Справа № 562/149/14-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.12.2016 року Здолбунівський районний суд

Рівненської області
в складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

підсудного ОСОБА_4

захисника-адвоката ОСОБА_5

законного представника ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Здолбунів кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бриків, Корецького району Рівненської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, не судимого, зареєстрованого АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України
встановив:
22.09.2010 року, приблизно о 13 год. 30 хв., учень 11 класу загальноосвітньої школи с.Користь, Корецького району, ОСОБА_4 в приміщенні класу допризовної підготовки загальноосвітньої школи с.Користь, Корецького району, на перерві між 5 та 6 уроками, на грунті особистих неприязних відносин, що раптово виникли, взявши за верхній одяг, з метою нанесення тілесних ушкоджень, вивів неповнолітнього однокласника ОСОБА_9 в кінець класу.

Після цього ОСОБА_4 , умисно наніс останньому не менше двох ударів кулаком та коліном в живіт, а далі двома руками штовхнув ОСОБА_9 в груди, від чого останній вдарився задньою частиною тіла об стінку. В подальшому ОСОБА_4 , умисно наніс ОСОБА_9 не менше одного удару кулаком в обличчя та удар ногою в живіт.

Далі ОСОБА_4 підбив ноги ОСОБА_9 та піднявши за одяг в горизонтальному положенні, на висоту приблизно 1 м. з силою спиною кинув його на підлогу.

Внаслідок вказаних дій ОСОБА_4 ОСОБА_9 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді двох поверхневих саден на правій боковій поверхні шиї та садна в проекції правої ключиці.

Нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 сприяли розвитку у ОСОБА_9 гострого перенапруження серцевого м`язу, що стало пусковим механізмом до виникнення раптового загострення міокардіодистрофії (ідіоматичної кардіоміопатії), котра призвела до тотальної серцево-судинної недостатності, в результаті чого ОСОБА_9 втратив свідомість і помер.

Підсудний ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину не визнав та дав показання, що 22.09.2010 року він прийшов у школу. На перерві після другого уроку сидів за партою, позаду почув як ОСОБА_10 та ОСОБА_11 говорили між собою на підвищених тонах. Вирішивши втрутитися у спір він підійшов до них та запитав що трапилось. ОСОБА_11 відповів, що це не його справа і наніс удар коліном в пах. Після нанесеного удару він підійшов до своєї парти та сів, оскільки було боляче. Протягом наступних двох уроків все було спокійно, з ОСОБА_12 ніяких розмов та погроз в його сторону не було. Після закінчення п`ятого уроку, української мови, на перерві ОСОБА_10 разом з ОСОБА_12 відійшли в кінець класу, де ОСОБА_10 сказав ОСОБА_13 «Ти знаєш як йому сильно болить», на що він відповів «Що так йому і треба». В цей час він підійшов до них. ОСОБА_11 розвернувся до нього та взяв правою рукою за шию з лівої сторони. У відповідь він відпихнув його двома руками від себе і той впав спиною на підлогу, а потім ще вдарився головою. Коли ОСОБА_11 впав він побачив, що його тіло затремтіло і що він втратив свідомість. Відразу підбіг до ОСОБА_14 , припідняв його та почав питати що трапилось, проте той не відповідав. Він намагався посадити ОСОБА_14 на стілець, але його тіло було випрямлене і на стілець не можна було посадити, а тому поклав на підлогу. В подальшому викликали вчителів на допомогу та намагалися допомогти ОСОБА_13 , але до свідомості він не приходив. Через деякий час прийшли працівники сільського ФАПу та лікарі, які надавали допомогу ОСОБА_9 . Пізніше він дізнався, що ОСОБА_9 помер. Він не пам`ятає, чи наносив ОСОБА_13 тілесні ушкодження, оскільки після тих подій втрачав свідомість і був без свідомості цілий день.

Вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину доводиться слідуючими доказами.

Потерпілий ОСОБА_7 дав показання, що загальний стан розвитку ОСОБА_9 був добрий, ніякими серйозними захворюваннями він не хворів, ніяких операцій не переносив. Лише був поганий зір, а тому постійно носив окуляри і мав інвалідність дитинства по зору.

22.09.2010 року, приблизно о 14:00 год., на поле приїхав чоловік класного керівника 11 класу в якому навчався ОСОБА_11 і повідомив, що терміново необхідно їхати в школу, оскільки погано сину. Приїхавши до школи він побачив дітей 11 класу, які сиділи на порозі. Класний керівник 11 класу ОСОБА_15 повела його в клас допризовної підготовки, в якому знаходився 11 клас і навчався син. Коли зайшов в клас, то в кінці класу побачив лікарів швидкої допомоги, вчителів та працівників ФАПу с.Користь. Його сину до руки була під`єднана крапельниця. Він був без свідомості, ніяких ознак життя не подавав. Через деякий час дізнався, що син помер.

Через декілька днів, від ОСОБА_16 він дізнався, що ОСОБА_17 , яка навчалася в класі разом з його сином, розповіла, що 22.09.2010 року на перерві між 5 та б уроком, в класі між ним та ОСОБА_4 виникла суперечка, під час якої ОСОБА_4 побив ОСОБА_9 . Подробиці бійки їй невідомо, лише зі слів відомо, що ОСОБА_4 вдарив ОСОБА_9 головою об стінку та сильно кинув на підлогу, після падіння ОСОБА_9 втратив свідомість і ОСОБА_4 намагався підняти його з підлоги та посадити на стілець, але не зміг.

Свідок ОСОБА_18 дав суду показання, що 22.09.2010 року на перерві між 4 та 5 уроком, о 12 год. 30 хв. він був поряд з ОСОБА_19 та ОСОБА_12 і почув, як ОСОБА_20 сказав ОСОБА_13 , щоб він дав йому 20 грн. за те, що вдарив його в пах, або будуть битися. ОСОБА_11 відмовився давати 20 грн. і сказав, що буде битися.

На перерві між 5 та б уроком, о 13 год. 30 хв. коли закінчився урок він склав сумку і почав йти до дверей. Коли підійшов до першої парти, то почув, як в кінці класу щось тупотить. Він оглянувся і побачив, що на підлозі лежить ОСОБА_11 , а біля нього стоїть ОСОБА_21 . Коли він підійшов до них, то побачив, що ОСОБА_11 втратив свідомість. ОСОБА_20 сказав покликати когось на допомогу. Він разом з ОСОБА_22 та ОСОБА_23 побігли до учительської та зустріли ОСОБА_24 , якій розповіли, що ОСОБА_13 погано та разом з нею повернулися в клас. ОСОБА_24 почала надавати ОСОБА_13 невідкладну допомогу, а він з ОСОБА_19 на велосипедах поїхали в амбулаторію. Пізніше він дізнався, що ОСОБА_11 помер.

Через два дні ОСОБА_25 розповів йому, що він бачив, як на перерві між 5 та 6 уроком, ОСОБА_20 та ОСОБА_11 перейшли в кінець класу, де ОСОБА_20 зняв сам окуляри з ОСОБА_14 та наніс два удари коліном в грудну клітину ОСОБА_13 та два рази вдарив кулаком в живіт, а потім прижимав ОСОБА_14 до стінки. Все відбувалося дуже швидко і він лише встиг побачити як ОСОБА_20 кинув ОСОБА_14 на підлогу.

З оголошених в судовому засіданні показань свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , даних ними на досудовому слідстві, в присутності законних представників, вбачається, що 22.09.2010 року о 10 год. 30 хв., під час перерви між 2 та 3 уроком ОСОБА_11 та ОСОБА_20 штовхалися між собою. Під час штовханини ОСОБА_11 вдарив ОСОБА_31 ногою в пах. ОСОБА_20 сказав ОСОБА_13 , що може «молитися», оскільки йому буде непереливки.

На уроці фізкультури ОСОБА_20 підійшов до ОСОБА_14 та запропонував дати 20 грн. за те, що вдарив у пах, або буде битися з ним. ОСОБА_11 відповів, що буде битися з ОСОБА_32 . На перерві між 5 та 6 уроком, о 13 год. 30 хв., коли закінчився урок української мови вони побачили, як ОСОБА_20 підійшов до ОСОБА_14 , який стояв біля парти, і кричав до нього, щоб той знімав окуляри. В подальшому вони перемістилися в кінець класу. ОСОБА_11 відмовлявся знімати окуляри, тоді ОСОБА_20 сам зняв з ОСОБА_14 окуляри та поклав на парту. Потім ОСОБА_20 штовхнув ОСОБА_14 в груди та наніс удар правим коліном в грудну клітку ОСОБА_33 . Після цього ОСОБА_20 знову штовхнув ОСОБА_14 руками в груди, ОСОБА_11 похилився до стіни. Чи вдарився ОСОБА_11 головою об стіну вони не помітили. ОСОБА_11 підійшов до ОСОБА_31 та почав бити його кулаком в плечі. ОСОБА_11 наніс приблизно 3 удари по ОСОБА_34 . ОСОБА_20 наніс удар тильною стороною кулака правої руки в обличчя ОСОБА_13 в праву частину. Після чого ОСОБА_20 схопив ОСОБА_14 руками за одяг, як саме взяв точно не пам`ятають, підбив ноги ОСОБА_14 та підняв на висоту приблизно на 1 м. та в горизонтальному положенні кинув на підлогу спиною до низу. Після падіння ОСОБА_11 підняв голову та відразу втратив свідомість. Після цього вони покликали вчителів на допомогу, а через деякий час приїхала швидка і вони дізналися, що ОСОБА_11 помер (т.1 а.с. 147, 149, 152, 153, 154).

З оголошених в судовому засіданні показань свідків ОСОБА_35 , ОСОБА_36 та ОСОБА_37 даних ними на досудовому слідстві в присутності законних представників вбачається, що 22.09.2010 року на перерві між 5 та б уроком, о 13 год. 30 хв., коли закінчився урок української мови, вони почули голосний звук удару чогось об підлогу, який пролунав в кінці класу. Коли обернулися, то побачили, як ОСОБА_20 , намагається підняти ОСОБА_14 , який лежав на підлозі без свідомості. Пізніше покликали вчителів на допомогу. Через деякий час приїхала швидка і вони дізнався, що ОСОБА_11 помер. (Т.1 а.с. 145, 148, 150).

Свідки ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , в показаннях даних ними на досудовому слідстві, які оголошені в судовому засіданні, вказали, що перебуваючи на роботі в ЗОШ с.Користь, Корецького району, 22.09.2010 року після 5-го уроку, дізнались, що ОСОБА_9 стало погано та побігли в клас, де побачили останнього непритомним. Після надання першої медичної допомоги, викликали на допомогу сільських лікарів та швидку допомогу, які невдовзі констатували смерть ОСОБА_9 .. Про факт бійки між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 дізналися пізніше зі слів учнів (Т.1 а.с.167-168, 200, 203-204).

На досудовому слідстві свідок ОСОБА_15 показала, що 22.09.2010 року на час трагічних подій перебувала вдома. Із телефонної розмови їй стало відомо, що ОСОБА_9 погано. Коли приїхала у школу, то лікарі констатували смерть учня. Через декілька днів поспілкувавшись із учнями 11-го класу дізналась про бійку між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 (т.1 а.с. 163-164).

Свідок ОСОБА_41 на досудовому слідстві дала показання, що працює головним лікарем амбулаторії с.Користь. 22.09.2010 року приблизно о 13 год. 40 хв. на повідомлення школярів, що комусь погано, вона разом із фельдшером та патронажною медсестрою побігли до школи. Коли прибігли, то вчителі уже надавали першу медичну допомогу, дитина була без ознак життя, бліда, відсутній пульс, дихання, серцебиття.

Невдовзі приїхала швидка допомога, ввели адреналін, однак ознаки життя не з`явились, реанімаційні дії були припинені. При житті ОСОБА_9 соматично був здоровий, стояв на диспансерному обліку щодо короткозорості (Т.1 а.с 208).

Крім показів свідків винуватість підсудного стверджується письмовими доказами по справі:

Із протоколу огляду місця події від 22.09.2010 року слідує, що в 11-му класі Користівської ЗОШ знаходиться тіло ОСОБА_9 без ознак життя. Явних тілесних ушкоджень не виявлено (т.1 а.с.14);

З протоколів очних ставок від 30.11.2010 року, 01.12.2010 року та 28.12.2010 року між ОСОБА_27 , ОСОБА_18 , ОСОБА_42 , ОСОБА_26 та ОСОБА_4 вбачається, що вони підтвердили свої показання дані під час допитів (т.1 а.с.209-210, 211-212, 213-214, 215-216).

Згідно матеріалів судово-медичної експертизи № 82/72 від 03.11.2010 року, згідно якої на тілі ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді двох поверхневих саден на правій поверхні шиї та садно в проекції правої ключиці, властивості та особливості яких (поверхні розташовані дещо нижче рівня непошкодженої шкіри, підсохші, рожево-червоного забарвлення, відсутність крововиливів у підлягаючій підшкірно-жировій клітковині) свідчать про те, що вони утворились внаслідок ковзної, з силою, триразової дії тупого (-их) предмету (-ів) з контактуючою поверхнею без відображення їх індивідуальних особливостей та виникли незадовго до настання чи в момент настання смерті ОСОБА_9 , не виключено у зазначений в постанові термін «22.09.10 приблизно о 13 год. 30 хв.». Їх локалізація та характер, загалом, не властиві для падіння з висоти власного росту на площину.

Морфологічних ознак отруєнь, вроджених вад розвитку та будь-яких інших ушкоджень механічного походження, які би могли стати причиною смерті ОСОБА_9 (синців, саден, ран, крововиливів, проявів черепно-мозкової травми, переломів кісток, ушкоджень внутрішніх органів, ознак травмування рефлексогенних зон шиї та живота тощо), в тому числі на його обличчі, животі чи грудях, куди, згідно наведених постанові відомостей, ймовірно, могли бути нанесені удари ОСОБА_4 , при розтині трупа не виявлено.

При експертизі трупа ОСОБА_9 були виявлені виразні морфологічні ознаки гострої смерті (рідкий стан крові, крововиливи під зовнішню оболонку легень, повнокрів`я внутрішніх органів тощо) з проявами гострої серцевої недостатності (поодинокі дрібноплямисті крововиливи під зовнішньою оболонкою у задній стінці лівого шлуночка серця, нерівномірність кровонаповнення серцевого м`язу), а також встановлені деякі хворобливі зміни серцевого м`язу у вигляді початкових ознак його дистрофії. При мікроскопічному дослідженні гістологічних препаратів, виготовлених із вилучених при розтині трупа ОСОБА_9 шматочків внутрішніх органів, також виявлені ознаки гострої смерті з повнокрів`ям та розладами кровообігу у внутрішніх органах, а в препаратах серця - прояви дистрофії серцевого м`язу (кардіоміоцити частково гіпертрофовані, біля їх полюсів незначне випадіння зерен ліпофусцину, цитоплазма в деяких ділянках вакуалізована) з морфологічними ознаками гострої лівошлуночкової недостатності та перенапруження серцевого м`язу (нерівномірне кровонаповнення судин, артеріоли в основному анемізовані, венозні судини різко повнокровні з поодинокими пердіапедезними геморагіями, в просвітах деяких судин визначається відокремлення еритроцитів від плазми, вогнищева фрагментація кардіоміоцитів). Виявлені патологічні зміни в серці мають місце при перезбудженні симатичної нервової системи із накопиченням в міокарді адреноподібних речовин типу норадреналіну, які почащують частоту серцевих скорочень та підвищують споживання серцевим м`язом кисню настільки, що коронарний (внутрішньо-серцевий) кровообіг не може забезпечити його в достатній кількості.

Отже, підсумовуючи зазначене вище та відсутність безумовно смертельних ушкоджень на тілі, в даному випадку причиною раптової смерті неповнолітнього ОСОБА_9 слід вважати гостру лівошлуночкову недостатність, яка розвинулась на грунті хворобливих змін серця (дистрофії) та гострого перенапруження серцевого м`яза. Психоемоційний фактор, який, судячи із наведених у вивчених матеріалах перевірки та постанові відомостей, мав місце безпосередньо перед смертю ОСОБА_9 , сприяв розвитку у нього гострого перенапруження серцевого м`яза, що і стало пусковим механізмом до виникнення такого раптового загострення вище вказаного захворювання серця.

Виявлені на тілі ОСОБА_9 садна на правій боковій поверхні шиї і в проекції правої ключиці у причинно-наслідковому зв`язку з настанням його смерті не перебувають, не можуть розглядатись як сприяючий фактор у виникненні гострого перенапруження серцевого мязу та серцевої недостатності, у живих осіб характеризуються незначними зовнішніми скороминущими наслідками тривалістю не більше 6 днів та кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Окрім виявлених у ОСОБА_9 хворобливих змін серця (дистрофії) будь-яких інших соматичних захворювань, які би могли стати причина його смерті, при розтині трупа та під час вивчення наданих медичних документів - не встановлено (т.1 а.с.221-232).

Відповідно до матеріалів комісійної судово-медичної експертизи № 124 від 30.12.2010 року, на трупі ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження - садна шкіри правої частини шиї (у кількості двох), також, в проекції правого перепела. Вищезгадані садна утворились в результаті взаємодії з тупими твердими предметами (предметом), які не залишили будь-яких слідів, для ідентифікації їхньої слідоутворюючої поверхні. Вказані тілесні ушкодження, виявлені на трупі покійного, могли виникнути у термін, вказаний у постанові- 22 вересня 2010 року. Утворення вказаних ушкоджень, при падінні з висоти власного зросту дуже, і дуже сумнівно. Дати більш об`єктиву відповідь на поставлені запитання, по наявних судово-медичних даних не виявляється можливим.

Згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № б МОЗ України від січня 1995 року, п. 2.3.1. «б» вищезгадані садна, виявлені на трупі ОСОБА_9 , стосовно живої особи, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Виходячи з даних медичної документації, смерть ОСОБА_9 настала внаслідок захворювання - міокардіодистрофії (ідіопатичної кардіоміопатії), котра призвела до тотальної серцево-судинної недостатності. Даний висновок підтверджується результатом аутопсії трупа покійного, та судово-гістологічним дослідженням клаптиків внутрішніх органів від останнього, а також відсутністю будь-яких інших захворювань чи травм, котрі б могли призвести до настання смерті, і, патоморфологічними та клінічними проявами, властивими для даної патології - раптовий прояв на фоні задовільного самопочуття не діагностований клінічно. Тілесні ушкодження, вказані вище виявлені на тілі ОСОБА_9 , у прямому причинному зв`язку з настанням смерті останнього не перебувають, як і клінічні захворювання, які було діагностовано при житті у нього: «являється-інвалідом дитинства по зору - дегенеративної міопії високого ступеню обох очей, були випадки ГРВІ». Враховуючи відомі факти, висвітлені в матеріалах справи - інвалідність з дитинства по зору, незначне відставання у фізичному розвитку, фізичні перевантаження, негативний психо-емоційний стан, цілком могли сприяти загостренню вищевказаного захворювання та настанню смерті (т,1 а.с.252-265)

Матеріалами психіатричної експертизи № 499/10 від 06.12.2010 року встановлено, що ОСОБА_4 під час вчинення інкримінованого йому діяння психічним захворюванням не страждав, в тимчасово хворобливому стані не знаходився, міг усвідомлювати свої дій та керувати ними.

ОСОБА_4 в стані фізіологічного афекту або в іншому емоційному стані, який би істотно впливав на його здатність керувати своєю поведінкою під час делікту, не перебував.

Індивідуально-психологічні особливості підекспертного (активність, егоцентризмом, прагнення до домінування, мотивація досягнення успіху, потреба самостверджуватися, самолюбство, образливість та ін.) і рівень інтелектуального розвитку (в межах норми) не мають характеру вад, які б заважали йому розуміти обставини справи та керувати своєю поведінкою під час дій, які йому інкримінуються.

На даний час ОСОБА_4 ознак будь-якого психічного захворювання не виявляє, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (Т.1 а.с.271-274).

Згідно висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи № 364/11 від 17.04.2012 року Головного бюро судово-медичної експертизи, в результаті повторного дослідження гістологічного матеріалу від трупа ОСОБА_9 , 1993 р.н. комісія експертів прийшла до таких висновків: ознак хронічної серцево-судинної недостатності не виявлено, проте мають місце зміни, які свідчать про гостру недостатність лівого шлуночка серця. Є підстави вважати, що у дитини з існуючими змінами серцевого м`язу і наявністю периваскулярного фіброзу на фоні стресу зі збільшенням частоти серцевих скорочень та підвищенням потреби в кисні, не відбулися адаптаційні зміни, які забезпечили б адекватну реакцію, що призвело до зупинки серця та настання смерті. Тобто, за відсутності вказаних змін серця стресова ситуація не призвела б до таких наслідків. Таким чином між подіями, що мали місце 22.09.2010 року та настанням смерті прямий причинний зв`язок відсутній. Згідно "Акта судово-медичного дослідження" № 72 від 22.09.2010 року - 19.10.2010 року, при дослідженні трупа ОСОБА_9 , було виявлено: два поверхневі садна смугастої форми на правій боковій поверхні шиї та садно в проекції правої ключиці, морфологічні особливості яких свідчать про те, що вони утворились незадовго до настання смерті внаслідок ковзної дії тупого (-их) предмету (-ів) та мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Вказані ушкодження в причинному зв`язку з настанням смерті не знаходяться. Як визначено в Акті № 72 "...при пошаровому препаруванні більш глибоких шарів м`яких тканин шиї, в тому числі в зонах крупних нервових стовбурів (блукаючі нерви), нервових сплетінь, по ходу загальних сонних артерій та у місцях їх розгалужень на зовнішні та внутрішні гілки крововиливів не виявлено". Отже судово-медичних даних про те, що у ОСОБА_9 мали місце внутрішні ушкодження шиї, зокрема "...злам шийних хребців..." немає. За відсутності зажиттєвих функціональних розладів в роботі серця та системи кровообігу, а також ознак дилятаційної кардіоміопатії і хронічної серцевої недостатності встановити прижиттєво наявну паталогію серця у ОСОБА_9 було неможливо (т.2 а.с.22-39);

Відповідно до висновку експерта № 14 від 05.03.2012 року Головного бюро судово-медичної експертизи постановлено висновок: вогнищеві ішемічні пошкодження міокарда, які маніфестовані фуксинофілією при забарвленні гематоксиліном окси-фуксином пікриновою кислотою. Нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів, зерниста дистрофія печінки, нирок, міокарда. Набряк легень і головного мозку. Імунно-ендокринна виснаженність.(т.2 а.с.40-42).

За змістом ст.119 КК України вбивство через необережність з суб`єктивної сторони виражається у виді необережної вини внаслідок злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

Характер і механізм нанесення ударів ОСОБА_9 свідчить про те, що підсудний під час бійки діяв цілеспрямовано, активно з єдиним умислом, направленим на заподіяння потерпілому тілесного ушкодження, а тому усвідомлював небезпечний характер своїх дій, хоча і не передбачав можливості настання смерті потерпілого, але наносячи удари в голову, кинувши тіло з висоти, повинен був і міг передбачити настання таких наслідків.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.1 ст.119 КК України, які виразились у вбивстві, вчиненому через необережність.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого особою діяння, обставини злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд виходить із вимог ст.12 КК України, яка відносить злочини, передбачені ч.1 ст.119 КК України до злочинів середньої тяжкості.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 не виявлено.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є вчинення злочину неповнолітнім.

Підсудний по місцю проживання характеризується позитивно.

Суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції статті, за якою кваліфіковані його дії.

Разом з тим, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Злочин, передбачений ч.1 ст.119 КК України відповідно до вимог ч.3 ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості.

З дня вчинення підсудним злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України минуло більше шести років.

Підсудний не ухилявся від слідства та суду.

Суд закрити кримінальну справу з нереабілітуючих підставах, зокрема у зв`язку із закінченням строків давності, може лише за згодою підсудного.

Проте, як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 наполягав на своїй невинуватості у вчиненні злочину.

Таким чином, згідно ч.5 ст.74 КК України, суд повинен звільнити ОСОБА_4 за вироком від призначеного покарання за ч.1 ст.119 КК України.

Керуючись ст.ст.323, 324, 335 КПК України (1960 року), суд
засудив:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та призначити покарання 3 роки позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст.75 КК України засудженого ОСОБА_4 від призначеного основного покарання звільнити з іспитовим строком 1 (один) роки, зобов`язавши згідно вимог ст.76 КК України не виїжджати за межі України без дозволу органу кримінально - виконавчої системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України, ОСОБА_4 звільнити від призначеного покарання за ч.1 ст.119 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

На вирок суду може бути подана апеляція в апеляційний суд Рівненської області протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з моменту його проголошення через Здобунівський районний суд, а засудженим з дня вручення копії вироку суду.

Суддя