Справа № 466/6898/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/348/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу обвинуваченого у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 26 грудня 2016 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, останнє місце проживання якого: АДРЕСА_1 ,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:
вищезазначеним вироком ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.187 КК України на 4 /чотири/ роки позбавлення волі.
Запобіжний захід залишено до набрання вироком законної сили раніше обраний тримання під вартою. Строк відбування покарання рахується з моменту затримання з 01.07.2016 р.
Зараховано у строк покарання термін попереднього ув`язнення відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_9 21 695 /двадцять одну тисячу шістсот дев`яносто п`ять / грн. заподіяної шкоди.
Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 30.06.2016 р. біля 21-40 год., перебуваючи на першому поверсі будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно з метою заволодіння чужим майном, здійснив напад на потерпілу ОСОБА_9 з погрозою застосування насильства, що було небезпечним для життя і здоров`я потерпілої, а саме, приставляючи ніж до горла останньої, заволодів її золотим ланцюжком з кулоном, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 26 грудня 2016 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким застосувати до нього ст.69 КК України, призначивши покарання нижче від нижчої межі, передбаченої ч.1 ст.187 КК України. Окрім цього, обвинувачений просить перекваліфікувати його протиправні діяння з ч.1 ст.187 КК України на ч.2 ст.186 КК України.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений ОСОБА_6 покликається на те, що призначаючи йому покарання, суд першої інстанції не взяв до уваги в повному обсязі всі обставини, що пом`якшують покарання, зокрема ним визнано вину повністю, він щиро розкаюється у вчиненому, допомагав слідству, а також його стан здоров`я, відтак, на його думку, обрана міра покарання у виді позбавлення волі є несправедливою.

Окрім цього, як вбачається зі змісту апеляційної скарги, ОСОБА_6 покликається на те, що його винні протиправні діяння невірно кваліфіковано судом за ч.1 ст.187 КК України, так як він вважає, що це не був розбійний напад на потерпілу, оскільки до останньої він не застосовував ніж.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 ствердив, що у суді першої інстанції не заперечував фактичні обставини справи, разом з тим думав, що до нього буде застосовано ст.69 КК України.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та адвоката на підтримання поданої апеляційної скарги, прокурора, який вважає рішення суду законним й обґрунтованим та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, прослухавши звукозаписи на технічних носіях, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як вбачається зі звукозапису судового засідання 26 грудня 2016 року під час допиту обвинуваченого ОСОБА_6 таким визнано вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в повному обсязі та на уточнюючі питання прокурора такий підтвердив, що усі обставини, викладені в обвинувальному акті, відповідають дійсності.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_6 ніким не оспорювалися і докази щодо них на підставі ч.3 ст.349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають, відтак доводи апеляційної скарги в частині невірної кваліфікації діяння ОСОБА_6 не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, вину визнав та розкаявся, наявність обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання, та обґрунтовано дійшов висновку про призначення йому покарання у виді позбавлення волі, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Апеляційним судом не встановлено наявність таких обставин, які б за своєю сутністю істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, поряд з тим визнання вини, щире каяття та допомога слідству це обставини, які враховуються судом при призначенні покарання, однак такі не можуть бути безумовною підставою для застосування ст.69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті кримінального закону.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції є законним й обґрунтованим, призначене покарання відповідає меті призначення покарання, а отже підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції та для задоволення вимог апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409 КПК України,

п о с т а н о в и л а:
вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 26 грудня 2016 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, його апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 01.07.2016 року по 06.04.2017 року з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4