АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні 09 листопада 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року,

за участі: прокурора представника власника майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою суду задоволено клопотання слідчого групи слідчих Головної військової прокуратури старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , погоджене прокурором групи прокурорів заступником начальника управління забезпечення діяльності військових прокуратур Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , та накладено арешт із забороненою відчуження нерухомого та рухомого майна, яке належить на праві власності ОСОБА_9 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , та на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , а саме: квартири АДРЕСА_1 ; дві земельні ділянки площею 0,1 га, кожна, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , кадастрові номери :03:000:0079 та :03:000:0080; гаражного боксу № НОМЕР_2 площею 18, 3 м. кв. розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , гаражний автокооператив «Дніпро»; квартири АДРЕСА_4 ; автомобіля марки MERSEDES-BENZ ML 250 CDI 4 MATIC 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 ; грошових коштів на рахунку № НОМЕР_4 , відкритому Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (МФО 322313, ).

В обґрунтування ухвали, слідчий суддя зазначає, що клопотання слідчого про накладення арешту підлягає задоволенню як обґрунтоване, з метою забезпечення відчуження, втрати або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_5 подала апеляційні скарги відповідно, в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_10 , в яких просить поновити строк на оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_4 , гаражного боксу № НОМЕР_2 площею 18, 3 м. кв. розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , гаражний автокооператив «Дніпро», земельні ділянки, кадастрові номера, :03:000:0079, :03:000:0080, площею 0,1 га., кожна, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 .
Зокрема, апеляційні скарги мотивовані тим, що оскаржувана ухвала слідчого судді в частині накладення арешту на наведене майно є незаконною та необґрунтованою.

Так, апелянт зазначає, що квартира АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у рівних частках на підставі свідоцтва про право власності від 11 травня 2005 року № 2220, виданого Управлінням комунальних ресурсів Донецької міської ради, і тому частини квартири належить особисто малолітньому ОСОБА_10 .

Разом з тим, автор апеляційних скарг звертає увагу на те, що гаражний блок та вищевказані земельні ділянки і квартира у м. Києві подаровані ОСОБА_9 ОСОБА_5 , що посвідчено договорами дарування від 10 серпня 2015 року приватним нотаріусом. Крім того, ОСОБА_5 наголошує на тому, що жоден з наведених договорів дарування не визнаний в судовому порядку недійсним та будь-яких спорів з приводу удаваності, фіктивності цих правочинів на розгляді в суді не перебувають. При цьому вказує, що зазначені об`єкти нерухомості вперше придбані у період з 2008 по 2012 роки, тобто задовго до подій, участь у яких ставиться у провину ОСОБА_9 .

Також, в апеляційних скаргах звертається увага на те, що ні слідчим в клопотанні, ані слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі, в порушення вимог ст. ст. 171, 173 КПК України, не оцінено розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна ОСОБА_5 .

Одночасно, в обґрунтування поважності пропуску строку на оскарження, ОСОБА_5 зазначає, що ухвала слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року не надсилалась скаржнику, а була отримана ним самостійно від захисника підозрюваного у цьому кримінальному провадженні лише 10 жовтня 2016 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна та її представника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити в повному обсязі, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а апеляційні скарги без задоволення, перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З апеляційних скарг, доданих до неї документів та матеріалів судового провадження вбачається, що ухвала слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року була отримана ОСОБА_5 самостійно від захисника підозрюваного у цьому кримінальному провадженні лише 10 жовтня 2016 року, а тому колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Як вбачається з матеріалів провадження, Головною військовою прокуратурою Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 31 березня 2013 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000400, за фактом вчинення підконтрольною ОСОБА_11 злочинною організацією упродовж 2013-2014 років тяжких та особливо тяжких злочинів, в тому числі участі за попередньою змовою ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 та інших осіб у вказаній злочинній організації, з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, участь у злочинах, вчинених такою організацією, зокрема у заволодінні за попередньою змовою групою осіб шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем чужим майном коштами Національного банку України на загальну суму 787 396 148, 99 грн., що є особливо великим розміром, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 191 та інших статей КК України.

14 липня 2016 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні, кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191 КК України.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 червня 2016 року № 61640558, ОСОБА_9 має у власності квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 червня 2016 року № 61640796 дружині ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , з якою 22 лютого 2002 року зареєстрований шлюб, належить на праві власності земельні ділянки, кадастрові номера, :03:000:0079, :03:000:0080, площею 0,1 га кожна, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; гаражного боксу № НОМЕР_2 площею 18, 3 м кв. розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , гаражний автокооператив «Дніпро»; квартири АДРЕСА_4 ;

Крім того, за інформацією територіальних підрозділів Головного сервісного центру МВС України ОСОБА_5 з 17 липня 2015 року належить автомобіль марки MERSEDES-BENZ ML 250 CDI 4 MATIC 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 .

Також, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 червня 2016 року № 61640975 сину ОСОБА_9 та ОСОБА_5 - ОСОБА_10 на праві власності належить квартири АДРЕСА_1 .

20 липня 2016 року слідчий групи слідчих Головної військової прокуратури старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , за погодженням прокурора групи прокурорів заступника начальника управління забезпечення діяльності військових прокурорів Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_9 , та на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , а саме: квартири АДРЕСА_1 ; земельні ділянки, кадастрові номера, :03:000:0079, :03:000:0080, площею 0,1 га кожна, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; гаражного боксу № НОМЕР_2 площею 18, 3 м. кв. розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , гаражний автокооператив «Дніпро»; квартири АДРЕСА_4 ; автомобіля марки MERSEDES-BENZ ML 250 CDI 4 MATIC 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 ; грошових коштів на рахунку № НОМЕР_4 , відкритому Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (МФО 322313, ).
В обґрунтування клопотання, слідчий зазначає, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні, зокрема, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, санкція якого передбачає можливість застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року, вищевказане клопотання слідчого задоволено.

Задовольняючи клопотання старшого слідчого, внесене в межах кримінального провадження № 0000400, про накладення арешту на зазначене вище майно, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення прокурора ОСОБА_6 та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку, що існують правові підстави, передбачені ч. 1, 2, 10 ст. 170 КПК України, для накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

З таким рішенням слідчого судді не можливо погодитися з огляду на наступні обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України (в редакції від 27.02.2016 р.), арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України, майно, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Проте, слідчий суддя не в повні мірі дотримався вищевказаних вимог закону, оскільки накладаючи арешт на майно, не врахував що гаражний блок, кватрима в м. Києві та вищевказані земельні ділянки, подаровані ОСОБА_9 ОСОБА_5 , що посвідчено договорами дарування від 10 серпня 2015 року приватним нотаріусом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя не вправі був накладати арешт на вищевказане майно ОСОБА_5 , оскільки воно є особистою приватною власністю останньої, та ОСОБА_5 не є в даному кримінальному провадженні ні підозрюваного, ні обвинуваченою.
Крім того, на переконання колегія суддів, неправомірним є накладення арешту

на квартиру АДРЕСА_1 , так як її частини належить малолітньому сину підозрюваного - ОСОБА_10 .

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За вищевикладених обставин, які свідчать про неповноту судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню в межах вимог апеляційних скарг, як незаконна, що винесена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме в частині арешту майна, яке належить ОСОБА_5 та малолітньому ОСОБА_10 , а апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з постановленням апеляційним судом в цій частині нової ухвали - про часткове задоволення клопотання старшого слідчого та накладення арешту на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_9 з метою конфіскації, як виду покарання.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Поновити ОСОБА_5 строк апеляційного оскарження.

Апеляційні скарги ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого групи слідчих Головної військової прокуратури старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , погоджене прокурором групи прокурорів заступником начальника управління забезпечення діяльності військових прокуратур Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , та накладено арешт з забороною відчуження нерухомого та рухомого майна, яке належить на праві власності ОСОБА_9 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , та на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , - скасувати в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 ; земельних ділянок, кадастрові номери :03:000:0079 та :03:000:0080, площею 0,1 га, кожна розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ; земельної ділянки, кадастровий номер :03:000:0079, площею 0,1 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_4 ; гаражного боксу № НОМЕР_2 площею 18, 3 м. кв. розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , гаражний автокооператив «Дніпро».

Постановити в цій частині нову ухвалу, якою клопотання слідчого групи слідчих Головної військової прокуратури старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , погоджене прокурором групи прокурорів заступником начальника управління забезпечення діяльності військових прокуратур Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , саме в цій частині задовольнити частково та накласти арешт на квартири АДРЕСА_1 , що на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_9 .

В решті ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/3700/2016 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_16 Доповідач: ОСОБА_1