АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/827/17 Справа № 179/1026/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001038, за апеляційними скаргами прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, потерпілої ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Магдалинівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, проживаючого по АДРЕСА_1 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення та йому призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_8 витрати на залучення експертів за проведення експертизи технічного стану транспортного засобу 491 грн.04 коп.; судової транспортно-трасологічної експертизи 703 грн.68 коп.; судової авто технічної експертизи 2642 грн.40 коп.; комплексної судової експертизи та транспортно-трасологічної експертизи в розмірі 2201 грн., а всього 6038 грн.12 коп.
Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 призначено покарання за те, що він 26.10.2015 приблизно о 18 годині 50 хвилин, керуючи автомобілем ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , достовірно знаючи, що у вказаному автомобілі через тривалу його експлуатацію мало місце зношення поршня гальмового механізму правого заднього колеса, що відповідно до п.31.4 Правил дорожнього руху України забороняє подальшу експлуатацію транспортного засобу, та маючи об`єктивну можливість виявити погіршення ефективності гальмування при безпосередньому керуванні транспортним засобом, у темну пору доби за умов несправної робочої гальмової систем коліс автомобіля, що унеможливлює зупинення водієм транспортного засобу у межах видимості дороги, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, рухався по вул. Леніна с. Оленівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, зі сторони смт. Магдалинівка в напрямку с. Жданівка Магдалинівського району Дніпропетровської області.

У ході свого руху у темний час доби на заокругленні дороги по вул. Леніна с. Оленівка, водій ОСОБА_8 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, керуючи вищевказаним автомобілем, напроти будинку №3 розташованого по вул. Леніна, с. Оленівка Магдалинівського району Дніпропетровської області допустив наїзд передньою правою частиною керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_10 , яка перетинала проїзну частину дороги з ліва на право відносно руху автомобіля

Порушення п.п. 31.1, 31.4, 31.4.1 «б, в» та п.12.2 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 перебуває в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вважає, що вирок суду ухвалено з порушенням норм кримінального та кримінально-процесуального законодавства, оскільки призначене покарання є несправедливим за своєю суворістю, не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і просить вирок змінити, застосувавши до його підзахисного ст.75,76 КК України.

Зазначив, що ОСОБА_8 за весь час розгляду кримінального провадження як на досудовому слідстві, так і в суді, перш за все усвідомлюючи свою особисту відповідальність за вчинені дії та їх наслідки, жодного разу не допустив дій, направлених на приховування яких-небудь обставин події, не вчиняв дій, направлених на приховування чи знищення доказів, жодним чином не намагався впливати на свідків.
Не зважаючи на досить тривалий період часу, який пройшов з моменту відкриття кримінального провадження до моменту винесення вироку, ОСОБА_8 жодного разу не допустив фактів порушення своїх процесуальних обов`язків, щодо явки до слідчого чи суду, своєчасно та належним чином приймав участь в усіх процесуальних діях та судових засіданням, з повагою та жалем ставився до потерпілої у справі та перенесених нею душевних страждань.

Вищезазначені обставини не були враховані в суді першої інстанції, і фактично в їх супереч були вказані судом в контексті негативної процесуальної поведінки, без будь-якого конкретного обґрунтування щодо зроблених висновків.

Крім наявності правдивих свідчень обвинуваченого про обставини ДТП, про факт щирого каяття ОСОБА_8 у скоєному необережному злочині яскраво свідчить той факт, що відразу після ДТП він почав всіляко надавати допомогу дочці постраждалій - ОСОБА_9 , повністю забезпечив та фінансував проведення похорону та всі пов`язані з похованням процеси, невідкладно, не рахуючись із власним скрутним фінансовим становищем, відшкодував всі заявлені потерпілою ОСОБА_9 збитки, про що потерпіла ще на стадії досудового слідства 03.12.2015 року повідомляла письмово слідчого.

Судом першої інстанції при встановленні факту щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_8 , повністю проігноровано свідчення потерпілої ОСОБА_9 , яка на протязі декількох судових засідань неодноразово підтверджувала, що їй відшкодовано задані збитки в повному обсязі, а також вказувала, що ОСОБА_11 постійно допомагає їй у повсякденному житті, опікується її сімейними проблемами, так як вона являється матір`ю, яка самостійно, без чоловіка, виховує трьох дітей. ОСОБА_9 наводились приклади, що обвинувачений відшкодував їй 75 000 грн., допомагає завозити дрова для опалення будинку, возить її дітей до лікарні та постійно відкликається на всі прохання про допомогу в побуті.

В цілому оцінюючи обставини злочину, які були встановлені під час судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце проживання та місце роботи, де характеризується виключно позитивно, обвинувачений ніколи раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має на утриманні двох неповнолітніх дітей віком 3 -х та 6 - ти років.

Крім того в суді першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_8 доглядає за дідусем похилого віку ОСОБА_12 , з яким разом проживає і який потребує постійного догляду з боку сторонніх осіб.

Обвинувачений ОСОБА_8 щиро розкаявся у вчиненому злочині, та добровільно відшкодував всі заявлені потерпілою вимоги щодо визначених збитків, сама потерпіла в суді першої інстанції прохала призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить змінити вирок суду першої інстанції, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.ст.75, 76 КК України.

Зазначила, що обвинувачений ОСОБА_8 відразу після вчинення необережного злочину, від якого постраждала її мати ОСОБА_10 , проявив людяність та жаль з приводу наслідків, які настали, та в повному обсязі взяв на себе клопіт з приводу похоронних процедур і забезпечення її сім`ї у зв`язку з трагедією всім необхідним, неодноразово висловлював щирий жаль з приводу дорожньо-транспортної пригоди, в якій постраждала її мати, і неодноразово просив у неї вибачення, зобов`язуючись при цьому в подальшому піклуватися про неї та її сім`ю, надавати всю можливу та посильну допомогу.

Завіряння ОСОБА_8 з моменту вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди були підкріплені реальними діями, так як всі заявлені нею вимоги з приводу відшкодування завданої моральної та матеріальної шкоди були ОСОБА_8 виконані в повному обсязі, що він неодноразово підтверджував під час судових засідань в суді першої інстанції.

З цього приводу їй залишилось незрозумілим, чому у вироку Петриківського районного суду в її показаннях зазначено, що ОСОБА_8 їй повинен сплатити ще 20 000 грн., коли вона чітко повідомляла суду, що збитки їй повністю погашені та сплачена вся сума коштів, яку вона вважає за потрібне для відшкодування шкоди.

Не зважаючи на її прохання, прохання обвинуваченого та клопотання прокурора у справі з приводу призначення покарання, не пов`язаного з реальним позбавленням ОСОБА_8 волі, суд першої інстанції призначив покарання у виді 4 років позбавлення волі, що на її погляд є несправедливим.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду стосовно ОСОБА_8 скасувати в частині правової кваліфікації та ухвалити новий вирок, яким обвинуваченого визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, а саме: «порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним обом, що спричинило смерть потерпілого», оскільки судом не зазначена у вироку кваліфікуюча ознака порушення правил експлуатації транспорту. У вступній частині вироку просить зазначити у складі суду правильним прізвище прокурора - ОСОБА_13 .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, вислухавши учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновок суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, підтверджуються зібраними органами досудового розслідування та дослідженими у судовому засіданні доказами.

Суд дав правильну оцінку доказам і дії обвинуваченого ОСОБА_8 вірно кваліфікував за ч.2 ст.286 КК України.

Стосовно вимоги прокурора щодо скасування вироку в частині правової кваліфікації та ухвалення нового вироку із зазначенням кваліфікуючої ознаки «та експлуатації транспорту», колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, викладаючи фактичні обставини справи, в першу чергу зазначив порушення обвинуваченим ОСОБА_8 п.31.4 ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідностей.

Колегія суддів вважає, що при викладенні фактичних обставин суд навів та врахував кваліфікаційну ознаку порушення правил експлуатації транспорту, але так як ця ознака охоплюється відповідним пунктом ПДР України, суд першої інстанції обмежився кваліфікуючою ознакою «порушення ПДР України» визначаючи у підсумку кваліфікацію дій обвинуваченого.

Відсутність у вироку кваліфікуючої ознаки «та експлуатація транспорту» не є підставою для скасування вироку та постановлення нового в сенсі ст.408 КПК України, тому у задоволенні цієї вимоги прокурора слід відмовити.

Зазначення у вступній частині вироку правильного написання прізвища прокурора є предметом виправлення описки, а не зміни вироку судом апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора у повному обсязі.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, у відповідності з вимогами ст.65 КК України, суд врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, відшкодував потерпілій заподіяну матеріальну шкоду, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, за місцем проживання і роботи характеризується позитивно,суд врахував всі обставини по справі і дійшов висновку про те, що він повинен відбувати міру покарання у вигляді позбавлення волі, відповідно до вчиненого призначивши йому строк покарання відповідно до санкції ч.2 ст.286 КК України.

Однак, суди повинні дотримуватись вимог статей 50, 65 КК України, та призначати покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

В апеляційній скарзі та в судовому засіданні суду апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_9 вказувала, що обвинувачений ОСОБА_8 відразу після вчинення необережного злочину, від якого постраждала її мати ОСОБА_10 , проявив людяність та жаль з приводу наслідків, які настали, та в повному обсязі взяв на себе клопіт з приводу похоронних процедур і забезпечення її сім`ї у зв`язку з трагедією всім необхідним, неодноразово висловлював щирий жаль з приводу дорожньо-транспортної пригоди, в якій постраждала її мати, і неодноразово просив у неї вибачення, зобов`язуючись при цьому в подальшому піклуватися про неї та її сім`ю, надавати всю можливу та посильну допомогу. Всі заявлені нею вимоги з приводу відшкодування завданої моральної та матеріальної шкоди були ОСОБА_8 виконані в повному обсязі.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції у вироку зазначені пом`якшуючі обставини, однак вони не враховані при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 .
В ході апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого та інших обставини кримінального провадження, виправлення ОСОБА_8 можливе без відбування покарання, оскільки звільнення від відбування покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року стосовно ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання.
Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст.286 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 2 роки.
Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язок: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
ОСОБА_8 звільнити з-під варти в залі суду негайно.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: