Провадження № 1-кп/742/254/16
Єдиний унікальний № 742/3716/16-к

за ч.2 ст.125 КК України,
сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_5 ,обвинувачений ОСОБА_3 , захисник-адвокат ОСОБА_6 , -
В судовому засіданні прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, вважаючи, що по справі під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги, передбаченні ст.ст. 291 КПК України.
Потерпілий ОСОБА_5 проти призначення справи до судового розгляду не заперечував.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , заявив клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, оскільки він не відповідає вимогам ст.291 КПК, а саме в обвинувальному акті відсутнє конкретне формулювання обвинувачення, тобто незазначено, які саме тілесні ушкодження було нанесено обвинуваченим потерпілому.
Суд, заслухавши сторони кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та додатки до нього, приходить до наступних висновків.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
У відповідності з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин справи, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Згідно п. 13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.
Частиною 1 ст. 11 КК України встановлено, що злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Як вбачається з п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року №8, суди повинні вимагати від органів досудового розслідування, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
З аналізу вказаних норм випливає, що обвинуваченому повинно бути пред`явлено конкретне обвинувачення, оскільки особа має право знати, в чому вона обвинувачується і вправі захищатися від пред`явленого обвинувачення, яке повинно бути викладене у обвинувальному акті.
Відсутність висунутого та сформульованого, відповідно до вимог КПК України обвинувачення, із врахуванням положень ст. 337 КПК України, унеможливлює ухвалення судового рішення судом першої інстанції.
Таким чином, формулюючи обвинувачення орган досудового розслідування зобов`язаний був сформулювати твердження про вчинення злочину (кримінального правопорушення) ОСОБА_3 , а це перш за все зазначити подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб) та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, а також винуватість обвинуваченого у вчиненні даного кримінального правопорушення, форму вини, мотив та мету вчинення, проте вказаних вимог закону орган досудового розслідування не виконав.
В формулюванні обвинувачення , яке надійшло до суду орган досудового розслідування зазначив, що 19.04.2016 року близько 16 год. ОСОБА_3 перебуваючи в господарстві за адресою АДРЕСА_2 , під час сварки яка виникла на ґрунті неприязних відносин до мешканця даного будинку ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 наніс йому по одному удару рукою стиснутою в кулак в область губ та в область потиличної частини голови. Після чого ОСОБА_5 відійшов в бік, але ОСОБА_7 наблизившись до нього, знову умисно наніс йому ще один удар правою рукою в область лівої щоки, від чого ОСОБА_5 впав на землю, а ОСОБА_7 продовжував наносити йому удари взутою ногою в область тулуба, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №124 від 26.04.2016 року у ОСОБА_5 мають місце тілесні ушкодження у вигляді забійно-рваної рани слизової оболонки лівої щоки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також тілесні ушкодження у вигляді синців верхньої та нижньої губ, синців потиличної ділянки зліва, синців обох бокових поверхонь грудної клітки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Дії обвинуваченого кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК України, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Оскільки в формулюванні обвинувачення відсутнє твердження, які саме тілесні ушкодження були нанесені обвинуваченим потерпілому, а лише констатовано факт нанесення ударів та спричинення тілесних ушкоджень то суд вважає, що дане обвинувачення є неконкретним і порушує право обвинуваченого на захист.
Посилання в формулюванні обвинувачення на висновок судово-медичної експертизи не є твердженням про нанесення обвинуваченим конкретних тілесних ушкоджень потерпілому, а є лише констатаціє факту наявності у останнього тілесних ушкоджень без зазначення в результаті , яких подій вони утворилися.
Отже обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме в обвинувальному акті відсутнє посилання на обставини, які прокурор вважає встановленими, що підтверджує кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 125 КК України.
Вказаний недолік фактично унеможливлює здійснення судового розгляду, оскільки згідно з вимогами п. 13 ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 337 КПК України такий проводиться лише стосовно особи, якій висунуте конкретне обвинувачення (твердження про вчинення особою діяння, передбаченого КК України, висунуте в порядку, передбаченому КПК України), і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Завданням кримінального провадження є, зокрема, охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час формулювання обвинувачення, знати суть якого є беззастережним правом обвинуваченого. Недотримання цих принципів суперечить засадам кримінального провадження, визначеним ст. 7 КПК України, а тому є неприпустимим.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення виявлених недоліків, які порушують право на захист обвинуваченого.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 291, 314 КПК України, суд, -
Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення.
Суддя ОСОБА_1