АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/790/2391/16 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Справа: №621/1039/13-к
Категорія: ч. 4 ст. 407, 1 ст. 263,
ч. 2 ст. 15, п.п.1,5 ч. 2 ст. 115 КК
Іменем України
13 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретері - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
обвинувачено - ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 17 березня 2016 року, відповідно до якого
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець сел. Великий Любінь Городоцького району Львівської області, громадянин України, з середньою освітою, розлучений, раніше неодноразово судимий, останній раз за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 24 грудня 2012 року за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік, зі звільненням від покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,
засуджений за ч. 1 ст. 263 КК України на 3 роки позбавлення волі;
за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України на сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання ОСОБА_8 3 роки позбавлення волі.
Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків , до покарання призначеного за цим вироком приєднано частину покарання - 2 місяці позбавлення волі невідбутого за вироком від 24 грудня 2012 року і остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці позбавлення волі.
ОСОБА_8 визнано винним у тому, що 22 березня 2013 року близько 09 год. 30 хв. в м. Зміїв Харківської області на ділянці дороги, яка з`єднує Таранівське та Пролетарське шосе, поблизу Зміївського геріатричного пансіонату, розташованого по Пролетаському шосе, 27, працівника міліції був зупинений ОСОБА_8 , який переносив корпус 76-міліметрової осколкової фугасної далекобійної сальної гранати (снаряд-0-350А), що містить заряд бризантної вибухової речовини тротил масою 621 г та корпус 82-міліметрової осколкової мінометної мини, що містить заряд бризантної вибухової речовини аматол масою 400 г, які ОСОБА_8 придбав за невстановлених обставин та носив без передбаченого законом дозволу.
Крім того, 18 листопада 2015 року близько 14-30 год. ОСОБА_8 з території Храму Святотроїцької релігійної громади, розташованого по вул. Сизранцева, 26 в м. Зміїв Харківської області, за місцем мешкання ОСОБА_9 , шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав велосипед «Ardis Rock», вартістю 2 859,56 грн., який належав потерпілій ОСОБА_9 , чим завдав матеріальну шкоду потерпілій на зазначену суму.
В апеляційних скаргах:
- захисник обвинуваченого просить вирок в частині засудження ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 КК України скасувати, а провадження в цій частині закрити з підстав не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати (п. 3 ч. 1 ст. 284 КК), посилаючись на те, що усі докази, наведені у вироку, якими суд першої інстанції обґрунтував винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, є недопустимими і мають бути виключені з числа доказів у кримінальному провадженні.
В частині засудження ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України вирок змінити, знизивши покарання до мінімального, з урахуванням вимог ст. 71 КК України.
- обвинувачений ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить про те саме, обґрунтовуючи просьбу тими же доводами що і захисник.
До початку апеляційного розгляду прокурор у кримінальному провадженні свою апеляційну скаргу відкликав.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного.
Висновок районного суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, при обставинах, наведених у вироку, відповідає матеріалам справи та ґрунтується на доказах, досліджених в судовому засіданні, яким суд дав належну правову оцінку.
Не дивлячись на те, що обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочин, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, не визнав, пояснивши, що вказаного злочину він не вчиняв, а оговорив себе під впливом алкогольних напоїв, психологічного та фізичного тиску з боку дільничного інспектора ОСОБА_10 , який створив умови на місці події та вмовив його визнати факт носіння вибухових речовин, його вина підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, перевіреними судом першої інстанції та наведеними у вироку доказами, а саме:
-поясненнями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , які зазначили про те, що ОСОБА_8 переносив вибухові речовини, без передбаченого законом дозволу;
-даними протоколу огляду місця події від 22.03.2013 року;
-даними висновку судової вибухотехнічної експертизи №32 від 28.03.2013 року, відповідно до якої вилучені 22.03.2013 року під час огляду місця події у ОСОБА_8 предмети є: корпусом 76-міліметрової осколкової фугасної далекобійної стальної гранати (снаряд - 0-350А), що містить заряд бризантної вибухової речовини - тротил, масою 621 г; корпусом 82-міліметрової осколкової мінометної міни, що містить заряд бризантної вибухової речовини - аматол, масою 400 г. Зазначені вибухові пристрої були зруйновані шляхом підриву 22.03.2013 року;
-даними протоколу огляду предметів від 28.03.2013 року, даними постанови про визнання предметів речовими доказами від 28.03.2013 року, відповідно до яких речовими доказами були визнані фрагменти вибухових пристроїв з місця підриву;
-показами експертів-вибухотехніків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які кожний окремо, суду показали, що у березні 2013 року були викликані у м. Зміїв з приводу виявлення вибухових предметів. Засвідчили дійсність та свої підписи у протоколі огляду місця події від 22.03.2013 року, акті перевірки об`єкта на наявність вибухових пристроїв, вибухових речовин або конструктивно схожих на них предметі №795 від 22.03.2013 року, відповідність акту знешкодження вибухонебезпечних компонентів від 22.03.2013 року, факт присутності в ході знищення понятих та ОСОБА_8 .
Наведеним доказам суд дав належну юридичну оцінку і вірно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.1 ст.263 КК України, а підстави для визнання неналежними докази, зокрема протокол огляду місця події від 22.03.2013 року та фототаблиці, висновок комплексної вибухотехнічної експертизи та експертизи вибухових речовин від 28.03.2013 року, акт знешкодження вибухонебезпечних компонентів від 22.03.2013 року, на що посилалась сторона захисту як в суді першої інстанції, так і в своїй апеляційній скарзі, як обґрунтовано зазначено у вироку, відсутні, оскільки жодних даних про отриманих їх внаслідок істотного порушений норм кримінального процесуального законодавства, прав та свобод людини, не встановлено.
Будь-яких доказів на підтвердження перебування ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння, психологічного та фізичного тиску, що стали підставою обмови у причетності до злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, як обґрунтовано зазначив у вироку суд першої інстанції, стороною захисту на розсуд суду не представлено, як і не встановлено в ході судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції.
Показам свідка ОСОБА_15 , які, на думку захисника, було проігноровано судом першої інстанції, у вироку надана належна оцінка і правомірно зазначено, що вони мають абстрактний характер і не містять жодних фактичних даних, що вказують на користь обвинуваченого.
З приводу втрати речових доказів за даним кримінальним провадженням проводиться досудове розслідування за ч. 1 ст. 367 КК України, що не виключає винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про порушення права на захист ОСОБА_8 під час огляду місця події 22.03.2013 року, яка, на думку захисника, підмінила іншу слідчу дію особистий обшук особи, слід зазначити, що вони є суб`єктивною оцінкою сторони захисту і спростовуються матеріалами кримінального провадження, згідно з якими вказаний протокол складений з дотриманням вимог КПК України.
Що стосується просьби захисника про зниження покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України, колегія суддів зазначає.
Положення ст.65 КК України передбачають, що суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи його ступінь тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України, суд врахував характер і ступень тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, обставини, що пом`якшують покарання щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, та обставини, що його обтяжують - рецидив злочинів, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а також відомості про особу обвинуваченого - має три непогашених судимості за умисні, в тому числі два тяжких, злочини, останній злочин вчинив під час іспитового строку, призначеного за попереднім вироком; на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебував, не працює та не знаходиться на обліку в службі зайнятості; характеризується посередньо.
З огляду на вищенаведене та враховуючи, що покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі за розміром призначено близьке до мінімального з передбаченого санкцією ч.2 ст. 185 КК України, за сукупністю злочинів, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України суд застосував принцип поглинення менш суворого покарання, призначеного за ч. 2 ст. 185 КК України, більш суворим, призначеним за ч. 1 ст. 263 КК України, а за сукупністю вироків остаточне покарання призначив шляхом лише часткового приєднання покарання, призначеного за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 24.12.2012 року до покарання за даним вироком, з дотриманням вимог ст. 71 КК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо розміру покарання, призначеного ОСОБА_8 як за ч. 2 ст. 185 КК України, так і остаточного, призначеного на підставі ст. 71 КК України, яке є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника правильності цього висновку не спростовують, тому ці апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
За наведених вище обставин апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають.
Оскільки період з 27 травня 2013 року по 08 серпня 2013 року, з 25 квітня 2014 року по 22 грудня 2014 року та 17 березня 2016 року по 13 грудня 2016 року у цьому кримінальному провадженні є строком попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_8 , то цей строк, відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України, підлягає зарахуванню в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
З урахуванням наведеного перерахунку строку попереднього ув`язнення обвинуваченому ОСОБА_8 останній підлягає звільненню від подальшого відбування покарання у зв`язку з повним його відбуттям.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядав вирок суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Зміївського районного суду Харківської області від 17 березня 2016 року відносно ОСОБА_8 без змін.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення з 27 травня 2013 року по 08 серпня 2013 року, з 25 квітня 2014 року по 22 грудня 2014 року та 17 березня 2016 року по 13 грудня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з під варти у залі суду негайно, у зв`язку з повним відбуттям ним покарання, призначеного за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 17 березня 2016 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

Головуючий -

Судді: