АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/421/17 Справа № 694/218/17 Категорія: ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Звенигородського районного суду від 22 березня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Катеринопіль Черкаської області, українця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину 2016 р.н., раніше неодноразово судимого, останній раз 10.07.2015 Звенигородським районним судом Черкаської області за ч.2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік ,

визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень передбачених: ч.1 ст.162 КК України на 1 (рік) рік обмеження волі; ч.3 ст.185 КК України на 3 ( три) роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покаранням більш суворим, з урахуванням положень ст. 72 КК України, остаточно призначено ОСОБА_7 до відбування 3 роки позбавлення волі .

Прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення експертиз в сумі 1518 грн. 21 коп.

В порядку ст.100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 08.11.2016 в період часу з 23-00 год. до 24-00 год., діючи умисно, з метою відшукання та вживання спиртних напоїв, через присадибну ділянку незаконного проник на територію будинковолодіння ОСОБА_10 , розташованого по АДРЕСА_2 , де, пройшовши до підсобного приміщення через незачинені двері, піднявся на горище та, відшукавши трилітрову банку з горілкою, вживав її близько години, після чого з місця вчинення злочину зник.

Він же, 04.12.2016 в період із 10-00 год. до 12 -00 год., діючи умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи у дворі будинковолодіння ОСОБА_11 , розташованого по АДРЕСА_3 , впевнившись, що діє непомітно для власника та сторонніх осіб, через незачинені двері підсобного приміщення проник всередину, звідки повторно, таємно викрав належне на праві приватної власності потерпілому майно на загальну суму 1440 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, а майно ОСОБА_11 обернув на свою користь, чим заподіяв останньому майнової шкоди на зазначену суму.

Також ОСОБА_7 05.12.2016 в період часу із 23-00 год. до 24-00 год., діючи умисно, з метою відшукання та вживання спиртних напоїв, через присадибну ділянку незаконно проник на територію будинковолодіння ОСОБА_10 , розташованого по АДРЕСА_2 , де, пройшовши до підсобного приміщення через незачинені двері в середину піднявся на горище, та, відшукавши трилітрову банку з горілкою, вживав її близько години, після чого з місця вчинення злочину зник.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 порушує питання про перегляд вироку суду першої інстанції через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок надмірної суворості і, врахувавши пом`якшуючі його покарання обставини, зокрема щире каяття у вчиненому, активне сприяння слідству, наявність на утриманні малолітнього сина - ОСОБА_12 , 2016 року народження та тяжко хворої матері, яка в силу хвороби потребує стороннього догляду та нагляду, його незадовільний стан здоров`я хвороб на гепатит «С» та статус ВІЛ-позитивного, призначити покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , не заперечуючи встановлених судом фактичних обставин, доведеності винуватості ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій, порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162 КК України та призначити остаточне покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.

Зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання не в повній мірі було дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», та не враховано, що ОСОБА_7 характеризується посередньо, вчинив в тому числі і тяжкий злочин, раніше був судимий і маючи не зняту та не погашену судимість знов вчинив ряд злочинів поєднаних з незаконним проникнення до житла. Наведені обставини, на думку прокурора, слугують підставами для призначення обвинуваченому більш суворого покарання ніж призначив суд першої інстанції.

В судове засідання не з`явились потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття, що не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду за їх відсутності.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та заперечив проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_7 , міркування обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 про задоволення апеляційної скарги обвинуваченого в повному обсязі з наведених в ній мотивів та залишення без задоволення апеляційної скарги прокурора як безпідставної, останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 про пом`якшення призначеного йому судом першої інстанції покарання, повторно дослідивши характеризуючі дані на обвинуваченого в межах заявлених в апеляційній скарзі прокурором, перевіривши матеріали провадження та обміркувавши над доводами апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що подані апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 , у вчиненні злочинів, за які він засуджений, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, досліджених судом в повному обсязі, оцінених відповідно до ст. 94 КПК України та ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно, поєднане із проникненням в приміщення та за ч. 1 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до володіння особи, є правильною і в колегії суддів сумнівів не викликає.

Покарання суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 , виходячи з вимог ст.ст. 50, 65 КК України та правових позицій викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», з врахуванням ступіня тяжкості вчинених ним злочинів, один з яких класифікується як тяжкий, даних про особу винуватого, який по місцю проживання характеризується посередньо, раніше неодноразово судимий, не працює, обставини, що пом`якшує його покарання визнання вини, за відсутністю обставин, що його обтяжує, і обґрунтовано прийшов до висновку про можливість виправлення та перевиховання останнього при призначенні покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185 КК України, а остаточне покарання - за сукупністю злочинів, на підставі ч. 1 ст.71 КК України.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за кожний злочин окремо та остаточне покарання за сукупністю злочинів, з врахуванням зазначених вище обставин в їх сукупності, є необхідним і достатнім , і підстав для його подальшого пом`якшення із застосуванням ст. 69 КК України, в тому числі із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, як про це просить обвинувачений в апеляційній скарзі, не знаходить.

Колегія суддів не може визнати обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, як про це просить останній в апеляційній скарзі, зокрема щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки наявність вказаних обставин не підтверджена матеріалами кримінального провадження.

Так, під щирим каяттям розуміється критична оцінка особи своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність. Під активним сприянням розкриттю злочину розуміється добровільне в якійсь формі своїми активними діями надавання допомоги органам слідства або суду в з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для повного його розкриття.

Як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненому хоч і визнав, однак не засвідчив власною поведінкою та ставленням до вчиненого щирого розкаяння та готовність відповідати за скоєне.

При цьому, при невизнанні наведених обставин пом`якшуючими, колегія суддів також враховує, що обвинувачений раніше був неодноразово судимий до покарання у виді позбавлення волі, однак належних висновків не зробив про що свідчить вчинення ним трьох епізодів злочинних діянь. Крім того, маючи реальну можливість відшкодувати завдані потерпілим збитки, останній зазначеного не вчинив, що свідчить про відсутність в його діях каяття.

Що стосується доводів обвинуваченого про наявність та його утриманні малолітньої дитини та хворої матері, то перебування останніх на такому утриманні, не підтверджено будь-якими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження, а той факт, що ОСОБА_7 являється батьком малолітнього ОСОБА_12 та дані про спільне проживання обвинуваченого зі своєю матір`ю ОСОБА_13 , не вказують на їх утримання.

Крім того, обвинуваченим не доведено той факт, що він за станом здоров`я потребує кваліфікованої медичної допомоги, що унеможливлює його подальше утримання під вартою.

Не заслуговують на увагу і твердження прокурора про необхідність призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання ніж призначив суд першої інстанції з огляду на обставини, наведені в апеляційній скарзі, оскільки вказані обставини були в повному обсязі враховані судом, а покарання призначене ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає загальним засадам призначення покарання і його меті, є достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Розглянувши кримінальне провадження в межах заявлених апеляційних вимог, колегія суддів, вважає, що вирок районного суду є законним і обґрунтованим, а підстави, передбачені ст. 409 КПК України, для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст. 404, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст. 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 22 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвалу колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Черкаської області може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той же строк з моменту отримання її копії.

Головуючий :

Судді :