АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2
- ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4
за участю сторін судового провадження
прокурора - ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_7
обвинуваченого - ОСОБА_8
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури № 10.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що в обвинувальному акті не зазначено місце вчинення кримінального правопорушення, що перешкоджає підготовчому засіданні вирішити питання щодо підсудності даного кримінального провадження саме Шевченківському районному суду м. Києва. Крім того, реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, так як в ньому не зазначено дату та час складання протоколу про надання доступу до додаткових матеріалів кримінального провадження підозрюваному ОСОБА_8 та захиснику ОСОБА_7 .
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор у справі подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, а обвинувальний акт направити на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор вказує на те, що згідно примусового виконання рішення Апеляційного суду міста Києва місцем визначено вхід до вестибюлю станції Київського метрополітену «Лук`янівська» зі сторони вул. Мельникова, а примусове виконання вказаного рішення покладено на ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві, що територіально відноситься до Шевченківського району м. Києва, а тому підсудне Шевченківському районному суду м. Києва.
Також, прокурор у провадженні в апеляційній скарзі вказує, що внаслідок технічної помилки не зазначено дату та час складання протоколу про надання доступу до додаткових матеріалів кримінального провадження підозрюваному ОСОБА_8 та захиснику ОСОБА_7 .
На зазначену апеляційну скаргу захисником ОСОБА_7 подано заперечення, в яких захисник просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, а ухвалу суду залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі, пояснення ОСОБА_8 та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та розглянувши справу в її межах, колегія суддів приходить до такого висновку.
Відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Приймаючи рішення про повернення обвинувального акту прокурору, на думку колегії суддів, суд першої інстанції діяв у відповідності до вказаних положень кримінального процесуального закону.
Так, кримінальним процесуальним кодексом встановлені вимоги, яким повинен відповідати обвинувальний акт, та відомості, які він має містити.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, серед іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Вирішуючи питання щодо відповідності обвинувального акту вимогам закону, колегія суддів враховує висновок, викладений у Постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16, відповідно до якого аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:
1) фактичних обставин кримінального правопорушення;
2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»);
3) формулювання обвинувачення.
При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому...
Суд звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Крім того, колегія суддів враховує положення ч. 1 ст. 32, п. 6 ч.2 ст. 412 КПК України, відповідно до яких кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення, і недотримання зазначених вимог закону є безумовною підставою для скасування судового рішення, а тому, з огляду на викладене,місце вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , та яке підлягає обов`язковому доказуванню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, повинно бути зазначено в обвинувальному акті.
Однак, а ні у фактичних обставинах кримінального правопорушення, а ні у формулюванні обвинувачення, викладених у обвинувальному акті, місце вчинення кримінального правопорушення, вчинення якого інкримінується ОСОБА_8 , не вказано.
Доводи прокурора в тій частині, що в обвинувальному акті з огляду на зміст ухвали Апеляційного суду м. Києва від 5 грудня 2013 року у справі № 2-562/13, зазначено місце вчинення кримінального правопорушення, на думку колегії суддів, є необґрунтованими, оскільки спростовуються змістом обвинувального акту.
Крім того, на думку колегії суддів, є обґрунтованими посилання в ухвалі суду на невідповідність вимогам ст. 291 КПК України реєстру матеріалів досудового розслідування, що визнано й прокурором в апеляційній скарзі, а тому доводи прокурора про технічну помилку, внаслідок якої не зазначено дату та час складання протоколу про надання доступу до додаткових матеріалів кримінального провадження підозрюваному ОСОБА_8 та захиснику ОСОБА_7 , є безпідставними.
Одночасно колегія суддів звертає увагу на те, що посилання в апеляційній скарзі прокурора на те, що однією з підстав повернення обвинувального акту є те, що в акті вручення копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування не зазначено, який саме прокурор Київської місцевої прокуратури № 10 склав зазначений акт, є необґрунтованими і спростовуються змістом ухвали суду першої інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийшов до правильного висновку про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам закону та неможливістю проведення судом першої інстанції підготовчого судового засідання у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції навів в ухвалі ґрунтовні мотиви повернення обвинувального акта прокурору, а тому підстав для її скасування з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, не вбачає, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
Ухвала оскарженню не підлягає.

____________________________ _____________________________ ___________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 .