Провадження № 11-кп/792/357/17
Справа № 689/1228/16-к Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185,
ч. 3 ст. 357 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000238 від 14 червня 2016 року та за № 0000391 від 20 вересня 2016 року, об`єднані ухвалою від 15 березня 2017 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 3 квітня 2017 року,-

В с т а н о в и л а :
Вироком Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 3 квітня 2017 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ярмолинці Хмельницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, неодруженого, на утримані неповнолітніх дітей немає, раніше судимого:

- 7 грудня 2005 року Ярмолинецьким районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки 3 місяців позбавлення волі;

- 10 серпня 2010 року Ярмолинецьким районним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 263 КК України на 1 рік обмеження волі;

- 17 травня 2013 року Ярмолинецьким районним судом Хмельницької області за ст. 395 КК України на 1 місяць арешту,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання:

- за ч. 3 ст. 357 КК України 2 роки обмеження волі;
- за ч. 2 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі;
- за ч. 3 ст. 185 КК України 4 роки позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без зміни.

Початок строку відбування покарання постановлено рахувати з моменту затримання з 20 січня 2017 року.

На підставі ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 20 січня 2017 року по день набуття вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Речові докази: велосипед марки «Azimut», переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_10 - повернуто останній; мобільний телефон марки «Nokia 1280», переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_11 - повернуто останній; килим та дві накидки для подушок, передані на зберігання потерпілій ОСОБА_12 , повернуто останній; металеву драбину 4 м, передану на зберігання потерпілій ОСОБА_12 , повернуто останній; мобільний телефон марки «SAMSUNG GT E1080W», переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_13 повернуто останньому.

За вироком суду, 30 травня 2016 року ОСОБА_8 вирішив вчинити крадіжку паспорта громадянки України у своєї матері ОСОБА_14 , з метою його подальшого обміну та отримання за нього грошових коштів для покупки алкоголю.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з метою незаконної наживи та покращення свого матеріального становища, того ж дня, близько 13 години 00 хвилин., ОСОБА_8 скориставшись відсутністю своєї матері, зайшов у її будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , звідки таємно із шафи спальної кімнати заволодів її паспортом громадянина України серія НОМЕР_1 , виданий Ярмолинецьким РВ УМВС України в Хмельницькій області 23 грудня 2001 року.

13 червня 2016 року близько 15 год. 00 хв., ОСОБА_8 , будучи раніше судимим за корисливі злочини та маючи незняту та непогашену судимість за злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, ідучи по АДРЕСА_2 , побачив спортивний велосипед марки «Azimut», який вирішив викрасти, з метою його подальшого продажу та отримання грошових коштів для покупки алкоголю.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з метою незаконної наживи та покращення свого матеріального становища, ОСОБА_8 повторно, таємно, шляхом вільного доступу, переконавшись в тому, що у дворі будинку нікого не має, зайшов на подвір`я, звідки таємно викрав велосипед марки «Azimut», що належить ОСОБА_10 .

В подальшому викрадений велосипед марки «Azimut» ОСОБА_15 продав жительці смт. Ярмолинці ОСОБА_16 .

Своїми злочинними діями ОСОБА_8 спричинив матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_10 на суму 2449 грн. 44 коп.

18 червня 2016 року близько 22 год. 00 хв. ОСОБА_8 , з метою вчинення крадіжки, пішов до будинку ОСОБА_17 , що знаходиться в АДРЕСА_3 .

Зайшовши на вказане господарство ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, підійшов до приміщення літньої кухні, зірвавши навісний замок зайшов всередину, звідки повторно таємно викрав дві ручні коси вартістю 170 гривень кожна та сапу вартістю 80 гривень, що належать ОСОБА_17 .

Своїми злочинними діями, ОСОБА_8 спричинив матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_17 на суму на суму 420 грн.

15 вересня 2016 року близько 23 год. 00 хв., ОСОБА_8 , з метою вчинення крадіжки пішов до будинку ОСОБА_12 , що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , відкрив металеву хвіртку та проник на господарство, що знаходиться в АДРЕСА_1 , звідки повторно викрав металеву драбину довжиною чотири метри, вартістю 609 гривень 12 копійок, що належить ОСОБА_12 , яку в подальшому передав ОСОБА_18 .

Своїми злочинними діями ОСОБА_8 спричинив матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_12 на суму 609 грн. 12 коп.

20 вересня 2016 року близько 11 год. 00 хв., ОСОБА_8 пішов до будинку ОСОБА_11 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , з метою жебракування, оскільки він ніде не працює та не має постійного джерела доходів.

Зайшовши на вказане господарство, ОСОБА_8 побачив на підвіконні із зовнішньої сторони будинку мобільний телефон марки «HOKIA 1280», який він вирішив викрасти, з метою його подальшого продажу та отримання грошових коштів для покупки алкоголю.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з метою незаконної наживи та покращення свого матеріального становища, ОСОБА_8 таємно, повторно, шляхом вільного доступу, переконавшись в тому, що у дворі будинку нікого не має, таємно викрав мобільний телефон марки «HOKIA 1280», вартістю 461 грн. 67 коп., у якому знаходився стартовий пакет оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 25 гривень, на рахунку якого знаходилися грошові кошти в сумі 10 грн. 73 коп., що належать ОСОБА_11 .

Своїми злочинними діями, ОСОБА_8 спричинив матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_11 на суму на суму 592 грн. 49 коп.

25 вересня 2016 року близько 06 год. 00 хв. ОСОБА_8 пішов до будинку ОСОБА_12 , що знаходиться в АДРЕСА_1 , щоб повторно вчинити крадіжку якихось речей, які в подальшому продати для покупки алкоголю.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з метою незаконної наживи та покращення свого матеріального становища, ОСОБА_8 розбив вікно у будинку та заліз всередину приміщення, звідки таємно повторно викрав килим вартістю 729 грн., покривало вартістю 150 грн. та три накидки на подушки вартістю 83 грн. кожна, що належать ОСОБА_12 .

Своїми злочинними діями, ОСОБА_8 спричинив матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_12 на суму 1046,66 грн.

25 вересня 2016 року близько 16 год. 00 хв. ОСОБА_8 з метою вчинення крадіжки пішов до будинку ОСОБА_13 , що знаходиться в АДРЕСА_4 .

Зайшовши на вказане господарство ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, підійшов до приміщення житлового будинку, де виявивши, що вхідні двері були відкриті, зайшов всередину, звідки таємно викрав дві пляшки олії, ємністю 1,5 л, загальною вартістю 90 грн., мобільний телефон марки «SAMSUNG GT E1080W», вартістю 204 грн. 12 коп. та грошові кошти в сумі 50 грн., що належать ОСОБА_13 , однак свої злочинні дії ОСОБА_8 не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий на місці вчинення злочину потерпілим ОСОБА_13 .

Своїми злочинними діями, ОСОБА_8 спричинив матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_13 на суму на суму 434,12 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , як вбачається з її змісту, просить вирок суду скасувати, а матеріали кримінального провадження направити на новий судовий розгляд. Зазначає, що за епізодами викрадення від 15 вересня 2016 року та 25 вересня 2016 року речей у потерпілої ОСОБА_12 вину не визнає, оскільки вказані речі являються його власністю.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника в підтримання доводів апеляційної скарги обвинуваченого; прокурора, який заперечив проти поданої апеляційної скарги, вирок суду вважає законним та обгрунтованим, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню, вирок суду щодо обвинуваченого ОСОБА_8 слід скасувати в зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції та призначити новий розгляд в суді першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Як видно з вироку суду, суд обмежив обсяг дослідження доказів відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, тобто суд першої інстанції дійшов до висновку, що сторони не оспорювали фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, а в суду були відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції.

Однак, як видно з записів фіксування судового засідання технічними засобами видно, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 визнавав свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів частково, визнаючи, що дійсно двічі брав майно з будинку по АДРЕСА_1 , однак неодноразово вказував на те, що це майно вважає своїм, наполягав, що велосипед ОСОБА_10 брав не з подвір`я будинку, а на вулиці, заперечив вчинення замаху на крадіжку 50 грн. в потерпілого ОСОБА_13 , вказуючи, що грошей не брав, а той його оговорює, заперечував зазначену в обвинувальному акті мету заволодіння паспортом ОСОБА_14 . Однак, як можна зробити висновок згідно даних запису фіксування судового засідання технічними засобами після наполегливих з`ясувань суду та інших учасників погодився з обвинуваченням і суд ухвалив рішення, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежитись дослідженням доказів в суді першої інстанції, постановивши рішення про допит обвинуваченого, дослідження даних щодо його особи та речових доказів. З таким рішення апеляційний суд погодитись не може, позаяк в своїх показаннях обвинувачений ОСОБА_8 не визнавав повністю своєї вини у всіх вчинених правопорушеннях, після наполегливих запитань учасників провадження, вказував «ну раз так, хай так і буде», «раз так написано, хай так буде», тощо. За таких обставин, після допиту обвинуваченого, в суду не було підстав для розгляду справи відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Як видно з журналу судового засідання, запису фіксування судового засідання технічними засобами видно, що того дня, після надання таких суперечливих показань обвинуваченим, ухваливши рішення про проведення судового розгляду згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, суд оголосив перерву в судовому засіданні в зв`язку зі зміною прокурором обвинувачення. (т.4, а.с. 130 (зворот).

В наступному судовому засіданні, незважаючи на зміну обсягу обвинувачення, кваліфікації дій обвинуваченого в новому обвинувальному акті, суд першої інстанції в новому судовому засіданні фактично належним чином не з`ясував позиції з приводу нового обвинувачення, провів судові дебати та ухвалив вирок. Слід також зауважити, що як видно з даних запису фіксування судового засідання навіть під час судових дебатів, обвинувачений не визнавав в повній мірі своєї вини, вказуючи, «за своє ще й сяду»).

Такі ж обставини той підтверджував і в апеляційному суді.

Вказані обставини, на переконання апеляційного суду, давали суду першої інстанції засумніватись в наявності підстав здійснювати розгляд справи, не досліджуючи доказів відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, в добровільності позиції обвинуваченого, позаяк певні обставини обвинуваченим оспорювались впродовж всього судового розгляду, навіть під час судових дебатів.

Як видно з запису фіксування судового засідання, зробленого з допомогою технічних засобів, наявного в справі, в судовому засіданні видно, що обвинувачений не визнавав повністю своєї вини у всьому об`ємі обвинувачення. Однак, не з`ясовуючи всіх обставин та не усунувши суперечностей в його показаннях, фактично без заперечень учасників провадження, головуючий визначив відсутність необхідності дослідження всіх доказів відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, при цьому, як видно з даних запису фіксування судового засідання технічними засобами, суд фактично роз`яснив обвинуваченому лише наслідки, що особа буде позбавлена права оскаржити відповідні фактичні обставини в суді, без з`ясування судом, чи правильно учасники провадження, в тому числі обвинувачений, розуміють зміст фактичних обставин провадження, чи немає сумнівів в добровільності їх позиції, ще до початку допиту обвинуваченого, який під час допиту теж частково визнавав свою вину та частково погоджувався з встановленими слідством обставинами провадження, до закінчення допиту обвинуваченого, що є неприпустимим.

На вищеказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, та дійшов помилкового висновку про те, що фактичні обставини справи ніким не оспорюються, та безпідставно не досліджував докази на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, чим порушено право обвинуваченого на захист.

За таких обставин, зважаючи на істотні порушення судом вимог кримінального процесуального закону, проведення судового розгляду з порушенням вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченого підлягає скасуванню на підставі ч. 1 ст. 412 КПК України.

Колегія суддів позбавлена можливості виправити вказану помилку суду першої інстанції та постановити судове рішення за наслідками апеляційного розгляду за скаргою обвинуваченого, зважаючи на недослідження доказів судом першої інстанції, які підлягають оцінці апеляційним судом в межах поданої апеляційної скарги обвинуваченого.

Положеннями ст. 415 КПК України визначено вичерпний перелік підстав призначення нового розгляду у суді першої інстанції, проте такі у даній справі відсутні.

В силу ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься і верховенство права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави (ст. 3 Конституції України, ст. 8 КПК України).

З огляду на викладене, колегія суддів вимушена ухвалити у цій справі найприйнятніше рішення: скасувати оскаржений вирок, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, постановлений з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, який слід провести відповідно до вимог КПК України.

На думку колегії суддів, прийняттям саме такого рішення у цій справі не буде порушено права і законні інтереси обвинуваченого та потерпілих.

Колегія суддів вважає необхідним продовжити ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу в виді тримання під вартою до 10 серпня 2017 року включно. Колегія суддів враховує при цьому, що ризики, які були заявлені та доведені прокурором в суді при продовженні обвинуваченому строку дії запобіжного заходу в виді тримання під вартою не зменшились, він обвинувачується у вчиненні ряду тяжких злочинів, ухилявся від з`явлення до суду впродовж тривалого часу, не зменшились та зберігаються ризики, заявлені та доведені прокурором під час продовження строку дії запобіжного заходу в виді тримання під вартою під час розгляду провадження в суді першої інстанції: ризик вчинення нових злочинів, він може переховуватись від суду, та відсутні підстави, що інший більш м`який запобіжний захід може забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Оскільки вирок суду скасовується з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, інші доводи апелянта не перевіряються, однак їх слід перевірити при новому розгляді справи.

Керуючись ст.ст. 9, 349, 404, 407, 412, 415 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 3 квітня 2017 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Строк дії запобіжного заходу в виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжити до 10 серпня 2017 року включно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2