Номер провадження: 11-сс/785/934/17
Номер справи місцевого суду: 494/381/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.06.2017 року м. Одеса
Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

апелянта - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Березівського районного суду м. Одеси від 12.05.2017 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000008 від 03.05.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, -

встановив:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000008 від 03.05.2016 року, та накладений арешт на майно, тимчасово вилучене в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , а саме - на автомобіль "Audi-6", д/н НОМЕР_1 , 1988 р., номер кузова НОМЕР_2 , сірого кольору, та на технічний паспорт серії НОМЕР_3 , на автомобіль "Audi-6", д/н НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_8 18.12.2013 року.

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, відповідає критеріям, встановленим ст.98 КПК України, тому у кримінальному провадженні наявні правові підстави для арешту вказаного майна та такий засіб забезпечення кримінального провадження є необхідним для збереження речових доказів та запобігання його приховуванню знищенню, пошкодженню, псуванню, перетворенню або відчуженню.

На дану ухвалу ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вважає оскаржувану ухвалу незаконною, просить її скасувати, а також визнати незаконною та скасувати постанову прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури про визнання автомобіля та технічного паспорту речовими доказами у кримінальному провадженні.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_6 вказує, що автомобіль знаходиться у його володінні та користуванні, він є його добросовісним набувачем, майно не відповідає критеріям, встановленим ст.98 КПК України, у досудовому розслідування жодних процесуальних дій не вчиняється, що залишилось поза увагою слідчого судді, у зв`язку з чим він дійшов безпідставного висновку про необхідність накладення арешту на вказане майно.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи клопотання, колегія суддів доходить висновків про таке.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна. Інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до матеріалів провадження (а. с. 8-13) автомобіль «Audi A-6», д/н НОМЕР_1 , 1998 року випуску, який перебував під керуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вилучено 04.05.2017 року в ході проведення огляду місця події. Цього ж дня, ОСОБА_6 добровільно видав працівникам поліції технічний паспорт автомобіля «Audi A-6», д/н НОМЕР_1 , 1998 року випуску, серія НОМЕР_3 , який виданий на ОСОБА_8 (а. с. 8-13).

При цьому, клопотання про арешт майна, а саме автомобіль «Audi A-6», д/н НОМЕР_1 , 1998 року випуску, який перебував під керуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та технічний паспорт автомобіля «Audi A-6», д/н НОМЕР_1 , 1998 року випуску, серія НОМЕР_3 , який виданий на ОСОБА_8 , направлено до Березівського районного суду Одеської області лише 11.05.2017 року, тобто з пропущенням строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України, при цьому, питання про поновлення строку для розгляду вказаного клопотання ні слідчим, ні прокурором не ставилось.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.Згідно ч. 5 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання про арешт майна, слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.
Однак, слідчий суддя не мотивував ухвалу про арешт майна, так як резолютивна її частина не містить положень, передбачених п. п. 4, 5 ч. 5 ст. 173 КПК України.

За наявних недоліків клопотання та доданих матеріалів слідчий суддя взагалі не мав можливості повно, всебічно та об`єктивно розглянути його, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність накладення арешту на майно з підстав, викладених у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, враховуючи вищезазначені порушення, є незаконним, а сама ухвала є невмотивованою.

В той же час, на думку апеляційного суду, ініціювання питання про накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

За таких обставин, клопотання прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури про накладення арешту на майно ОСОБА_6 , слід визнати незаконним, а ухвалу слідчого судді - такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги невідповідність клопотання прокурора вимогам ст.171 КПК України, яка не була усунута слідчим суддею районного суду в порядку ч.3 ст.172 КПК України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, з прийняттям нової ухвали про повернення клопотання прокурору Комінтернівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 для усунення недоліків, з підстав його невідповідності вимогам ст.171 КПК України.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 399, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Березівського районного суду м. Одеси від 12.05.2017 року, якою задоволено клопотання прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000008 від 03.05.2016 року, та накладений арешт на майно, тимчасово вилучене в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , а саме - на автомобіль "Audi-6", д/н НОМЕР_1 , 1988 р., номер кузова НОМЕР_2 , сірого кольору, та на технічний паспорт серії НОМЕР_3 , на автомобіль "Audi-6", д/н НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_8 18.12.2013 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою повернути клопотання прокурору Комінтернівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали протягом 72 годин з дня отримання копії ухвали.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4