Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

7 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0008849 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червоний Перекоп Каховського району Херсонської області, громадянина України, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

судимого вироком Деснянського районного суду м. Києва від 11.09.2012 року за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.186 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

уродженця с. Червоний Перекоп Каховського району Херсонської області, громадянина України, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_3 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року,

у с т а н о в и л а :
_________________________________________________
Справа № 11-кп/796/1792/2016
Категорія: ч.2 ст.190, ч.2 ст.186 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1 .
Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 18.08.2016 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.190, ч.2 ст.186 КК України і йому призначено покарання: за ч.2 ст.190 КК України 3 роки позбавлення волі, за ч.2 ст.186 КК України 6 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 11.09.2012 року у виді позбавлення волі на строк 4 роки і за сукупністю вироків ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців.

Також ОСОБА_7 визнано невинним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.190 КК України по епізоду заволодіння майном потерпілого ОСОБА_10 шляхом обману (шахрайство) та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 задоволено повністю, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь: ОСОБА_14 10 000 гривень майнової і 1 000 гривень моральної шкоди; ОСОБА_11 11 200 гривень майнової шкоди; ОСОБА_12 11 000 гривень майнової шкоди; ОСОБА_13 10 500 гривень майнової і 1 000 гривень моральної шкоди; ОСОБА_15 14 100 гривень майнової шкоди.

Цим же вироком ОСОБА_8 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.190 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_7 винуватим за ч.2 ст.186 КК України скасувати, а кримінальне провадження в цій частині закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

У решті захисник просить вирок суду першої інстанції змінити, пом`якшивши призначене ОСОБА_7 за ч.2 ст.190 КК України покарання до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 11.09.2012 року у виді позбавлення волі на строк 4 роки і за сукупністю вироків призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

Також захисник порушує питання про зарахування ОСОБА_7 строку попереднього ув`язнення відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України не знайшло свого підтвердження і ґрунтується лише на показаннях потерпілого ОСОБА_15 , який під час досудового розслідування і судового розгляду неодноразово змінював їх, плутаючись в обставинах, що мали місце. Тому вважає, що усі сумніви щодо доведеності винуватості особи в цій частині мають тлумачитися на її користь. Крім того, за твердженням захисника, оскільки суд застосував закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню, це вплинуло на тяжкість призначеного ОСОБА_7 покарання.

Вирок щодо ОСОБА_8 ніким з учасників судового розгляду оскаржено не було.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, а також зазначив про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, які виразилися у відсутності в матеріалах провадження всіх журналів судового засідання, порушенні принципу безпосередності дослідження доказів, оскільки за клопотанням прокурора суд прийняв рішення про долучення до справи всіх матеріалів кримінального провадження ще до того, як прийняв рішення про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта, і був ознайомлений з ними до допиту потерпілих; доводи обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги; доводи прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченим останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 і ОСОБА_8 вчинили низку злочинів проти власності за таких обставин.

8 жовтня 2014 року у невстановлений час ОСОБА_7 побачив у мережі Інтернет на сайті ОLХ.ua оголошення ОСОБА_14 про продаж мобільного телефону iРhone 6 Space Grey 16 Gb вартістю 12 500 гривень, і у нього виник умисел на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману. Реалізовуючи злочинний умисел, ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_14 , повідомив, що хоче придбати мобільний телефон, і домовився про зустріч. Зустрівшись цього ж дня о 13 годині 10 хвилин біля станції метро Мінська в м. Києві, ОСОБА_7 передав ОСОБА_14 гроші в сумі 12 400 гривень, а останній показав коробку з мобільним телефоном. Під час перерахунку грошей ОСОБА_14 збився з підрахунку, і ОСОБА_7 запропонував допомогти порахувати. Коли ОСОБА_14 передав гроші для перерахунку, ОСОБА_7 , створюючи враження правдивості своїх дій, в присутності ОСОБА_14 перерахував їх, при цьому непомітно затиснув пальцями частину грошей в кулаку, повідомив, що не вистачає 100 гривень, дістав їх з кишені і доклав до основної суми, після чого передав ОСОБА_14 гроші в сумі 2 500 гривень. ОСОБА_14 , не підозрюючи злочинного умислу ОСОБА_7 , повторно гроші не перерахував, передав тому коробку з мобільним телефоном та пішов. Вказаними діями ОСОБА_7 завдав ОСОБА_14 майнової шкоди на суму 10 000 гривень.

Крім того, 18 січня 2014 року у невстановлений час ОСОБА_7 побачив у мережі Інтернет оголошення ОСОБА_16 про продаж мобільного телефону iРhone 6 Gold 64 Gb вартістю 13 700 гривень. Реалізовуючи злочинний умисел на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_16 , повідомив, що хоче придбати мобільний телефон, і домовився про зустріч. Зустрівшись цього ж дня о 14 годині 35 хвилин біля станції метро Петрівка на вул. Вербовій, 12 в м. Києві, ОСОБА_7 передав ОСОБА_16 гроші в сумі 13 600 гривень. Під час перерахунку грошей ОСОБА_16 повідомив, що не вистачає 100 гривень, і ОСОБА_7 попросив передати гроші йому, щоб повторно порахувати. ОСОБА_16 , не підозрюючи злочинного умислу ОСОБА_7 , передав гроші для перерахунку. ОСОБА_7 , створюючи враження правдивості своїх дій, в присутності ОСОБА_16 перерахував гроші, при цьому непомітно затиснув пальцями частину грошей в кулаку, погодився, що не вистачає 100 гривень, дістав їх з кишені і доклав до основної суми, після чого передав ОСОБА_16 гроші в сумі 1 900 гривень. ОСОБА_16 , не підозрюючи злочинного умислу ОСОБА_7 , повторно гроші не перерахував, передав коробку з мобільним телефоном та пішов. Вказаними діями ОСОБА_7 завдав ОСОБА_16 майнової шкоди на суму 11 700 гривень.

Крім того, 16 жовтня 2014 у невстановлений час ОСОБА_7 побачив у мережі Інтернет оголошення ОСОБА_17 про продаж мобільного телефону iРhone 6 Gold 16 Gb вартістю 12 400 гривень. Реалізовуючи злочинний умисел на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_18 , повідомив, що хоче придбати мобільний телефон, і домовився про зустріч. Зустрівшись 20 жовтня 2014 року о 13 годині біля Лото Кінг на пл. Дружби Народів, 4 поблизу станції метро Оболонь у м. Києві, ОСОБА_7 передав ОСОБА_18 гроші в сумі 12 300 гривень. Під час перерахунку грошей ОСОБА_19 повідомив, що не вистачає 100 гривень, і ОСОБА_7 попросив передати гроші йому, щоб повторно порахувати. ОСОБА_19 , не підозрюючи злочинного умислу ОСОБА_7 , передав гроші для перерахунку. ОСОБА_7 , створюючи враження правдивості своїх дій, в присутності ОСОБА_11 перерахував гроші, при цьому непомітно затиснув пальцями частину грошей в кулаку, підтвердив, що не вистачає 100 гривень, дістав їх з кишені і доклав до основної суми, після чого передав ОСОБА_18 гроші в сумі 1 200 гривень. ОСОБА_19 , не підозрюючи злочинного умислу ОСОБА_7 , повторно гроші не перерахував, передав ОСОБА_7 коробку з мобільним телефоном та пішов. Вказаними діями ОСОБА_7 завдав ОСОБА_18 майнової шкоди на суму 11 200 гривень.

Крім того, 29 жовтня 2014 року у невстановлений час ОСОБА_7 і ОСОБА_8 побачили у мережі Інтернет оголошення ОСОБА_20 про продаж мобільного телефону iРhone 6 Plus Gold вартістю 1 100 доларів США, і у них виник умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману. Вступивши між собою у попередню змову та розподіливши ролі, ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_20 , повідомив, що хоче придбати мобільний телефон, запропонувавши за нього 15 000 гривень, і домовився про зустріч. Зустрівшись 30 жовтня 2014 року о 15 годині на пр-ті Оболонському біля станції метро Оболонь у м. Києві, ОСОБА_7 передав ОСОБА_20 гроші в сумі 14 800 гривень, а останній передав мобільний телефон і коробку. Під час перерахунку грошей ОСОБА_20 повідомив, що не вистачає 200 гривень, і ОСОБА_7 попросив передати гроші йому, щоб повторно порахувати. ОСОБА_20 , не підозрюючи злочинного умислу ОСОБА_7 , передав гроші для перерахунку. ОСОБА_7 , створюючи враження правдивості своїх дій, в присутності ОСОБА_20 перерахував гроші, при цьому непомітно затиснув пальцями частину грошей в кулаку, підтвердив, що не вистачає 200 гривень, дістав їх з кишені і доклав до основної суми, після чого передав ОСОБА_20 гроші в сумі 2 500 гривень та пішов. Коли ОСОБА_20 перерахував гроші, вияв недостачу в сумі 12 500 гривень і почав наздоганяти ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , який знаходився поруч, притримав ОСОБА_20 за плече, не даючи можливості наздогнати ОСОБА_7 , чим дав можливість залишити місце вчинення кримінального правопорушення. Вказаними діями ОСОБА_7 і ОСОБА_8 завдали ОСОБА_20 майнової шкоди на суму 12 500 гривень.

Крім того, 28 жовтня 2014 року у невстановлений час ОСОБА_7 побачив у мережі Інтернет оголошення ОСОБА_21 про продаж мобільного телефону iРhone 6 Space Grey 64 Gb. Реалізовуючи злочинний умисел на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_21 , повідомив, що хоче придбати мобільний телефон, запропонувавши за нього 14 500 гривень, і домовився про зустріч. Зустрівшись 30 жовтня 2014 року о 13 годині біля станції метро Героїв Дніпра в м. Києві, ОСОБА_7 передав ОСОБА_21 гроші, а останній передав мобільний телефон і коробку. Після перерахунку грошей ОСОБА_21 збирався йти, але ОСОБА_7 , мотивуючи, що йому здалось, нібито не вистачає 100 гривень, попросив повернути йому гроші, щоб повторно порахувати. ОСОБА_21 , не підозрюючи злочинного умислу ОСОБА_7 , передав гроші для перерахунку. ОСОБА_7 , створюючи враження правдивості своїх дій, в присутності ОСОБА_21 перерахував гроші, при цьому непомітно затиснув пальцями частину грошей в кулаку, підтвердив, що не вистачає 100 гривень, дістав їх з кишені і доклав до основної суми, після чого передав ОСОБА_21 гроші в сумі 2 500 гривень та пішов. Вказаними діями ОСОБА_7 завдав ОСОБА_21 майнової шкоди на суму 12 000 гривень.
Крім того, 31 жовтня 2014 року у невстановлений час ОСОБА_7 побачив у мережі Інтернет оголошення ОСОБА_13 про продаж мобільного телефону iРhone 6 Space Grey 16 Gb вартістю 12 700 гривень. Реалізовуючи умисел на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_13 , повідомив, що хоче придбати мобільний телефон, і домовився про зустріч. Зустрівшись 1 листопада 2014 року о 14 годині біля станції метро Героїв Дніпра в м. Києві, ОСОБА_7 передавав ОСОБА_13 гроші в сумі 12 600 гривень, а останній передав йому мобільний телефон та коробку. Під час перерахунку грошей ОСОБА_13 повідомив, що не вистачає 100 гривень, і ОСОБА_7 попросив передати гроші йому, щоб повторно порахувати. ОСОБА_13 , не підозрюючи злочинного умислу ОСОБА_7 , передав гроші для перерахунку. ОСОБА_7 , створюючи враження правдивості своїх дій, в присутності ОСОБА_13 перерахував гроші, при цьому непомітно затиснув пальцями частину грошей в кулаку, підтвердив, що не вистачає 100 гривень, і став наполягати знизити ціну на 100 гривень, на що ОСОБА_13 погодився. Після цього ОСОБА_7 передав ОСОБА_13 гроші в сумі 2 100 гривень і вони розійшлися. Вказаними діями ОСОБА_7 завдав ОСОБА_13 майнової шкоди на суму 10 500 гривень.
Крім того, 15 листопада 2014 року у невстановлений час, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 побачили у мережі Інтернет оголошення ОСОБА_22 про продаж мобільного телефону iРhone 6 Space Grey 16 Gb вартістю 13 500 гривень, і у них виник умисел на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману. Вступивши між собою у попередню змову та розподіливши ролі, ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_12 , повідомив, що хоче придбати мобільний телефон, і домовився про зустріч. Зустрівшись 16 листопада 2014 року о 14 годині біля магазину Ева на пл. Дружби Народів, 4 біля станції метро Оболонь в м. Києві, ОСОБА_7 передав ОСОБА_23 гроші в сумі 13 400 гривень, а останній передав коробку з мобільним телефоном. Під час перерахунку грошей ОСОБА_24 повідомив, що не вистачає 100 гривень, і ОСОБА_7 попросив передати гроші йому, щоб повторно порахувати. ОСОБА_24 , не підозрюючи злочинного умислу ОСОБА_7 , передав гроші для перерахунку. ОСОБА_7 , створюючи враження правдивості своїх дій, в присутності ОСОБА_12 вголос перерахував гроші, при цьому непомітно затиснув пальцями частину грошей в кулаку, підтвердив, що не вистачає 100 гривень, дістав їх з кишені і доклав до основної суми, після чого передав ОСОБА_22 гроші в сумі 2 500 гривень та розвернувся, щоб піти. В цей час ОСОБА_8 , який знаходився поруч, звернувся до ОСОБА_22 , відволікаючи увагу несуттєвим питанням, чим дав можливість ОСОБА_7 залишити місце вчинення кримінального правопорушення. Вказаними діями ОСОБА_7 і ОСОБА_8 завдали ОСОБА_12 майнової шкоди на суму 11 000 гривень.
Крім того, 15 листопада 2014 року у невстановлений час ОСОБА_7 побачив у мережі Інтернет оголошення ОСОБА_15 про продаж мобільного телефону iРhone 6 Grey 16 Gb вартістю 16 000 гривень. Реалізовуючи умисел на повторне відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_15 , повідомив, що хоче придбати мобільний телефон, і домовився про зустріч. Зустрівшись 16 листопада 2014 року о 12 годині біля магазину Алло поблизу станції метро Героїв Дніпра в м. Києві, ОСОБА_7 та ОСОБА_15 почали обмінюватися грошима та мобільним телефоном, але в цей час невстановлена особа штовхнула ОСОБА_15 в спину, чим відволікла увагу від дій ОСОБА_7 , який відкрито викрав з рук ОСОБА_15 мобільний телефон та передані гроші, залишивши в руках останнього гроші в сумі 100 гривень, і залишив місце вчинення кримінального правопорушення, чим завдав ОСОБА_15 майнової шкоди на суму 14 200 гривень.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у вчиненні шахрайства за обставин, викладених у вироку, а так само в частині виправдання ОСОБА_7 по епізоду заволодіння майном потерпілого ОСОБА_10 шляхом обману у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю наявних у ньому доказів, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій кожного з обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 за ч.2 ст.190 КК України заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, є вірною.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні відкритого викрадення майна ОСОБА_15 також підтверджуються сукупністю наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, показаннями потерпілого ОСОБА_15 доведено, що під час зустрічі з ОСОБА_7 з метою продажу мобільного телефону в момент одночасної передачі ним обвинуваченому телефону, а тим грошей, які ОСОБА_7 до цього перерахував, хтось плеснув потерпілого по плечу, чим відволік увагу. В цей же час у ОСОБА_15 з рук вихопили телефон, і в руці лишилося лише 100 гривень, після чого він зрозумів, що телефон викрали, і побіг в автомобіль, де виявив, що не вистачало 14 000 гривень.

Показання потерпілого суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку, оскільки він чітко вказала на ОСОБА_7 як на особу, яка вчинила щодо нього грабіж. З обвинуваченим потерпілий раніше знайомий не був, а тому підстав обмовляти ОСОБА_7 у ОСОБА_15 не було.

Також показання потерпілого узгоджуються з іншими доказами, якими суд мотивував свої висновки, зокрема, з даними, які містяться в:

- протоколі огляду місця події від 16.11.2014 року, в ході якого було вилучено 5 купюр номіналом 20 гривень (т.4 а.с.16-20);

- протоколі огляду речей від 14.01.2015 року, в ході якого оглянуто вказані гроші (т.4 а.с.43-45), які в подальшому постановою слідчого від 15.01.2015 року визнані речовими доказами (т.4 а.с.46-47);

- довідці, згідно з якою станом на 16.11.2014 року мобільний телефон iРhone 6 Grey 16 Gb коштував 16 000 гривень(т.4 а.с.34-34а).

Не спростовують висновків суду і показання ОСОБА_7 , відповідно до яких під час зустрічі з ОСОБА_15 16 листопада 2014 року о 12 годині біля магазину Алло, що поблизу станції метро Героїв Дніпра, з метою придбання мобільного телефону iРhone 6 Grey 16 Gb вартістю 16 000 гривень, коли під час обміну грошей на телефон невідома особа штовхнула потерпілого, той злякався і втік, вважаючи, що отримав всю суму.
Як зазначено у вироку, такими показаннями ОСОБА_7 намагався ввести суд в оману, що розцінено судом як спосіб захисту.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що об`єктивних причин тікати від обвинуваченого, як про це стверджує ОСОБА_7 , у потерпілого, який перебував у людному громадському місці, не було. І за показаннями ОСОБА_15 , які той давав у суді першої інстанції і які зафіксовані на технічному носії, він втік тому, що зрозумів, що телефон викрали, оскільки спостерігав, як ОСОБА_7 біг у напрямку до кіосків, і одразу усвідомив, що гроші у нього в руці були не всі.

Показання обвинуваченого у цій частині також не узгоджуються і з вимогами апеляційної скарги, в якій ставиться питання про закриття провадження, оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.
Таким чином суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження і навів у вироку сукупність доказів на підтвердження встановлених обставин, якими повністю доведено винуватість ОСОБА_7 і у вчиненні грабежу ОСОБА_15 , і які з точки зору достатності та взаємозв`язку правильно покладено в обґрунтування висновків, у тому числі щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Також у вироку суд навів докладні мотиви прийнятого рішення за наслідками розгляду цивільних позовів потерпілих.

Що стосується тверджень захисника про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду, то вони є надуманими.

Під час підготовчого судового засідання суд першої інстанції, дійсно, до обговорення питань, передбачених п.п.1-5 ч.3 ст.314 КПК України, за клопотанням прокурора долучив до матеріалів кримінального провадження певні процесуальні документи, винесені під час досудового розслідування, копії ухвал слідчих суддів щодо застосованих до обвинувачених запобіжних заходів, матеріали, які характеризують їхні особи, які не є доказами, а також частково задовольнив клопотання захисника ОСОБА_25 , ухваливши, у разі призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта, надати їй для ознайомлення матеріали кримінального провадження.

Між тим, долучення зазначених документів до матеріалів кримінальної справи не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки ніяким чином не перешкодило і не могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. А долучення прокурором решти матеріалів кримінального провадження в судовому засіданні, яке відбулося 16.06.2015 року, навпаки, було здійснено виключно з метою забезпечення права захисника ОСОБА_25 , яка приступила до виконання обов`язків захисника лише під час судового розгляду, ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування.

Наявність у розпорядженні суду вказаних матеріалів не є порушенням безпосередності дослідження доказів як загальної засади кримінального провадження, передбаченої ст.23 КПК України, зміст якої має зовсім інше значення, ніж про це вказував захисник.

В матеріалах справи наявні журнали всіх судових засідань, більшість з яких зосереджена в томі № 7 а.с.170-233, що спростовує доводи захисника про протилежне.

А тому підстав, які б тягли скасування вироку з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, роль у їх вчиненні, особу винного, який не працює і не має джерела доходу, є судимим, а також обставину, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що його обтяжують, і дійшов до правильного висновку про можливість його виправлення в умовах ізоляції, призначивши покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк, визначений санкціями частин статей закону України про кримінальну відповідальність.

Вірно застосовано і положення ст.71 КК України при призначенні покарання за сукупністю вироків, оскільки ОСОБА_7 , який був звільнений від відбування покарання з випробуванням, вчинив злочин під час іспитового строку.

Відповідно до загальних засад, визначених у ст.65 КК України, призначене покарання і ОСОБА_8 , від відбування якого з випробуванням обвинуваченого звільнено на підставі ст.75 КК України, про що у вироку наведено відповідне мотивування.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим й вмотивованим, і підстави для задоволення апеляційної скарги захисника відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання попереднє ув`язнення в період з 18 листопада 2014 року по 7 грудня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3