АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 16 січня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Солом`янського УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_9 , та накладено арешт на вилучене майно, а саме на автомобіль марки «OPEL VIVARO», д.н.з. НОМЕР_1 ., що зареєстрований за ОСОБА_7 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль «OPEL VIVARO», д.н.з. НОМЕР_1 ., на ім`я ОСОБА_7 .

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що надані слідчим матеріали доводять наявність підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

В апеляційній скарзі власник майна просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити. Так, апелянт посилається на незаконність і необґрунтованість ухвали слідчого судді, оскільки відсутні підстави для застування даного заходу забезпечення кримінального провадження. Зокрема апелянт вказує, що вона не має процесуального статусу підозрюваної чи обвинуваченої в кримінальному провадженні в рамках якого накладено арешт, є добросовісним набувачем даного автомобіля, а дане майно не відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна та його представника, які підтримали подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, СВ Солом`янського УП ГУ Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000267, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Згідно доводів клопотання, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , вчинили розбійний напад на заклад ТОВ «Української Національної Лотереї «Спорт Лото», що знаходиться за адресою м. Київ, бул. І.Лепсе (Вацлава Гавела), 57/38.

Згідно протоколу огляду місця події від 11 січня 2017 року було виявлено та вилучено автомобіль марки «OPEL VIVARO» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 . Поруч з яким на момент огляду знаходився ОСОБА_15 , який надав письмову згоду на огляд автомобіля. Також в ході проведення огляду було вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль марки «OPEL VIVARO».

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що автомобіль марки «OPEL VIVARO», д.н.з. НОМЕР_1 , являється знаряддям вчинення вище зазначеного кримінального правопорушення у зв`язку з тим, що підозрювані прибули на ньому до місця злочину, планували зникнути на ньому після вчинення злочину та перевозили у даному автомобілі незаконно здобуте майно.

Постановою старшого слідчого СВ Соломянського УП ГУ НП в місті Києві ОСОБА_16 від 11 січня 2017 року вказані автомобіль, який зареєстровано за ОСОБА_7 та свідоцтво про право на реєстрацію транспортного засобу на її ім`я, визнані речовими доказами.

В рамках даного кримінального провадження слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту на зазначене майно, при цьому зазначив, що метою для застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження є збереження цього майна, як речового доказу.
Встановивши вище зазначені обставини, дослідивши доводи клопотання і матеріали, які були надані слідчим на обґрунтування своїх вимог, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для його задоволення та накладення арешту на зазначене майно.
З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується та вважає, що слідчим доведена необхідність застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Чинним кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

На думку колегії суддів, доводи клопотання та додані до нього матеріали містять достатньо даних, які вказують на відповідність цього майна критеріям ст. 98 КПК України, а відтак вважає, що стороною обвинувачення доведено ті обставини, що зазначене в клопотанні слідчого майно може бути використано як доказ у даному кримінальному провадженні.
Що стосується посилань ОСОБА_7 на те, що вона не має ніякого відношення до кримінального провадження в рамках якого накладено арешт на майно, а також є добросовісним набувачем цього майна, то слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Таким чином, з урахуванням вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 16 січня 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Солом`янського УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_9 , та накладено арешт на вилучене майно, а саме на автомобіль марки «OPEL VIVARO», д.н.з. НОМЕР_1 ., що зареєстрований за ОСОБА_7 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль «OPEL VIVARO», д.н.з. НОМЕР_1 ., на ім`я ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/709/2017 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_17
Доповідач ОСОБА_1