Справа №639/1954/15-к
Провадження №1-кп/639/20/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 лютого 2017 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

малолітньої потерпілої ОСОБА_8 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого (підсудного) ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові кримінальні провадження за №0000334 від 14.02.2015, №0000896 від 14.05.2015 року, у відношенні:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, який тяжких захворювань чи інвалідності не має, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-11.10.2013 року Жовтневим районний судом м. Харкова за ч.1 ст.185 КК України до штрафу у розмірі 850 гривень;

-06.06.2014 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.1 ст.125 КК України до штрафу у розмірі 850 гривень;

-24.09.2014 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.1 ст.125 КК України до 80 годин громадських робіт;

-30.10.2014 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.1 ст.263, ч.4 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки,

-ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.12.2014 року покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.10.2013 року у виді штрафу у розмірі 850 грн. замінено на покарання у виді 50 годин громадських робіт, яке засудженим відбуте,

за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.389 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
11 травня 2015 року близько 10 години ОСОБА_11 перебував разом зі своєю сестрою ОСОБА_12 у саду на території домоволодіння за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де між ними виник словесний конфлікт, в який втрутилась малолітня ОСОБА_8 , яка є онукою ОСОБА_12 .
Саме в той час у ОСОБА_11 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень малолітній ОСОБА_8 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільну небезпечність та протиправність свого діяння, наніс малолітній ОСОБА_8 один удар правою ногою в верхню третину правого стегна по задній зовнішній поверхні.
В результаті нанесеного удару ОСОБА_11 спричинив потерпілій ОСОБА_8 синець, який, згідно висновку судово-медичної експертизи №1885-ая/15 від 26.05.2015 року, є легким тілесним ушкодженням.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_11 свою вину у вчиненні злочину не визнав та надав показання, що 10.05.2015 року він знаходився вдома, сестра ОСОБА_12 попросила його почистити вигрібну яму, на що він погодився та виконав зазначену роботу. Після цього, між ними виник конфлікт з приводу того, що він витоптав частину городу. 11.05.2015 року він знаходився вдома та прибирав у дворі. В цей день між ним та ОСОБА_12 знову виникла сварка. Під час сварки ОСОБА_12 повідомила, що напише на нього заяву про те, що він нібито спричинив тілесні ушкодження онуці ОСОБА_13 . При цьому, 11.05.2015 року малолітної ОСОБА_14 він взагалі не бачив, в цей день не спричиняв їй ніяких тілесних ушкоджень.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, винність обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні злочину за ч.1 ст.125 КК України підтверджується показаннями допитаних під час судового розгляду потерпілої та свідків події, а також сукупністю досліджених письмових доказів по кримінальному провадженню.

У судовому засіданні законний представник потерпілої - ОСОБА_9 підтвердила, що вона підтримує приватне обвинувачення за фактом спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень її малолітній доньці - ОСОБА_8 .

Під час допиту у судовому засіданні малолітня потерпіла ОСОБА_8 надала показання, що 11.05.2015 року зранку вона знаходилась в будинку за місцем проживання, її бабуся, ОСОБА_12 , знаходилась на подвір`ї, де розвішувала білизну. Вона почула, як на подвір`ї виникла сварка між ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , після чого вибігла на вулицю. В цей час ОСОБА_11 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, почав висловлюватись на їх адресу нецензурною лайкою. Коли вони почали відходити від нього, ОСОБА_11 , знаходячись з правого боку позаду, наніс правою ногою удар їй в задню частину правого стегна. Від отриманого удару у неї на нозі був великий синець розміром до 10 см. Цього ж дня вони із ОСОБА_12 пішли до Жовтневого райвідділу міліції, де ОСОБА_12 написала заяву. Наступного дня вони їздили до медичного закладу для проведення експертизи.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_12 надала показання, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю донькою ОСОБА_9 та малолітніми онуками. Свідок підтвердила, що в травні 2015 року між нею та ОСОБА_11 у дворі домоволодіння відбувалась сварка, він знаходився у стані алкогольного сп`яніння, вів себе агресивно та висловлювався нецензурною лайкою. В цей час у двір вийшла малолітня ОСОБА_15 , яка намагалась захистити її та припинити сварку. Після цієї сварки, коли вони із ОСОБА_16 вже відходили від ОСОБА_11 , він ззаду наніс один удар ногою по нозі ОСОБА_8 . Внаслідок цього удару у дитини був синець. Далі, вони подзвонили матері, ОСОБА_9 , а потім пішли до Жовтневого райвідділу міліції для того, щоб написати заяву.

Під час допиту у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 надала показання, що вона проживає в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 . 11.05.2015 року зранку вона знаходилась у себе в дворі, чула як на сусідньому подвір`ї відбувалась сварка між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Під час цієї сварки вона також чула голос ОСОБА_14 , а потім почула як дитина скрикнула, після чого сварка припинилась. Пізніше їй подзвонила ОСОБА_12 та розповіла, що в цей день ОСОБА_11 вдарив ОСОБА_16 . Коли вона прийшла до них додому, то малолітня ОСОБА_8 розповідала, що її вдарив ОСОБА_11 . На нозі у дитини вона бачила припухлість.
У судовому засіданні свідок сторони захисту, малолітня ОСОБА_18 , надала показання, що вона раніше товаришувала із ОСОБА_8 . В 2015 року, точної дати не пам`ятає, вони гуляли із ОСОБА_16 та вона розповідала, що ОСОБА_11 насправді їй тілесні ушкодження не спричиняв, заява її матір`ю була подана до міліції з тією метою, щоб притягнути його до відповідальності та направити до місць позбавлення волі.

Під час допиту у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 надала показання, що із сім`єю ОСОБА_20 , яка проживає поряд по сусідству, у них склались неприязні відносини. 11.05.2015 року вона цілий день знаходилась вдома, разом із донькою та внучкою, займались господарськими справами на подвір`ї. В першій половині дня ОСОБА_11 також знаходився на подвір`ї, був тверезий та прибирав у дворі. В цей день ніяких сварок в їх подвір`ї не було, сусідку ОСОБА_12 та її онуку ОСОБА_8 вона взагалі не бачила. Приблизно о 15-16 годині до них додому прийшов ОСОБА_11 , він був засмучений та пояснив, що посварився зі своєю сестрою ОСОБА_12 . Під час цієї сварки сестра сказала, що подасть до міліції заяву про те, що він ніби-то спричинив тілесні ушкодження онуці ОСОБА_13 , хоча насправді він не спричиняв їй ніяких тілесних ушкоджень. На наступний день вона бачила малолітню ОСОБА_8 та у неї не було ніяких видимих тілесних ушкоджень.

Окрім показань допитаних потерпілої та свідків події, судом досліджено письмові докази по кримінальному провадженню, якими підтверджується винність обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Згідно заяви ОСОБА_9 від 13.05.2015 року, яка подана до Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, вона просить вжити заходів до ОСОБА_11 , який 11.05.2015 року приблизно о 10 годині у дворі будинку АДРЕСА_1 спричинив тілесні ушкодження малолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (к/п а.с.8).

Висновком судово-медичного експерта №1885-ая/15 від 14.05.2015 року підтверджується, що у неповнолітньої ОСОБА_8 мав місце синець на правій нозі розміром 9,5 х 3,5 см. Синець на правій нозі викликав незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відноситься до легких тілесних ушкоджень (к/п а.с.38).

Згідно протоколу слідчого експерименту від 20.05.2015 року, під час проведення зазначеної слідчої дії малолітня потерпіла ОСОБА_8 надала показання, що 11.05.2015 року вона знаходилась вдома та почула, що в дворі кричить бабуся ОСОБА_12 . Коли підбігла до неї, то побачила ОСОБА_11 , який сварився із ОСОБА_12 . Далі ОСОБА_11 , знаходячись позаду з правого боку від потерпілої, наніс їй один удар правою ногою у верхню третину правого стегна по задній зовнішній поверхні (к/п а.с.40-43).
Висновком судово-медичного експерта №2135-ая/15 від 26.05.2015 року підтверджується, що у неповнолітньої ОСОБА_8 мав місце синець на правій нозі. Це ушкодження утворилось від ударної дії тупого твердого предмета, та могло бути отримане в строк, при тому механізмі та способі, на який вона вказує в протоколі проведення слідчого експерименту, що підтверджується виглядом, характером ушкодження і кольором синця (к/п а.с.44).

Згідно протоколу слідчого експерименту від 03.06.2015 року, свідок ОСОБА_12 надала показання щодо механізму та способу спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень малолітній потерпілій ОСОБА_8 , а саме: нанесення одного удар правою ногою у верхню треть правого стегна по задній наружній поверхності (к/п а.с.46-48).

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, відносні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази. Суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій підсудного та визнання його винуватості.

Враховуючи показання малолітньої потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_17 , з урахуванням послідовності показань вказаних осіб, які узгоджуються із дослідженими висновками судово-медичних експертиз, показання зазначених осіб судом визнаються достовірними та правдивими.

Щодо показань малолітнього свідка ОСОБА_18 , то під час допиту у судовому засіданні 28.12.2015 року, при розгляді справи іншим складом суду, свідок надавала показання, що розмова із малолітньою ОСОБА_8 у них була в той час, як ОСОБА_11 утримувався під вартою в слідчому ізоляторі.
При цьому, обвинувачений утримувався під вартою з 27.02.2015 по 30.04.2015 року, тобто ця розмова відбулась до події кримінального правопорушення (11.05.2015 року), у зв`язку з цим свідку не могли бути відомі обставини вчинення даного злочину.
Судом критично оцінюються показання малолітнього свідка ОСОБА_18 та свідка ОСОБА_19 , оскільки вони спростовуються іншими доказами по кримінальному провадженню, у зв`язку з чим вказані показання розцінюються як такі, що не можуть достовірно підтверджувати доводи обвинуваченого про невинуватість у вчиненні злочину.

Показанням обвинуваченого ОСОБА_11 про те, що 11.05.2015 року він не спричиняв тілесних ушкоджень малолітній потерпілій ОСОБА_8 , суд також надає критичну оцінку, оскільки ці показання не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та оцінюються судом як такі, що надані з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Доводи сторони захисту про те, що винність ОСОБА_11 у вчиненні злочину за ч.1 ст.125 КК України не знайшла свого підтвердження, а також про те, що справа підлягає закриттю за відсутністю достатніх доказів для доведення його винуватості, спростовуються сукупністю вищезазначених доказів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_11 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України, тобто нанесення умисного легкого тілесного ушкодження.

Крім цього, 27.02.2015 року ОСОБА_11 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, яке підтримане прокурором під час судового розгляду, однак в цій частині обвинувачення визнано судом недоведеним.
Так, органом досудового розслідування ОСОБА_11 обвинувачується у тому, що 11.10.2013 року він був засудженим Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 гривень. 19.12.2014 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова засудженому ОСОБА_11 покарання у виді штрафу у розмірі 850 гривень замінено на покарання у виді 50 (п`ятдесяти) годин громадських робіт.
13.01.2015 року ОСОБА_11 був попереджений уповноваженою особою Жовтневого МРВ КВІ УДПтСУ в Харківській області про кримінальну відповідальність за ч.2 ст.389 КК України за ухилення від відбування громадських робіт, про що він дав підписку та того ж дня був направлений на відпрацювання громадських робіт до Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області.
Однак ОСОБА_11 , будучи належним чином офіційно попередженим щодо наслідків ухилення від відбування громадських робіт, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння та бажаючи ухилитися від відбуття призначеного судом покарання, діючи умисно, до Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області у встановлений строк на відпрацювання громадських робіт не з`явився, без поважних на те причин.
Під час допиту у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 в цій частині пред`явленого обвинувачення вину не визнав та надав показання, що після направлення його для відпрацювання громадських робіт до Жовтневого райвідділу міліції, він отримав травму спини, після чого фізично не міг відпрацювати громадські роботи, умислу на ухилення від відпрацювання громадських робіт у нього не було.
Під час судового розгляду допитано свідків сторони обвинувачення та досліджено письмові докази за матеріалами кримінального провадження №0000334 від 14.02.2015 року.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_21 надала показання, що вона працює начальником Жовтневого МРВ КВІ УДПтСУ в Харківській області. В січні 2015 року до інспекції надійшла ухвала суду від 19.12.2014 року, якою ОСОБА_11 було замінено покарання у виді штрафу на 50 годин громадських робіт. З метою роз`яснення умов відбування призначеного покарання у вигляді громадських робіт та направлення безпосередньо для відпрацювання громадських робіт, засуджений ОСОБА_11 прибув до інспекції 13.01.2015 року. В цей же день був ознайомлений з умовами відбування покарання у виді громадських робіт та наслідками за ухилення від відбування покарання, про що надав письмову підписку. 13.01.2015 року ОСОБА_11 отримав на руки направлення для відпрацювання громадських робіт у Жовтневий РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області з 14.01.2015 року. Згідно з даними Жовтневого РВ, ОСОБА_11 не з`явився та тривалий час не приступав до відпрацювання громадських робіт. Після цього, у період часу з 13 по 27 травня 2015 року, ОСОБА_11 відпрацював призначені 50 годин громадських робіт.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_22 надав показання, що в 2015 року він працював на посаді помічника начальника із ресурсного забезпечення в Жовтневому РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області. В січні 2015 року стало відомо про те, що кримінально-виконавчою інспекцією був направлений до Жовтневого РВ для відпрацювання громадських робіт засуджений ОСОБА_11 . Однак, приблизно через 1 місяць, коли засуджений ОСОБА_11 прибув до райвідділу, направлення вже було прострочене. Навесні 2015 року, після повторного його направлення КВІ для відпрацювання громадських робіт, було погоджено графік відпрацювання, із яким ОСОБА_11 був ознайомлений під розпис, був поставлений на облік та відпрацьовував громадські роботи.

Під час допиту у судовому засіданні свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_17 надали показання, що у січні та лютому 2015 року ОСОБА_11 не знаходився на лікуванні в медичних закладах та за станом здоров`я міг відпрацьовувати громадські роботи.
Судом досліджено письмові докази по кримінальному провадженню, а саме: подання начальника Жовтневого МРВ КВІ УДПтСУ в Харківській області про притягнення ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності від 27.01.2015 року №22/16/27-131/км; направлення до Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області та підписка ОСОБА_11 від 13.01.2015 року; лист Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області №65/328 від 23.01.2015 року, відповідно до якого з 14.01.2015 по 23.01.2015 року ОСОБА_11 для відпрацювання громадських робіт не прибував; вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.10.2013 року; ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.12.2014 року, якою ОСОБА_11 замінено покарання за вироком від 11.10.2013 року у виді штрафу в розмірі 850 грн., на покарання у вигляді 50 годин громадських робіт; інші надані стороною обвинувачення докази.

Суд враховує, що за ч.2 ст.389 КК України передбачено відповідальність за ухилення від відбування громадських чи виправних робіт особою, засудженою до цього покарання.
Згідно постанови Верховного Суду України від 12.04.2012 року по справі №5-1кс12, за змістом ч.2 ст.389 КК України суб`єктом цього злочину може бути лише особа, засуджена до громадських чи виправних робіт, тобто така, якій одне з цих покарань було призначено вироком суду, а не та, яка відбуває це покарання на підставі інших судових рішень.

Відповідно до ч.5 ст.52 КК України, ухилення від покарання, призначеного вироком суду, має наслідком відповідальність, передбачену статтями 389, 390 цього Кодексу.

Відповідно до положень КПК України засудженою особою вважається така, щодо якої винесено обвинувальний вирок. При цьому немає правових підстав ототожнювати особу, засуджену до відповідного покарання, та таку, яка відбуває покарання певного виду.

За таких підстав, враховуючи, що за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.10.2013 року ОСОБА_11 не засуджувався до покарання у виді громадських робіт, він не являється суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, то в його діяннях відсутній склад вказаного злочину.
Таким чином, на підставі ст.373 КПК України, обвинуваченого ОСОБА_11 необхідно виправдати в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Вивченням особи підсудного ОСОБА_11 встановлено, що він на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, офіційно не працевлаштований, тяжких захворювань чи інвалідності не має, має постійне місце проживання, за яким характеризується негативно, раніше судимий.

Відповідно до ст.66 КК України обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_11 , під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено.

Відповідно до ст.67 КК України обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_11 , є рецидив злочинів, вчинення злочину щодо малолітнього, вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_11 за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, суд виходить із положень ст.ст.50, 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, у зв`язку з чим суд вважає необхідним і достатнім призначити йому покарання у виді громадських робіт в межах максимальної санкції за ч.1 ст.125 КК України.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_11 був засуджений за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.10.2014 року до 5 років позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на 3 роки, а інкримінований злочин за ч.1 ст.125 КК України вчинив у період іспитового строку, тому суд остаточно призначає покарання за сукупністю вироківзгідно ч.1 ст.71 КК України, шляхом повного складання призначених покарань, з урахуванням вимог ч.1 ст.72 КК України, що одному дню позбавлення волі відповідає вісім годин громадських робіт.

До набрання вироком законної сили у відношенні ОСОБА_11 необхідно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.

Процесуальних витрат та речових доказів по кримінальному провадженню не має.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.370, 371, 373, 374, 376, 392, 393, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_11 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт.

На підставі ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України за сукупністю вироків, до призначеного за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.10.2014 року покарання у виді 5 років позбавлення волі, повністю приєднати покарання за цим вироком суду, виходячи зі співвідношення, що 200 годинам громадських робіт відповідає 25 днів позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_11 до відбування покарання у виді 5 (п`яти) років 25 (двадцяти п`яти) днів позбавлення волі.
ОСОБА_11 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину за ч.2 ст.389 КК України та виправдати, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

До набрання вироком законної сили продовжити дію у відношенні ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на нього наступні обов`язки: 1) прибувати за кожною вимогою до суду; 2) не відлучатися із м. Харкова без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Після набрання вироком суду законної сили ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , затримати та через Харківську установу виконання покарань №27 направити до місць відбування покарання.

Строк відбуття покарання ОСОБА_11 відраховувати з моменту фактичного затримання та приведення вироку до виконання.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_11 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 27.02.2015 по 30.04.2015 року включно, із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі.
Вирок може бути оскаржений в порядку статті 392 КПК України до Апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1