11-кп/775/136/2017(м)
266/3940/16-к

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

законного представника неповнолітнього ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Донецької області в місті Маріуполі кримінальне провадження за апеляційною скаргою законного представника неповнолітнього ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 грудня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Федорівка Володарського району Донецької області, громадянина України, який навчається на другому курсі у Маріупольському центрі професійної технічної освіти, не одруженого, раніше судимого: 17 лютого 2016 року Приморським районним судом міста Маріуполя за ст.. 289 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі з випробувальним строком 1 рік, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді одного року позбавленні волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, застосувавши принцип часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Приморського районного суду міста Маріуполя від 17.02.2016 року у вигляді чотирьох років шести місяців позбавлення волі, остаточно призначено покарання у вигляді 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі із відбуттям покарання у спеціальної виховної установі.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вироком суду першої інстанції, у період часу з 27 серпня 2016 року на 28 серпня 2016 року приблизно о 00 годин 00 хвилин, ОСОБА_8 , діючи умисно, із корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, знаходячись у приміщенні комп`ютерного клубу «Еволюція», розташованого по проспекту Будівельників, 56 у Приморському районі міста Маріуполя, таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_9 , а саме: жорсткий диск марки WD моделі WD5000AAKX з серійним номером WCC2EMK98923, вартість якого згідно товарного чеку становить 495,00 гривень; жорсткий диск марки Seagate, модель ST 325082 OAS з серійним номером 3QE09PTEE, вартість якого згідно товарного чеку становить 392,00 гривень; відеокарту марки GT630 з серійним номером T , вартість якого згідно товарного чеку становить 1000 гривень; відеокарту марки GTS450 SONIC з серійним номером T, вартість якого згідно товарного чеку становить 1200 гривень, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 3087,00 гривень, після чого з місця вчинення злочину зник, скориставшись викраденим на свій розсуд.

Таким чином своїми умисними діями, що виразились у таємному викрадені чужого майна (крадіжка), ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 185 КК України.

В апеляційній скарзі законний представник неповнолітнього ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 1360 гривень. Вирок Приморського районного суду міста Маріуполя від 17.02.2016 року виконувати самостійно. Вважає вирок суду першої інстанції надто суворим та просить знову дослідити докази у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, промови учасників судового засідання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга законного представника неповнолітнього ОСОБА_7 підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження та вироку, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються наявними у матеріалах провадження доказами.

Проаналізувавши зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності та давши їм належну оцінку у вироку, суд обґрунтовано визнав винуватим ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та відповідно кваліфікував дії останнього.

А тому висновки суду в частині щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченого і правильності кваліфікації його дій, які не оскаржуються в апеляційній скарзі, згідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Що стосується міри покарання призначеної обвинуваченому ОСОБА_8 , то, оцінивши докази в сукупності, суд вірно кваліфікував дії останнього за ч.1 ст. 185 КК України, але на думку колегії суддів, призначив покарання, яке не повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Згідно ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, з - поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

У відповідності до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з положень ч. 2 ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання судом першої інстанції враховано, що злочин, який скоїв обвинувачений відноситься до категорії середньої тяжкості, раніше судимий та скоїв даний злочин у період випробувального терміну, скоїв злочин у неповнолітньому віці, щиро покаявся у вчиненому.

Однак колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_8 являється неповнолітньою особою, на момент вчинення злочину проживав разом з батьком, окремо від матері, щиро покаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, вибачився перед потерпілим. Судова колегія також приймає до уваги, що злочином матеріальної шкоди потерпілому не завдано, а тому ніяких наслідків від злочину не настало. З урахуванням всього зазначеного, колегія суддів вважає, що покарання за вироком суду є занадто суворим та таким, що не відповідає тяжкості злочину й особі обвинуваченого, а тому є незаконним і підлягає зміні.

Вирішуючи питання про призначення покарання, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у вигляді штрафу.

Обираючи розмір покарання колегія суддів враховує молодий вік обвинуваченого, те, що на момент вчинення злочину проживав разом з батьком, окремо від матері, щиро покаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, вибачився перед потерпілим, матеріальна шкода потерпілому відшкодована у повному обсязі і на підставі всіх зазначених обставин в сукупності, колегія суддів вважає можливим призначити покарання ОСОБА_8 у вигляді штрафу.

При розгляді кримінального провадження колегією суддів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше судимий вироком Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 лютого 2016 року за ч.2 ст. 289, ст. 75, ст. 104 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з випробувальним строком на 1 рік.

Відповідно до ч.3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Приймаючи до уваги вищезазначене колегія суддів приходить до висновку, що вирок Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 лютого 2016 року обвинувачений ОСОБА_8 має виконувати самостійно.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу законного представника неповнолітнього ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 грудня 2016 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст. 185 КК України до штрафу у розміні вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 1360 гривень.

Вирок Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 лютого 2016 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч.2 ст. 289, ст. 75, ст. 104 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з випробувальним строком на 1 рік виконувати самостійно.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду по розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді: