Ухвала
іменем україни

20 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні у межах кримінального провадження № 0000698 касаційну скаргу прокурора на вирок Апеляційного суду Донецької області від 21 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

За вироком Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 червня 2015 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено: за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 157 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 5100 грн; за ч. 3 ст. 157 КК до покарання у виді обмеження волі на строк два роки; за ч. 1 ст. 256 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Згідно зі ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів остаточне покарання ОСОБА_6 визначено у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 75 вказаного Кодексу ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки та покладено обов`язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 зазначеного Кодексу.

Цим же вироком ОСОБА_6 за епізодами в загальноосвітніх школах № 37 та № 15 (Далі ЗОШ) за ч. 3 ст. 157, ч. 1 ст. 256 КК виправдано за недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення.

Апеляційний суд скасував вирок місцевого суду та постановив свій, яким визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 157, ч. 1 ст. 256 КК та призначив покарання у виді позбавлення волі: за ч. 3 ст. 157 КК на строк три роки; за ч. 1 ст. 256 КК на строк три роки один місяць, й на підставі ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів остаточно на строк три роки один місяць. Відповідно до ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки та покладено обов`язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 зазначеного Кодексу.

Апеляційним судом ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів 21 травня 2014 року у м. Маріуполі у за таких обставин.

У період із 10.00 до 10.30 год. біля будинку № 34 на вул. Грецькій в районі перехрестя цієї вулиці із просп. Леніна, де був розташований штаб злочинної організації «Донецька народна республіка» (Далі ДНР), ОСОБА_6 разом з невстановленими особами на прохання представника ДНР для виконання завдання цієї злочинної організації перешкодити роботі виборчих комісій на позачергових виборах Президента України шляхом позбавлення цих комісій приміщень (сприяючи злочинній діяльності злочинної організації ДНР), сів за кермо автомобіля Форд Транзит (державний номерний знак НОМЕР_1 ) та поїхав з ними до місць розташування виборчих дільниць.
Близько 10.40 год. ОСОБА_6 з вказаними особами зайшов до приміщення кабінету ЗОШ № 37 на вул. Котовського, 102, де булорозташовано виборчу дільницю № 142436 територіального виборчого округу № 59, та змусив членів виборчкому покинути приміщення дільниці. Після цього невстановлені особиі сіли в автомобіль під керуванням ОСОБА_6 і поїхали до місця розташування ЗОШ № 32.

У такий самий спосіб ОСОБА_6 з невстановленими особами перешкодив роботі виборчих дільниць № 142430, 142431 (близько 11.30 год. на вул. Маркелова, 2 в ЗОШ № 32).

Також ОСОБА_6 близько 12.00 год. разом з цими особами на вищезазначеному транспортному засобі приїхав до будівлі ЗОШ № 15 на вул. Новоросійській, 12, де було розташовано виборчі дільниці. Там він увійшов до кабінету та пред`явив вимоги закрити виборчі дільниці з метою перешкоджання їх роботі. Невстановлені особи чекали ОСОБА_6 на першому поверсі, де було розташовано ці дільниці, але не вчиняли жодних дій, оскільки дільниці на час їх приїзду вже було закрито.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та м`якістю призначеного покарання (незаконним звільненням засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК), про що наводить відповідні доводи. Також скаржник стверджує, що вирок апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 420 КПК. Зазначає, що у резолютивній частині вироку не указано редакції ст. 157 КК, за якою засуджено ОСОБА_6 .

У запереченнях засуджений просить залишити вирок апеляційного суду без зміни, а касаційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, обговоривши доводи, викладені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Події злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_6 в їх вчиненні, кримінально-правова оцінка діянь за ч. 3 ст. 157, ч. 1 ст. 256 КК не оскаржувалися.

Доводи скарги про те, що апеляційний суд не вказав у резолютивній частині вироку редакції ч. 3 ст. 157 КК, за якою засудив ОСОБА_6 , само по собі не є підставою для зміни або скасування вироку, адже у касаційній скарзі визнається, що суд у мотивувальній частині вироку дійшов правильного висновку про необхідність кваліфікації діяння засудженого за вказаним кримінальним законом в редакції, яка діяла на час вчинення злочину, оскільки вона передбачала більш м`яке покарання ніж наступна.

На підставі цього висновку апеляційний суд правильно призначив покарання за ч. 3 ст. 157 КК в редакції, що діяла на час вчинення злочину.

Що стосується доводів про безпідставність звільнення ОСОБА_6 від покарання з випробуванням, то, на думку колегії суддів, вони є необгрунтованими.

З вироку апеляційного суду убачається, що покарання засудженому призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК, воно відповідає вчиненому й особі ОСОБА_6 , а рішення про його звільнення від відбування покарання вимогам ст. 75 цього Кодексу.

При цьому суд врахував у вироку наявність обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину) та відсутність обставин, що його обтяжують.

Враховано також, що засуджений має виключно позитивні характеристики за місцем роботи та проживання, до кримінальної відповідальності притягається вперше, має постійну роботу та міцні соціальні зв`язки, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні двох малолітніх дітей.

Вищезазначене дало суду обґрунтовані підстави визнати, що ОСОБА_6 може бути виправлений без відбування покарання, але з застосуванням відповідного контролю за його поведінкою.

Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК.

За таких обставин, касаційну скаргу не може бути задоволено.

Керуючись п. 6 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статтями 433, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Апеляційного суду Донецької області від 21 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3