ОСОБА_25 , який розповідав, що ОСОБА_6 бив не лише ОСОБА_26 , а ї його син ОСОБА_24 .
Свідок ОСОБА_22 суду показала, що працює в магазині с.Вищеольчедаїв. Була свідком розмови між ОСОБА_27 та ОСОБА_28 . Під час їх розмови ОСОБА_27 казала, що насправді не була свідком бійки між ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , але буде свідчити на користь ОСОБА_3 , якщо ОСОБА_31 піде свідком ОСОБА_6 .
Згідно висновку судово-медичної експертизи за № 200 від 11.07.2016 року у ОСОБА_6 мали місце такі тілесні ушкодження на обох повіках обох очей синці із крововиливами в білкову оболонку, по синцю на переніссі та на спинці носа, по синцю на обох крилах носа, по синцю на верхній та нижній губах із крововиливами в слизову оболонку, три синця на правій поверхні шиї від нижньої до верхньої третини, синець на лівому плечі, синець в поперековій ділянці, які виникли від неодноразової дії тупого предмета (-ів), можливо 07.07.2016 року та належать синці на повіках обох очей із крововиливами в білкові оболонки до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликають короткочасний розлад здоров`я більше 6-ти діб, а інші синці та пошкодження слизової оболонки губ до категорії легких тілесних ушкоджень, які не викликають короткочасний розлад здоров`я більше 6-ти діб. Три синця на правій поверхні шиї утворились від дії тупих предметів, якими могли бути і пальці рук нападаючого. Судово-медичних даних, які б дозволили висловитись про те, що дані тілесні ушкодження, які є у ОСОБА_6 утворились при його подінні з висоти власного зросту не має (а.п. 150).
Відповідно до ч.2 ст.27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.
Частинами 1-2 ст. 36 КК України визначено, що необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.
Пленум ВСУ у Постанові «Про судову практику у справах про необхідну оборону» №1 від 26.04.2002 року зазначив, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності реальної загрози заподіяння шкоди в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.
При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.
Дійсно, судом в судовому засіданні встановлено, що потерпілий ОСОБА_6 , сам був ініціатором насильницького вирішення конфлікту, він перший вчинив відносно ОСОБА_3 активні дії, вдаривши останнього декілька разів дерев`яною палицею, яку тримав у руках. Це, зокрема, підтвердили усі допитані судом свідки безпосередні очевидці конфлікту: ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . При цьому судом враховано, що ОСОБА_8 є сином обвинуваченого, однак у сукупності з показами інших свідків та іншими обставинами справи бере до уваги та оцінює в сукупності дані ним під присягою покази. Зокрема, і сам потерпілий визнав, що саме він перший вдарив ОСОБА_3 палицею, хоча і стверджував при цьому, що наніс лише один удар.
Посилання ж потерпілого ОСОБА_6 в тій частині, що не він спричинив бійку, а ОСОБА_3 , і що, якби останній не прибіг до нього з кулаками все б закінчилося сваркою, а не бійкою, нічим не підтверджено. Більше того, як було встановлено в судовому засіданні, потерпілий ОСОБА_6 бив палицею гусей, які належали обвинуваченому. Тобто рух останнього у бік ОСОБА_6 з метою захисту свого майна є логічним та цілком правомірним. Крім того, і сам потерпілий в судовому засіданні на запитання прокурора зазначив, що вважає, що ОСОБА_3 направився до нього саме для захисту гусей і лише після того як той побачив, що він вдарив одну з них палицею.
Таким чином, дії ОСОБА_3 щодо його переміщення у бік потерпілого безпосередньо перед бійкою, не можуть бути сприйняті судом як початок активних дій щодо ОСОБА_6 , які б надали право останньому застосувати фізичну силу. При цьому судом враховано, що вироком суду від 18.08.2016 року жодним чином не було встановлено у діях ОСОБА_6 стану оборони, ні дійсної, ні уявної.
Тобто, суд вважає доведеним, що удари палицею ОСОБА_6 на початку конфлікту, ОСОБА_3 сприйняв, як реальну загрозу для свого життя та здоров`я, а тому правомірно почав застосовувати до нього фізичний вплив з метою припинення його неправомірних дій.
Разом з тим, Верховний Суд України у постановах № 5-12кс14 від 15 травня 2014 року та №5-34кс14 від 27 листопада 2014 року висловив правові позиції, згідно яких, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема, щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.
До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.
З сукупних пояснень обвинуваченого, потерпілого та свідків слідує, що саму бійку між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 можна поділити на три етапи:
1.нанесення ОСОБА_3 ударів в голову палицею ОСОБА_6 ;
2.падіння обох чоловіків на землю і боротьба між ними на землі;
3.нанесення взаємних ударів кулаками після того, як ОСОБА_6 та ОСОБА_3 піднялися на ноги.
Як уже було зазначено, суд встановив, що ОСОБА_6 перший перейшов до активних дій, вдаривши ОСОБА_3 декілька разів палицею, яку тримав у руках. Тобто, враховуючи поведінку ОСОБА_6 , зокрема спрямованість його умислу на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , що було встановлено у тому числі вироком суду від 18 серпня 2016 року, інтенсивність і характер його дій, суд вважає, що саме з цього моменту у ОСОБА_3 , який до того часу не здійснював активних дій по відношенню до потерпілого, виник стан необхідної оборони.
Другий етап бійки розпочався з моменту, коли потерпілий випустив з рук палицю і обидва чоловіки впали на землю.
Саме з цього моменту, між сторонами конфлікту розпочалася боротьба під час якої обвинувачений домінував над потерпілим.
Зокрема, вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області №139/655/16-к від 18.08.2016 року встановлено, що з боку ОСОБА_6 мали місце саме три удари палицею в область голови ОСОБА_3 та один удар в кисть правої кисті, а також укус за лівий ліктьовий суглоб (а.к.п.121). Факту нанесення будь-яких інших тілесних ушкоджень ОСОБА_3 встановлено не було. Даний вирок та обставини у ньому встановлені ніким не оскаржувалися у встановленому законом порядку і він набрав законної сили 20.09.2016 року.
Свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_23 показали, що були очевидцями того, як ОСОБА_14 та ОСОБА_11 перебували на землі, і що ОСОБА_11 в цей час перебував на ОСОБА_14 , повністю домінував над останнім. До завершення конфлікту вони покинули місце події і не знають, що там відбувалося далі. Тобто, з показів даних свідків слідує, що вони були очевидцями саме другого етапу бійки, коли сторони перебували на землі. І вони підтверджують ту обставину, що уже в цей час ОСОБА_3 мав перевагу в силі над ОСОБА_6 .
Щодо пояснень вказаних свідків та письмових пояснень потерпілого про те, що син ОСОБА_3 був активним учасником конфлікту, що не збігається з поясненнями іншого свідка ОСОБА_7 , обвинуваченого та усними показами самого потерпілого, то суд в даному випадку виходить з принципу «презумпції невинуватості», оцінює їх в сукупності з іншими доказами та вважає, що ОСОБА_8 , без сумніву допомагав батькові коли той міг перебувати у стані необхідної оборони, відкинувши від сторін палицю (як було з`ясовано в судовому засіданні), однак будь-які дані, які б свідчили про спільне нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 (батьком та сином) ОСОБА_6 відсутні. Тому свідчення в цій частині суд не бере до уваги, як такі, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. З цих же підставі суд не приймає до уваги покази свідка ОСОБА_13 . Крім того, згідно положень ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Тобто з наведеного слідує, що більшість ударів ОСОБА_6 . ОСОБА_3 , які призвели до легких тілесних ушкоджень у останнього і за які потерпілого у даному провадженні, засуджено вироком від 18.08.2016 року, були нанесені ОСОБА_6 саме під час першого етапу бійки.
Коли ж сторони були уже на землі, потерпілий зумів лише один раз вкусити ОСОБА_3 за лікоть. Ця обставина дозволяє суду зробити висновок, що на даній стадії конфлікту, у обвинуваченого продовжувався стан необхідної оборони, однак при цьому, потерпілий крім укусу, будь-яких інших тілесних ушкоджень обвинуваченому не наніс. Останній же перебував зверху на ОСОБА_6 (що підтверджено показами свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_21 та ОСОБА_23 ), душив того (підтверджується висновком експерта) та, як було зазначено, уже на даному етапі мав повну перевагу в силі над потерпілим і міг припинити як його посягання щодо себе, так і насильницьке вирішення конфлікту вцілому.
Далі сторони піднялися на ноги і почали наносити один одному удари кулаками.
Вироком суду від 18.08.2016 року встановлено, що будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 . ОСОБА_6 на третій стадії сутички нанесено не було, оскільки всі значні удари, що спричинили, в сукупності, легкі тілесні ушкодження, які не викликають короткочасний розлад здоров`я більше 6-ти діб, - були нанесені потерпілим обвинуваченому лише на перших двох стадіях конфлікту. В подальшому ж, потерпілим в ході взаємної бійки, продовжували наноситися удари кулаками, однак будь-якої загрози для здоров`я обвинуваченого вони не становили, тілесних ушкоджень не нанесли. Що підтверджує ту обставину, що на даному етапі ОСОБА_3 повністю домінував над ОСОБА_6 , здійснював його побиття саме з метою розправи, а не для самозахисту, та без сумніву міг припинити бійку.

В той же час, висновком судово-медичної експертизи у даному провадженні, усі тілесні ушкодження, які були встановлені у ОСОБА_6 , виникли від неодноразової дії тупого предмета (-ів), що виключає їх отримання внаслідок падіння.

Тобто, в контексті пояснень самого обвинуваченого та свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_23 та ОСОБА_8 у тій частині, що коли сторони конфлікту перебували на землі, ОСОБА_3 . ОСОБА_6 будь-яких ударів не наносив, а лише душив потерпілого (це підтверджується в тому числі висновком експерта у якому чітко вказано про наявність у потерпілого трьох синців на правій поверхні шиї, які утворились можливо від пальців рук нападаючого), суд приходить до висновку, що всі удари, внаслідок яких утворилися тілесні ушкодження, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликають короткочасний розлад здоров`я більше 6-ти діб та легкі тілесні ушкодження, які не викликають короткочасний розлад здоров`я більше 6-ти діб, обвинуваченим потерпілому були нанесені саме на третьому, останньому, етапі бійки, коли її учасники були на ногах.

За загальним правилом необхідна оборона має бути своєчасною. Вона можлива від наявного посягання, тобто такого, яке вже почалось і ще не закінчилось. Оборона проти явно закінченого посягання є неправомірною. Якщо ж той, хто захищається, за обставинами справи не міг усвідомити, що посягання закінчилось, його дії (хоча б і після об`єктивного закінчення посягання) вважаються вчиненими в стані необхідної оборони.

Отже, поєднання обставин, обстановки та умов, за яких ОСОБА_6 були нанесені тілесні ушкодження, їх кількість, а саме ОСОБА_3 . ОСОБА_6 була нанесена більша кількість ударів, зокрема близько шести ударів кулаком, локалізація - удари потерпілому наносилися виключно в голову, - дає суду підстави вважати, що їх нанесення було здійснено лише з умислом спричинити шкоду потерпілому (розправитися), а не з мотивів захисту. Сукупність таких обставин виключає кваліфікацію нанесення тілесних ушкоджень у стані необхідної оборони. І наявність тривалого конфлікту між сторонами повністю це підтверджує.
Крім того, з показів потерпілого та свідка ОСОБА_16 слідує, що передумовою даного кримінального правопорушення було рішення Мурованокуриловецької РДА, яким зобов`язано ОСОБА_3 привести в належний стан прилеглі до присадибної ділянки землі загального громадського користування. І це рішення було винесено саме за заявою ОСОБА_6 .
Таким чином, суд приходить до висновку, що в наведеній ситуації, в момент нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , виключається перебування ОСОБА_3 у стані необхідної оборони, оскільки нанесення таких ушкоджень було викликане саме і лише як неприязними стосунками внаслідок попередньої поведінки потерпілого (бажанням поквитатися), так і тривалими неприязними стосунками вцілому, а не необхідністю захищатись від нападу ОСОБА_6 , а тому дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч.2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Ухвалюючи даний вирок, суд керується принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення (ч. 3 ст. 373 КПК України).

Стороною обвинувачення доведено належними та допустимими доказами факт нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , умисел такого нанесення (з мотиву розправи і тривалого конфлікту) поза межами необхідної оборони, та відповідні наслідки.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Зокрема суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, особу винного, який раніше судимий (а.к.п148), по місцю проживання характеризується, як такий, що не зловживає спиртними напоями, має двох дітей, розлучений, тимчасово не працює, компрометуючими матеріалами сільська рада на нього не володіє (а.к.п.152), на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (а.к.п.147).

В ході судового розгляду стороною обвинувачення до матеріалів справи подано копію вироку Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 30.12.2015 року, яким обвинуваченого було засуджено за ч.1 ст.125 КК України (а.к.п.168,169); постанову прокурора від 18.01.2016 року про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_3 у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення (а.к.п.167); лист Мурованокуриловецької РДА від 01.07.2016 року №03-о-99-2, яким зобов"язано ОСОБА_3 привести в належний стан прилегли до присадибної ділянки землі (а.к.п.166); характеристику на ОСОБА_8 (а.к.п.165); повідомлення Вищеольчедаївської сільської ради від 14.11.2016 року №185/02-10 про надходження від ОСОБА_3 та ОСОБА_6 скарг. (а.к.п.164)

Захисник обвинуваченого на підставі ч.1 ст.88 КПК України просив визнати дані докази недопустимими, оскільки їх допуск буде сприяти побічним міркуванням і упередженості при прийнятті по справі відповідного рішення.
Згідно ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Статтею 88 КПК України передбачено, що докази, які стосуються судимостей підозрюваного, обвинуваченого або вчинення ним інших правопорушень, що не є предметом цього кримінального провадження, а також відомості щодо характеру або окремих рис характеру підозрюваного, обвинуваченого є недопустимими на підтвердження винуватості підозрюваного, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому в п. 2 ч. 2 даної статті зазначається, що докази та відомості, передбачені частиною першою цієї статті, можуть бути визнані допустимими, якщо вони подаються для доказування того, що підозрюваний, обвинувачений діяв з певним умислом та мотивом або мав можливість, підготовку, обізнаність, потрібні для вчинення ним відповідного кримінального правопорушення, або не міг помилитися щодо обставин, за яких він вчинив відповідне кримінальне правопорушення.

З урахуванням вищевикладеного, зазначені документи не використовуються на підтвердження винуватості обвинуваченого, а враховуються судом лише як характеризуючий матеріал щодо обвинуваченого.
В даній справі судом також враховується віктимна поведінка самого потерпілого, яка встановлена у тому числі вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 18.08.2016 року.

Обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 є вчинення злочину повторно.

Враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, ставлення обвинуваченого ОСОБА_3 до вчиненого, як такий що не розкаявся, думку потерпілого, який просив суворо покарати обвинуваченого, суд переконаний, що саме покарання у виді штрафу в межах санкції частини статті, за якою кваліфіковано його діяння буде необхідним та достатнім і досягне мети не лише кари ОСОБА_3 за вчинене, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як засудженим так і іншими особами. При цьому судом враховано, що обвинуваченим не надано доказів неможливості сплати ним штрафу.

При вирішенні питання про задоволення цивільного позову потерпілого, суд приймає до уваги п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», відповідно до якого, вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд керується відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.

Згідно ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Аналогічне положення передбачене також і п. 13 вищезазначеної постанови ПВСУ.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги наданий потерпілим чек (а.к.п.57) суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_6 750 гривень матеріальної шкоди - витрат на проведення комп`ютерної томографії.

Речових доказів та процесуальних витрат по справі немає.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України, ст. ст. 1166 Цивільного кодексу України, ст. ст. 368, 373-376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 80 (вісімдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1360 (одна тисяча триста шістдесят) гривень.

Цивільний позов задовольнити. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 заподіяну матеріальну шкоду в сумі 750 (сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійки.
Речових доказів та процесуальних витрат по справі немає.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому, потерпілому і прокурору.

Суддя :