Дата документу Справа № 337/1538/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний № 337/1538/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/800/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2017 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 7 лютого 2017 року, яким він,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Котовка Магдалинівського району Дніпропетровської області, громадянин України, який має середню освіту, неодружений, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

1) 27 жовтня 2008 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, 104 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

2) 13 грудня 2010 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений по відбуттю строку покарання 25 серпня 2015 року,

Визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України, та засуджений:

- за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі,

- за ч. 1 ст. 187 КК України до 5 років,

- за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання ОСОБА_7 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 27 березня 2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 майнову шкоду в сумі 650,00 грн., на користь ОСОБА_11 майнову шкоду в сумі 6359,81 гривень.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що він 17 березня 2016 р. приблизно о 23 годині 00 хвилин, знаходячись біля дитячої лікарні № 5 по вул. Новгородська, 28 в м. Запоріжжі, маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, ззаду підбіг до ОСОБА_12 та із її лівого плеча шляхом ривка, відкрито викрав сумку жіночу чорну, вартістю 50 гривень, де знаходились дві записні книжки, вартістю по 5 гривень кожна, пудра для обличчя «MATTEFFECT», вартістю 30 гривень, три зв`язки ключів, медикаменти, резинка для волосся, гребінець, духи «Барбара», які матеріальної цінності для потерпілої не представляють, мобільний телефон «Самсунг» SGH-X630, який для потерпілої матеріальної цінності не представляє, в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар» НОМЕР_1 , вартістю 10 гривень, хрестик металевий, косметичні вироби (помади, блиск для вуст, тіні, олівці, пудра), металева шпилька для волосся у вигляді квіток, металева шпилька у вигляді сердечка, які для потерпілої матеріальної цінності не представляють, косметичка рожевого кольору, вартістю 10 гривень, косметичка золотого кольору, вартістю 5 гривень, грошові кошти в сумі 10 гривень, зарядний пристрій для телефону «AVALANCHE», вартістю 10 гривень, металевий хрестик, вагою 1 грам, вартістю 60 гривень, усього на загальну суму 195 гривень.
Заволодівши викраденим та отримавши його у своє повне розпорядження, ОСОБА_7 зник з місця вчинення злочину, завдавши потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, 20 березня 2016 року приблизно о 22 годині 10 хвилин, знаходячись біля будинку № 15 по вул. Рубана в м. Запоріжжя, ОСОБА_7 , маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, діючи умисно, з корисливих мотивів, ззаду підійшов до ОСОБА_10 , схопив її за руку, та, погрожуючи предметом, схожим на пістолет, при цьому, долаючи опір потерпілої, яка намагалась вирватися, наніс удар ліктем руки в область голови потерпілої, від чого ОСОБА_10 впала на землю, після чого почав наносити почергові удари коліном ноги по плечу ОСОБА_10 та вирвав із руки потерпілої жіночу сумку вартістю 200 гривень, де знаходились грошові кошти в сумі 650 гривень, продукти харчування, дисконтні картки, картки банку «ПриватБанк», косметичні вироби, які для потерпілої матеріальної цінності не представляють, усього майна на загальну суму 850 гривень, після чого зник з місця вчинення злочину, завдавши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, 27 березня 2016 року приблизно о 5 годині 20 хвилин, знаходячись біля будинку № 30-В по вул. Хортицьке шосе в м. Запоріжжя, ОСОБА_7 , маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, ззаду підійшов до ОСОБА_11 , а коли остання обернулася, наніс їй удар кулаком руки в область перенісся, після чого ОСОБА_11 повернулася спиною до ОСОБА_7 , а він наніс їй удар ногою в область спини, від якого ОСОБА_11 впала обличчям на асфальт, після чого наніс удар ногою в обличчя, в результаті чого згідно з висновком експерта №1149 від 16.04.2016р. ОСОБА_11 були спричинені струс головного мозку, перелам кісток носу із зміщенням кісткових фрагментів, з одностороннім порушенням носового дихання (праворуч), рана на спинці носа, ссадна на кінчику носа, на лівому схилі носа, які в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я, а також відколи коронкових частин 1-х зубів верхньої щелепи, наскрізна рана верхньої губи, які в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили за собою незначну стійку втрату загальної працездатності менш 10%, та синець в області правої кисті, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Далі, скориставшись безпорадним станом потерпілої, ОСОБА_11 вирвав із руки ОСОБА_11 жіночу сумку, в якій знаходились мобільний телефон «Nokia С700», вартістю 3000 гривень, мобільний телефон «Nokia N73», вартістю 100 гривень, гаманець, в якому знаходились грошові кошти в сумі 144 гривень, банківська картка «ОщадБанк», дисконтна картка «Сільпо», зв`язка ключів, зарядний пристрій на телефон «Nokia С700», усього майна на загальну суму 3244 гривень, після чого зник з місця вчинення правопорушення, завдавши потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду щодо нього змінити, перекваліфікувавши інкриміновані йому злочині з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 1 та ч. 2 ст. 186 КК України та пом`якшити призначене покарання.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вирок суду вважає незаконним, необґрунтованим та невмотивованим. Вважає, що його вину за ч.ч. 1, 2 ст. 187 КК України не доведено, а дії за цими злочинами слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України. Також зазначає, що покарання у вигляді 8 років позбавлення волі є надмірно суровим, оскільки суд не врахував його молодий вік, щире каяття, сприяння органу досудового розслідування під час досудового розслідування, а також суд не врахував збіг особистих тяжких обставин відсутність роботи та можливості працевлаштуватись.
В письмовому запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого представник потерпілої ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_9 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити, прокурора та представника потерплої, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, тому висновки суду щодо визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за епізодом вчинення цього злочину 17 березня 2016 року у відношенні потерпілої ОСОБА_12 за обставин, викладених у вироку суду першої інстанції, апеляційним судом не перевіряються.
Разом з тим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та у відповідності до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, вірно встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності вини ОСОБА_7 і у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187 та ч. 2 ст. 187 КК України, виклавши їх у вироку.
В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.
Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а в тому числі, показаннями самого обвинуваченого, який в суді першої інстанції показав, що вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України у відношенні потерплої ОСОБА_12 визнає повністю, вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 187 КК України у відношенні потерпілої ОСОБА_10 та відповідно потерпілої ОСОБА_11 не визнає, оскільки вважає, що вчинені ним злочини слід кваліфікувати за ст. 186 КК України. При цьому дати, місця та час вчинення злочинів щодо вказаних потерпілих, а також об`єм майна, яким він заволодів, він не оспорює. Вважає, що за епізодом ОСОБА_10 його дії слід кваліфікувати, як грабіж, оскільки потерпілу він не бив, пістолетом їй не погрожував, а лише тримав його в руці. Щодо епізоду ОСОБА_11 вважає, що його дії також слід кваліфікувати, як грабіж, оскільки мав умисел на відкрите викрадення її сумки з речами, з метою чого штовхнув потерпілу двома руками в спину, від чого вона впала на землю, на мить втратила свідомість, а коли оговталась, стала кричати. Коли потерпіла падала, сумка злетіла з її плеча, він схопив її і побіг. Перед цим наступив ОСОБА_11 на спину ногою, щоб вона не кричала.
Разом з тим, потерпіла ОСОБА_10 в суді першої інстанції показала, що

що 20 березня 2016 року, після 22 години, коли вона підійшла до свого під`їзду, то відчула як хтось раптово схватив її з правового боку за руку і почав тягнути. Вона обернулась і побачила чоловіка з пістолетом в руці. Пістолет був направлений на неї в область грудної клітини, на незначній відстані від тіла, 15-20см. Побачивши пістолет, вона реально відчула загрозу своєму життю, дуже налякалась, стала кричати, вириватись, просила відпустити. Чоловік, продовжуючи тримати її за руку, іншою рукою, в якій тримав пістолет, ліктем вдарив її в голову, вона почала падати від цього удару, а чоловік в цей момент вдарив її коліном в область лівого плеча, після чого вирвав з її рук сумку.

Свідок ОСОБА_13 в суді першої інстанції показав, що зі слів ОСОБА_10 йому стало відомо, що 20 березня 2016 року біля 23 години на неї напав невідомий, погрожував пістолетом, який вона сприймала як справжній, вдарив її рукою в голову та коліном в плече, викрав у неї сумку з речами.

Згідно дослідженого судом першої інстанції протоколу огляду місця події від 27 березня 2016 року, за тимчасовим місцем проживання ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_2 серед іншого було виявлено та вилучено предмет, схожий на пістолет (т. 1, ас. 216-239), який під час огляду речових доказів в суді першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_7 та потерплою ОСОБА_14 був впізнаний, як пістолет, яким ОСОБА_7 погрожував цій потерпілій під час нападу.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції, в повній мірі дослідивши докази, надані стороною обвинувачення та зробивши їм вірну оцінку, прийшов до правильного висновку, що дії ОСОБА_7 за епізодом вчинення злочину відносно потерпілої ОСОБА_14 слід кваліфікувати саме, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, тобто за ч. 1 ст. 187 КК України і доводами апеляційної скарги такі висновки суду першої інстанції не спростовані.

Потерпіла ОСОБА_11 з приводу обставин вчиненого на неї розбійного нападу в суді першої інстанції показала, що 27 березня 2016 року на початку 6-ї години ранку, коли вона проходила біля будинку АДРЕСА_3 , відчула якийсь рух за собою і обернулась, побачила чоловіка в чорній шапці та чорній курточці, який різко вдарив її рукою в обличчя. Від цього удару вона закрила обличчя своїми руками, після чого відчула значний сильний удар в спину, в область лопаток, від чого упала на землю на руки, повернувши голову в бік, при цьому обличчям об землю вона не вдарилась. Після цього чоловік наніс 1-2 удари ногою в область обличчя, від чого вона втратила свідомість. Коли прийшла до тями, піднялась і пішла до зупинки, кричала, звала на допомогу, відчувала біль, обличчя, ніс, губи були розбиті, в крові. Усього їй було нанесено десь 3-4 удари. У неї була сумка на плечі та пакет з продуктами в руці, коли вона падала, сумка була в неї ще на руках, вона її бачила. Коли отямилась, сумки вже не було.
Свідок ОСОБА_15 в суді першої інстанції показав, що спільно з працівниками ППС Хортицького ВП 27 березня 2016 року близько 5-ї години на вул. Курузова на зупинці громадського транспорту побачив машину швидкої допомоги, підійшов до неї. В машині вже знаходилась жінка, яка була вся в крові, обличчя вже було закрито бинтами. Вона була дуже налякана, плакала, фактично через пошкодження на обличчі не могла нічого казати, але змогла повідомити, що на неї напав чоловік, викрав сумку з речами.

Аналогічні показання в суді першої інстанції дав свідок ОСОБА_16 .
Також судом першої інстанції було досліджено висновок судово-медичної експертизи № 1149 від 16 квітня 2016 року, згідно якого у потерпілої ОСОБА_11 виявлені струс головного мозку, перелам кісток носу зі зміщенням кісних фрагментів, з одностороннім порушенням носового дихання (праворуч), рана на спинці носа, садна на кінцівці носу, на лівому скаті носу у сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Відколи коронкових частин перших зубів верхньої щелепи, наскрізна рана верхньої губи у сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які потягли за собою незначну стійку втрату загальної працездатності менше 10%. Синець в області правої кісті кваліфікується як легке тілесні ушкодження. Зазначені ушкодження утворились від дії тупого предмету, давність виникнення яких не суперечать строку, вказаному потерпілою (27.03.2016р.). Тілесні ушкодження небезпечними для життя ОСОБА_11 у момент їх спричинення не були (т. 1, а.с.186-187).
Згідно з дослідженим судом першої інстанції висновком додаткової судово-медичної експертизи № 1150Д від 16.04.2016 року, виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження виникли не менш ніж від трьох травматичних впливів. Взаєморозташування потерпілої та нападника в момент спричинення тілесних ушкоджень могло бути будь-яким при умові доступності відповідної ділянки тіла для нанесення удару (т. 1, а.с. 189-190).
Згідно з випискою з історії хвороби № 5000 від 13.04.2016 р. ОСОБА_11 знаходилась на стаціонарному лікуванні у відділенні нейрохірургії МКЛ швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя з 27.03.2016 р. по 12.04.2016 р. з діагнозом струс головного мозку, відкритий перелам кісток носу, рани обличчя, садна м`яких тканей голови, обличчя (т. 2 а.с. 98).
Наведені докази, які належним чином досліджені та оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, свідчать про те, що обвинуваченим ОСОБА_7 було вчинено напад на потерпілу ОСОБА_11 з метою заволодіння її майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілої, а тому оскільки цей злочин він вчинив після вчинення аналогічного злочину у відношенні потерпілої ОСОБА_10 , його дії судом першої інстанції кваліфіковані вірно за ч. 2 ст. 187 КК України.
Суд першої інстанції належним чином перевірив та оцінив доводи обвинуваченого з приводу того, що він не мав наміру вчиняти розбійні напади на потерпілих, насильства та погроз насильства не застосовував, та суд прийшов до обґрунтованого висновку, що такі доводи ОСОБА_7 є лише способом його захисту від пред`явленого його обвинувачення, які повністю спростовані дослідженими судом доказами.
З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого в частині перекваліфікації його дій за вказаними злочинами на ч. 2 ст. 186 КК України відсутні.

Що стосується доводів обвинуваченого з приводу призначення судом суворого покарання та неврахування сукупності обставин, які пом`якшують покарання та даних про його особу, то з ними судова колегія не погоджується також з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступень тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відпостяться до категорії тяжких злочинів, попередні судимості ОСОБА_7 за вчинення корисливих злочинів, те, що він покарання за попереднім вироком відбував реально і знову вчинив ряд тяжких злочинів через незначний проміжок часу після звільнення. Також суд першої інстанції врахував окремо дані про особу обвинуваченого, які свідчать, що він не працював, офіційного джерела доходів не мав, не одружений, дітей або інших осіб на утриманні не має, на обліку в спеціалізованих медичних закладах не перебуває.

Обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання судом першої інстанції не встановлені.

Не встановлені такі обставини і апеляційним судом, з огляду на що доводи апеляційної скарги обвинуваченого про неврахування судом його щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину є безпідставними.

Так згідно обвинувального акту, активне сприяння розкриттю злочинів під час досудового розслідування органом досудового розслідування встановлено не було, а позиція обвинуваченого в суді першої інстанції свідчить про намагання уникнути відповідальності за вчинення тяжких злочинів, що в свою чергу, виключає підстави для врахування в якості обставини, яка пом`якшує покарання його щире каяття.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання його молодого віку, відсутності роботи та можливості працевлаштуватись, є на думку колегії суддів непереконливими, оскільки злочини він вчинив у віці 22 роки, до цього вже двічі був судимий за вчинення умисних тяжких злочинів, жодних доказів на підтвердження того, що він намагався знайти роботу, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надав. Системність вчинення корисливих злочинів свідчить про те, що інших законних джерел власного утримання обвинувачений мати не бажав.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових злочинів можливо лише в умовах його ізоляції від суспільства з призначенням покарання у виді позбавлення волі.

Конкретні обставини вчинених кримінальних правопорушень у сукупності з даними про особу обвинуваченого вказують на те, що суд першої інстанції вірно призначив покарання за найбільш тяжких злочин у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, а застосований судом першої інстанції принцип часткового складання призначених покарань за сукупністю злочинів та призначення остаточного покарання у вигляді 8 років позбавлення волі, не вказує на користь доводів апеляційної скарги про призначення суворого остаточного покарання.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 7 лютого 2017 року відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим, який утримується під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4