Номер провадження: 11-кп/785/64/17
Номер справи місцевого суду: 504/419/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.04.2017 року м. Одеса
Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

законного представника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

представника потерпілого - ОСОБА_10 ,

представника служби у справах дітей Одеської ОДА - ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 08.04.2016 року, яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Майорське Фрунзівського району Одеської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, учня 1 курсу Державного навчального закладу «Одеський центр професійної технічної освіти», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Южне Одеської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, учня 1 курсу Державного навчального закладу «Одеський центр професійної технічної освіти», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 26.09.2014 року вироком Суворовського районного суду м. Одеси за ч.2 ст. 186 КК України - до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

визнано винними та засуджено за ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання:

- ОСОБА_12 - у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік і 6 (шість) місяців з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 3, 4 ч.1 ст.76 КК України;

- ОСОБА_7 - у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 26.09.2014 року у виді 6 (шести) місяців позбавлення волі та остаточно визначене покарання у виді 4 (чотирьох) років і 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Вироком застосований до обвинуваченого ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту залишений без змін, а застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту - змінений на тримання під вартою.

Вироком також вирішене питання щодо речових доказів.

встановив:
Вищевказаним вироком неповнолітні ОСОБА_12 та ОСОБА_7 визнані винними та засуджені за те, що 17.12.2015 року, приблизно о 17 годині 20 хвилин, перебуваючи біля магазину, розташованого за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Крижанівка, вул. Миколаївська дорога, буд.27, за попередньою змовою між собою, із застосуванням насильства відкрито заволоділи майном неповнолітнього ОСОБА_13 , а саме - мобільним телефоном "Samsung Galaxy A5" з сім-карткою мобільного оператора "Київстар", після чого залишили місце вчинення злочину та розпорядились викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілому майнову шкоду в розмірі 3300 гривень.

На даний вирок обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вважає вирок незаконним і просить його змінити в частині призначеного покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не доведена, суд засудив його, спираючись лише на показання потерпілого та іншого обвинуваченого, а він визнав свою провину та погодився з висунутим йому обвинуваченням, оскільки боявся, що суд призначить йому покарання у виді шести років позбавлення волі, як йому сказав слідчий. Зазначає, що не застосовував насильства до потерпілого, під час досудового розслідування не проводилось жодних експертиз. Вказує, що навчався в училищі та вів себе нормально, позитивно характеризується за місцем навчання, що свідчить про можливість його виправлення в умовах перебування на волі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції підтримав свої апеляційні вимоги тільки в частині зменшення призначеного районним судом покарання.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення: обвинуваченого ОСОБА_7 , який частково підтримав доводи своєї апеляційної скарги, визнав свою провину у вчиненні кримінального правопорушення в повному обсязі і просив пом`якшити призначене йому покарання; його законного представника, захисника та представника служби у справах дітей, які підтримали прохання обвинуваченого ОСОБА_7 і просили зменшити йому покарання; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржуваний вирок без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого йому злочину, правильність його кваліфікації та справедливість призначеного судом покарання в апеляційній скарзі не оспорюється та повністю підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Згідно зі ст.2 КК України, Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального, кримінального процесуального закону та Конвенції.
Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність його кваліфікації підтверджуються долученими до матеріалів кримінального провадження.
В судовому засіданні суду першої інстанції в присутності захисників-адвокатів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , законних представників - ОСОБА_16 та ОСОБА_8 , представника служби у справах дітей Комінтернівської РДА ОСОБА_17 та представника СЮП Комінтернівського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_18 обвинувачені ОСОБА_12 і ОСОБА_7 повністю визнали свою провину у вчиненні інкримінованого їм злочину та щиро розкаялись, у зв`язку з чим розгляд кримінального провадження був проведений в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. При цьому суд з`ясував у обвинувачених, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснив усім учасникам судового провадження наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, а також порядок апеляційного оскарження вироку, постановленого за результатами такого розгляду. З журналу судового засідання вбачається, що ніхто з учасників кримінального провадження проти розгляду справи в такому порядку не заперечував (т.2, а.с. 64).
Після цього районний суд, згідно з вимогами ч.3 ст.349 КПК України, дослідив в повному обсязі матеріали, що характеризують особи обвинувачених ОСОБА_12 і ОСОБА_7 та впливають на призначення покарання.
Зокрема, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції згідно з вимогами ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд визнав щире каяття та вчинення злочину неповнолітнім, а обставин, що обтяжують покарання, не встановив. Районний суд врахував неповнолітній вік обвинуваченого, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, задовільну характеристику за місцем проживання та навчання, а також те, що ОСОБА_7 раніше судимий і вчинив злочину в період іспитового строку за попереднім вироком.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику призначення судами кримінальних покарань" №7 від 24.10.2003 року, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Згідно з п.10 вказаної Постанови, частиною 2 статті 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
З оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, врахував роз`яснення вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ та дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства, внаслідок чого вірно призначив йому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.186 КК України, у вигляді чотирьох років позбавлення волі.
Також суд вірно застосував положення ч.1 ст.71 КК України та частково приєднав до покарання за даним вироком не відбуту частину покарання за попереднім вироком та остаточно визначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді чотирьох років та шести місяців позбавлення волі.
Таким чином, апеляційний суд не вбачає в діях суду першої інстанції жодних порушень кримінального та кримінального процесуального закону, які могли би бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного вироку. Інших доводів апеляційному суду надано не було.
Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо необхідності пом`якшення йому призначеного покарання, не знайшли свого підтвердження доказами і не надано інших доказів, які б не були предметом дослідження районним судом, а тому вважає необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуваний вирок суду - без змін.
Разом з цим, апеляційний суд вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі, у відповідності до ч.5 ст.72 КК України.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 428, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 08.04.2016 року відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , засуджених за ч.2 ст.186 КК України - без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 08.04.2016 року по 20.04.2017 року із розрахунку один день тримання під вартою за два дні відбуття покарання.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4