У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.08.2017 Справа №607/4573/16-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

під час судового розгляду в прміщенні суду м. Тернополя, у відкритому судовому засіданні, кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000951 від 14 березня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000951 від 14 березня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 квітня 2016 року щодо ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В подальшому судом неодноразово у судовому засіданні, обвинуваченому продовжувався строк тримання під вартою, оскільки існували ризики визначені в ухвалі слідчого судді про застосування міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання про залишення без змін застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою останнього терміном на 60 діб, оскільки строк застосування вказаного запобіжного заходу закінчується 28 серпня 2017 року, а підстави для зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 просять відмовити, натомість захисник обвинуваченого клопоче про зміну запобіжного заходу її підзахисному на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. При цьому просить суд врахувати те, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту зможе запобігти ризикам на які у своєму клопотанні вказує прокурор, також при вирішенні клопотання просить врахувати незадовільний стан здоров`я її підзахисного, оскільки у ОСОБА_4 наявне захворювання, а саме активна форма туберкульозу та він перебуває на лікуванні у протитуберкульозному диспансері.

Суд, заслухавши клопотання прокурора, клопотання захисника ОСОБА_5 , думку обвинуваченого ОСОБА_4 приходить до висновку, що в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 слід відмовити за його недоведеністю наявності обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 на домашній арешт слід задовольнити з наступних міркувань.

Відповідно до ст.201 КПК України, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до суду, клопотання про зміну запобіжного заходу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні.

Як встановлено судом до обвинуваченого ОСОБА_4 слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду 22 квітня 2016 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та впродовж судового розгляду кримінального провадження, останньому неодноразово продовжувався термін строку тримання під вартою, оскільки існував ряд ризиків визначених ст.177 КПК України.

В даному судовому засіданні прокурор у своєму клопотанні про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 посилається на наявність ризиків, які продовжують існувати, а саме: переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обґрунтовуючи у клопотанні наявність ризиків, що визначають доцільність продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк тримання під вартою, прокурор, обмежився лише переліком законодавчих підстав для його застосування водночас не довів їх достовірність та неможливість застосування інших, більш м`яких видів запобіжних заходів для їх запобігання. Окрім цього останнім не доведено тих обставин, що запобігти таким ризикам, як: переховування від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень, зможе лише найбільш суворий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскількисама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризиків ухилення від суду, однак не може бути достатньою і самостійною підставою для законності тримання особи під вартою.

Під час розгляду клопотання захисника про заміну запобіжного заходу судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків наведених прокурором, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання, зокрема незадовільний стан здоров`я ОСОБА_4 .

У відповідності до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу

Таким чином, вирішуючи клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 на домашній арешт, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Так, варто також зазначити, що у рішенні від 10.02.2011 року прийнятому у справі Харченко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Крім того у п. 80 вказаного рішення зазначається, що згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.

Крім того, при продовженні строків тримання під вартою суди зобов`язані враховувати стан здоров`я обвинувачених, про що неодноразово зазначав ЄСПЛ (рішення від 16.05.2013 р. у справі „Барило проти України", рішення від 14.03.2013 р. у справі „Салахов та Іслямова проти України" та інш).

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Незважаючи на тяжкість санкції статті кримінального закону відповідно до якого обвинувачується ОСОБА_4 , суд безпосередньо керується нормою прямої дії ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості обвинувачених, оскільки він утримується під вартою протягом тривалого часу, а подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою може призвести до негативних наслідків, так як за час утримання обвинуваченого в умовах Чортківської УВП стан його здоров`я значно погіршився, що також підтверджується інформацією наданою Чортківською УВП №26 №11/М-5 від 09.02.2017 року, у зв`язку із чим ухвалою суду останнього поміщено в протитуберкульозний заклад для проходження лікування, а відповідно до приписів ст. ст. 1, 11 Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз» законом встановлені певні обмеження прав осіб, хворих на заразні форми туберкульозу.

Суд враховує, що обвинувачений тривалий час хворіє на активну форму туберкульозу, перебування його в умовах СІЗО не призведе до його видужання. Тому, необхідно забезпечити гарантоване йому право на охорону здоров`я і медичну допомогу, створити умови для ефективного і доступного медичного обслуговування та реалізацію права на кваліфіковану медичну допомогу.

Відтак, оцінюючи сукупність обставин, суд вважає за необхідне застосувати запобіжний захід, який є співмірним з існуючими ризиками, доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження і може забезпечити виконання ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків. Таким запобіжним заходом на думку суду є цілодобовий домашній арешт з покладенням на обвинуваченого ряду обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники орган Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

На підставі наведеного, вирішуючи клопотання прокурора та захисника, суд враховує наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а також тяжкість покарання у кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , стан його здоров`я, а саме наявного у нього активного захворювання туберкульозу, вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, а продовження тримання обвинуваченого під вартою до винесення судового рішення може негативно позначитись на стані його здоров`я, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст.176 КПК України, на даний час не може запобігти ризикам, які на даний час мають місце, а саме:незаконно переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того суд вважає за необхідне встановити обвинуваченому ОСОБА_4 наступні обов`язки, зокрема: прибувати за першою вимогою до суду; здати на зберігання в Тернопільський ВП ГУНП в Тернопільській області свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон; утримуватись від спілкування із потерпілими у даному кримінальному провадженні, свідками та обвинуваченим ОСОБА_6 ; носити засіб контролю. Також згідно вимоги п. 1 ч. 3 ст.202 КПК України обвинуваченого необхідно негайно доставити до місця його проживання, де встановити електронний засіб контролю та звільнити з-під варти.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 184, 194, 201, 331, 334 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 на домашній арешт задовольнити.

Змінити раніше обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.2 ст. 186 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Заборонити ОСОБА_4 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово із застосуванням електронного засобу контролю.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки: прибувати за першою вимогою до суду; здати на зберігання в Тернопільський ВП ГУНП в Тернопільській області свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон; утримуватись від спілкування із потерпілою та свідками у даному кримінальному провадженні; носити засіб контролю.

Встановити строк дії ухвали в частині зміни запобіжного заходу до 00 год. 00 хв. 01 жовтня 2017 року.
Після оголошення ухвали негайно доставити ОСОБА_4 до місця проживання і звільнити з-під варти.
Ухвалу про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 на цілодобовий домашній арешт передати на виконання та контролю за поведінкою обвинуваченого в Тернопільський ВП ГУНП в Тернопільській області.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_4 , його захиснику та прокурору, а також направити в Тернопільський ВП ГУНП в Тернопільській області.

Судовий розгляд кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000951 від 14 березня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України, відкласти на 12.00 год. 22 вересня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяОСОБА_1