Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 01 червня 2017 року матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000893 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Центрально-міського суду м. Горлівки Донецької області від 22 січня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 05 липня 2016 року щодо нього.

Вироком Центрально-міського суду м. Горлівки Донецької області від 22 січня 2014 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено виконання обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів у справі.

За обставин, встановлених судом та детально описаних у вироку суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження.

20 жовтня 2012 року о 07.30 год. ОСОБА_6 , керуючи автомобілем ГАЗ 31105 121 ЗНГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проспекту Перемоги м. Горлівки, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, порушив вимоги п. 18.1, 2.3, 4.16 Правил дорожнього руху України, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка переходила дорогу по пішохідному переходу. У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 05 липня 2016 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

При цьому, апеляційний розгляд було здійснено на підставі відновлених матеріалів кримінального провадження. Рішення про відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_6 прийнято ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня 2016 року за заявою останнього.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати постановлені відносно нього вирок та ухвалу і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Наводить доводи щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам справи, неповноти судового розгляду, не погоджується з оцінкою судом доказів. Стверджує про допущення, на його думку, ряду істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час досудового розслідування та судового розгляду, а також зазначає про недопустимість деяких доказів. Не погоджується з висновками судово-медичної експертизи щодо тяжкості заподіяних потерпілій тілесних ушкоджень. Вказує, що апеляційний суд, переглядаючи справу за його апеляційною скаргою, всупереч вимогам ст. 419 КПК України, не перевірив належним чином всіх її доводів та обґрунтованих відповідей на них не дав.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка вважала, що ухвалу апеляційного суду необхідно скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неналежна, на думку засудженого, оцінка доказів у провадженні, неповнота судового розгляду не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.

Тому, при перегляді судових рішень, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом першої інстанції.

Як убачається з вироку, висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за ретельно викладених у ньому обставин, доведено зібраними у встановленому законом порядку доказами,дослідженими в судовому засіданні, належно оціненими. Так, суд першої інстанції такого висновку дійшов на підставі аналізу: показань самого ОСОБА_6 , який не заперечував своєї винуватості в описуваних у вироку подій, однак не погоджувався з визначеною у судово-медичній експертизі тяжкістю заподіяних тілесних ушкоджень; показань потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , даних, що містяться в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної події, висновках судово-медичної експертизи № 92 від 11 лютого 2013 року, автотехнічної експертизи № 642 від 21 лютого 2013 року, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.
Сукупність наведених у вироку доказів, переконливо свідчить про те, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.
При цьому, судом перевірялись твердження ОСОБА_6 якими він не погоджувався з тяжкістю встановлених судово-медичною експертизою заподіяних потерпілій тілесних ушкоджень, які обґрунтовано судом визнані безпідставними. Підстав сумніватися у правильності висновку судово-медичної експертизи не вбачає і колегія суддів.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що доводи касаційної скарги засудженого, у тому числі стосовно допущення, на його думку, ряду істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час досудового розслідування та судового розгляду, а також про недопустимість деяких доказів, безпідставного, на його думку, відхилення ряду клопотань, які ОСОБА_6 вважає істотними, є аналогічними за своїм змістом доводам його апеляційної скарги та були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який детально перевіривши їх, обґрунтовано визнав безпідставними, із зазначенням відповідних мотивів прийнятого рішення.
Суд ретельно перевірив доводи сторони захисту щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України та дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони є безпідставними.
Колегія суддів вважає, що постановлена за результатами розгляду апеляції засудженого ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України та погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції. При цьому, посилання засудженого в скарзі про недостовірне викладення в ухвалі доводів його апеляційної скарги апеляційним судом є безпідставними та свого підтвердження в матеріалах справи не знайшли.

Що стосується доводів касаційної скарги ОСОБА_6 про порушення судом апеляційної інстанції вимог ст. 404 КПК України в ході апеляційного розгляду, то колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, оскільки за змістом частини 3 вказаної статті суд апеляційної інстанції зобов`язаний потворно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження за клопотанням учасників судового провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржуються. Наведених підстав для проведення повного судового слідства та дослідження всіх наявних доказів у справі, в суду апеляційної інстанції у даному конкретному випадку не було. Клопотань сторони захисту з цього приводу суду апеляційної інстанції заявлено також не було.

Посилання засудженого про відсутність у справі журналу судового засідання та технічного носія інформації на якому зафіксоване судове засідання, при цьому, не конкретизованого від якої дати, то колегія суддів звертає увагу, що матеріали провадження щодо ОСОБА_6 були втрачені, та за його заявою, у порядку Розділу VII КПК України були відновлені у тому об`ємі, в якому це було вказано в заяві останнього.

Призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б істотними чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовною підставною для зміни чи скасування судових рішень, колегією суддів не встановлено, а тому в задоволенні касаційної скарги засудженого слід відмовити.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIIІ від 02 червня 2016 року, колегія суддів

у х в а л и л а:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Центрально-міського суду м. Горлівки Донецької області від 22 січня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 05 липня 2016 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3