печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 липня 2017 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі представника Компанії Емінент Енерджі Лімітед адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах Компанії Емінент Енерджі Лімітед, про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.03.2014 у кримінальному провадженні № 000087,-

В С Т А Н О В И В :
09.06.2017 року у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах Компанії Емінент Енерджі Лімітед, в порядку ст. 174 КПК України.

Представник заявника у вимогах даного клопотання просить скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді 757/6509/14-к від 22.03.2014 у кримінальному провадженні №000087, на паливно-мастильні матеріали загальним об`ємом - 9 736 397 кг, а саме: цех № 1, у резервуарах: № 7 (у кількості - 531 572 кг) та № 9 (у кількості - 496 690 кг) та цех № 2, у резервуарах: № 12 (у кількості 2 911 995 кг), №13 (у кількості 241 229 кг), № 24 (у кількості 2 936 962 кг), № 26 (у кількості 2 617 949 кг), які знаходяться на території TOB «Всеукраїнський промисловий союз» за адресами: м. Херсон, вул. Чайковського, 236 та м. Херсон, вул. Нафтогавань, б/н.

Мотивуючи подане клопотання про скасування арешту майна, вказує, що арешт було накладено необґрунтовано, на протязі часу якого накладено арешт, жодній особі в рамках кримінального провадження № 000087 не повідомлено про підозр, підстав для конфіскації абр спеціальної конфіскації арештованого майна не встановлено, цивільні позови, які задоволені в рамках вказаного кримінального провадження відсутні, а потреба у подальшому застосуванні арешту відпала, а відтак він підлягає скасуванню.

Представник Компанії Емінент Енерджі Лімітед адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити.

Представник органу досудового розслідування за клопотанням якого накладено арешт на майно в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлявся належним чином.
Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.
Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, заслухавши обґрунтування представника заявника, приходить до наступного.
Судовим розглядом за наданими матеріали встановлено, Головним слідчим управлінням МВС України розслідується кримінальне провадження № 0000087, внесене до ЄРДР 24.02.2014 СУ УМВС України в Херсонській області, за фактом зловживання повноваженнями службовими особами з метою незаконного імпорту на територію України паливно-мастильних матеріалів, які належать компаніям ТОВ «ВОГ Трейдінг», ТОВ «РомПетрол Україна» EMINENT еnergy, для подальшої їх реалізації за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364-1 КК України.

Під час проведення обшуку вилучено паливно-мастильні матеріали загальним об`ємом - 9 736 397 кг, а саме: цех № 1, у резервуарах: № 7 (у кількості - 531 572 кг) та № 9 (у кількості - 496 690 кг) та цех № 2, у резервуарах: № 12 (у кількості 2 911 995 кг), №13 (у кількості 241 229 кг), № 24 (у кількості 2 936 962 кг), № 26 (у кількості 2 617 949 кг), які визнано речовими доказами постановою слідчого від 19.03.2017 та на які в подальшому ухвалою слідчого судді від 22.03.2017 року накладено арешт.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, як вбачається з мотивувальної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 22.03.2017при накладенні арешту слідчий суддя керувався вимогами ст. 173 КПК України, врахував, що арешт необхідний з метою забезпечення зберігання речових доказів, оскільки вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98, ч. 2 ст. 167 КПК України.

Зазначена правова підстава для накладення арешту на майно є самостійною правовою підставою та Закон не ставить в залежність можливість накладення арешту на таке майно з процесуальним статусом особи, у володінні якої воно перебуває. А отже, майно, яке має ознаки, визначені у ч. 2 ст. 167 КПК України, може підлягати арешту у кримінальному провадженні, в якому не повідомлено про підозру жодній особі, а відтак посилання представника заявника, що у кримінальному провадженні на протязі тривалого часу не пред`явлено підозру жодній особі, як на одну з підстав для скасування арешту, слідчий суддя не приймає уваги.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить до висновку, що означені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно та не доводять, що в подальшому в застосуванні арешту відпала потреба, оскільки за встановлених обставин вбачається, що підстави на які посилається представник заявника, що на його думку, свідчать про необхідність скасування вказаного арешту, є предметом перевірки органу досудового розсілдування в рамках кримінального провадження № 000087.

Варто зазначити, що ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно від 22.03.2014 була предметом апеляційного перегляду, за результатами якого 15.04.2014 Апеляційним судом м. Києва було встановлено, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, яке було тимчасово вилучено під час обшуку, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності та у колегії суддів не виникло сумнівів в обґрунтованості прийнятого слідчим суддею рішення.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено відсутність потреби в продовженні дії такого заходу, а відтак слідчий суддя приходить до висновку, про наявність підстав для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності та вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

У Х В А Л И В :
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах Компанії Емінент Енерджі Лімітед, про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.03.2014 у кримінальному провадженні № 000087 залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1