АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 1-13/11/214 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11/774/10/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

прокурора ОСОБА_5

підсудного ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 25 травня 2017 року апеляційну скаргу підсудного ОСОБА_6 за кримінальною справою відносно ОСОБА_6 на постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 березня 2017 року, якою кримінальну справу повернуто для проведення додаткового розслідування, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, українця, громадянина України, раніше не судимого, -

обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Органами досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 05 серпня 2006 року, приблизно о 22 годині 50 хвилин, перед вхідними дверима в під`їзд №1 будинку АДРЕСА_1 , між ним та ОСОБА_9 виникла конфліктна ситуація з приводу того, хто з них першим увійде до під`їзду, надалі, коли ОСОБА_6 та ОСОБА_9 увійшли до вказаного під`їзду й піднялися на сходовий майданчик першого поверху, між ними відбулася словесна сварка, предметом якої стали незачинені на замок вхідні металеві двері в під`їзд. Коли ОСОБА_9 знаходився з лівого боку від ліфтової кабіни першого поверху навпроти сходового маршу на другий поверх цього під`їзду, ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих через сварку неприязних стосунків, реалізовуючи раптово виниклий намір, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс скляною пляшкою, яка була в нього у руці, не менше двох ударів руками в область голови ОСОБА_9 , чим заподіяв останньому тілесних ушкоджень у вигляді черепно-мозкової травми, удару головного мозку легкого ступеня, субарахноїдального крововиливу, переламу носової перегородки, розриву шкіри в області нижньої стінки правого слухового проходу з перфорацією правої барабанної перетинки та забитої рани обличчя, які згідно з висновком повторної комісійної судово-медичної експертизи Головного бюро судово-медичних експертиз МОЗ України № 729/09 від 23.10.2012 року за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.
Дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.1 ст. 121 КК України, за ознаками: умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Повертаючи кримінальну справу для проведення додаткового розслідування, суд зазначив, що органу досудового слідства необхідно провести відтворення обстановки та обставин подій за участю ОСОБА_6 із метою встановлення обставин отримання тілесних ушкоджень останнім та перевірити показання ОСОБА_6 про обставини отримання тілесних ушкоджень потерпіли ОСОБА_9 05 серпня 2006 року, так як в ході досудового слідства вказані обставини не було встановлено, 06 липня 2007 року ОСОБА_6 відмовився давати свідчення під час відтворення обстановки та обставин подій, за результатами відтворення обстановки та обставин подій необхідно призначити судово-медичну експертизу.
Разом з тим, прокурором в обвинуваченні ОСОБА_6 за ч.2 ст.125 КК України вказано, що, згідно висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи, проведеної в Головному бюро судово-медичних експертиз МОЗ України № 729/09 від 23.10.2012 року, у потерпілого ОСОБА_9 мались тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, удару головного мозку легкого ступеня, субарахноїдального крововиливу, перелому носової перегородки, розривів шкіри в області нижньої стінки правого слухового проходу з перфорацією правої барабанної перетинки, забитої рани обличчя, які по своєму характеру відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.
Однак суд вважає, що у висновках експертизи Головного бюро судово-медичних експертиз МОЗ України № 729/09 від 23.10.2012 року не надано висновку, які саме спричинено тілесні ушкодження ОСОБА_9 різана рана обличчя в правій виличній ділянці або ж забита рана обличчя.
У зв`язку з чим в ході досудового слідства необхідно вирішити питання про призначення додаткової судово-медичної експертизи або допиту експертів з метою роз`яснення або доповнення висновку, даного ними, для вирішення питання, які саме мали місце тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_9 різана рана чи забита рана обличчя.
В апеляційній скарзі підсудний ОСОБА_6 , просить постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 20 березня 2017 року про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування скасувати та постановити виправдувальний вирок, закривши кримінальну справу відносно нього за відсутністю складу злочину, тобто за ч.2 ст.6 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на ті обставини, що суд першої інстанції судове слідство провів однобічно та неповно, оскільки не дослідив обставини, на необхідність яких вказувала судова колегія в ухвалі про скасування обвинувального вироку. Суд знову проігнорував його свідчення, пояснення свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які беззаперечно доводять той факт, що тілесні ушкодження, які були спричинені ОСОБА_13 , були нанесені ним в стані необхідної оборони і він не перевищував меж необхідної оборони. Замість цього, суд вже вкотре прийняв за основу свідчення ОСОБА_13 , проігнорувавши непослідовність та суперечливість його свідчень. Травму ОСОБА_13 міг отримати при падінні, вдарившись головою об стіну чи підлогу, оскільки був в нетверезому стані і не міг координувати свої рухи.

Відповідно до ст.351 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, думку підсудного, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити відносно нього виправдувальний вирок, захисників ОСОБА_8 ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу підсудного, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підсудного ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.281 КПК України (в редакції 1960 року), повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

Згідно ст.368 КПК України (в редакції 1960 року), однобічним або неповним визнається дізнання, досудове чи судове слідство в суді першої інстанції, коли залишилися недослідженими такі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 11.02.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення справ на додаткове розслідування» повернення справи на додаткове розслідування зі стадії судового розгляду допускається лише тоді, коли неповнота або неправильність досудового слідства не може бути усунута в судовому засіданні. Якщо суд має змогу усунути виявлені недоліки досудового слідства під час судового розгляду справи шляхом більш ретельного допиту підсудного, потерпілого, свідків, виклику і допиту нових свідків, проведення додаткових чи повторних експертиз, витребування документів, давання судових доручень у порядку, передбаченому ст.315-1 КПК України (в редакції 1960 року), вчинення інших процесуальних дій, а також шляхом поновлення порушених під час розслідування справи процесуальних прав учасників процесу, направлення справи на додаткове розслідування є неприпустимим.
За необхідності суд може відкласти її розгляд для витребування додаткових доказів (ст.280 КПК України в редакції 1960 року). Про це зазначено і в Постанові Пленуму Верховного суду України від № 2 від 11 лютого 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування».
Крім того, згідно з п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 11 лютого 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування», суд в постанові повинен зазначити, в чому конкретно виявилася неповнота чи неправильність досудового слідства та в зв`язку з чим вона не може бути усунута в ході судового розгляду.

Розглядаючи справу, суд вказаних вимог закону та рекомендацій Пленуму Верховного Суду України, якими регламентовано повернення справи на додаткове розслідування не дотримався.

Як видно з матеріалів кримінальної справи та протоколу судового засідання, судом були дослідженні всі надані йому докази.

Згідно протоколу судового засідання, суд першої інстанції за власною ініціативою направив кримінальну справу на додаткове розслідування, ніхто з учасників судового розгляду такого клопотання не заявляв, прокурор та інші сторони, заперечували проти направлення справи на додаткове розслідування в зв`язку з відсутністю підстав, оскільки це протиричіть нормам КПК України (том 5 а.с.222).
Своє рішення суд мотивував тим, що необхідно встановити обставини отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_6 та перевірити його показання про обставини отримання тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_9 05 серпня 2006 року.
Судом також запропоновано вирішити питання про призначення додаткової судово-медичної експертизи або допиту експертів з метою роз`яснення або доповнення висновку, даного ними, для вирішення питання, які саме мали місце тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_9 різана рана чи забита рана обличчя.

Але, всі процесуальні дії, про які зазначено в постанові (якщо буде необхідним їх проведення), суд може виконати і без повернення кримінальної справи на додаткове розслідування шляхом усунення певних недоліків безпосередньо у судовому засіданні (проведення відповідних експертиз або доручити органу, який проводив розслідування виконати певні слідчі дії).

Також, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повертаючи кримінальну справу для додаткового розслідування, зазначив про неповноту досудового слідства, яка не може бути усунена в судовому засіданні, але в чому полягає неповнота досудового слідства суд в постанові суду не вказав та не навів мотивів неповноти або неправильності, які являються підставою для повернення справи на додаткове розслідування.

Також суд першої інстанції обмежився лише загальним зазначенням про неможливість усунення допущеної неповноти досудового слідства, не зазначив в постанові, чому позбавлений можливості самостійно усунути ці недоліки досудового слідства шляхом більш детального допиту підсудного, потерпілого та свідків, в тому числі виклику та допиту експертів, а також витребування необхідних документів з дотриманням вимог ст.280 КПК України (в редакції 1960 року) та надання судового доручення в порядку, передбаченому ст.315-1 КПК України (в редакції 1960 року).
В зв`язку з цим, висновок суду про повернення справи прокурору на додаткове розслідування, з підстав вказаних в постанові суду, є безпідставним та таким, що протирічить вимогам ст.281 КПК України (в редакції 1960 року).
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляції підсудного про відсутність підстав для направлення кримінальної справи на додаткове розслідування заслуговують на увагу, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а кримінальна справа направленню на новий судовий розгляд, в іншому складі суду, в ході якого необхідно вчинити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та об`єктивного розгляду кримінальної справи та вирішити питання про підтвердження чи спростування вини підсудного ОСОБА_6 .
Що ж стосується вимог апеляційної скарги підсудного ОСОБА_6 з приводу ухвалення відносно нього виправдувального вироку, колегія суддів вважає їх такими, що заявлені передчасно, оскільки згідно ч.2 ст.382 КПК України, суд апеляційної інстанції не вправі постановити свій вирок, скасувавши ухвалу (постанову) суду першої інстанції про закриття справи або направлення справи на додаткове розслідування.
Крім того, колегія суддів зауважує, що згідно обвинувального висновку ОСОБА_6 було пред`явлене обвинувачення за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України (том 1 а.с.223-236).

Постановою від 28 листопада 2014 року про зміну обвинувачення в суді, пред`явлене слідством обвинувачення ОСОБА_6 було змінено з ч.1 ст.121 КК України на ч.2 ст.125 КК України, на підставі якого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу 15 грудня 2014 року було ухвалено виправдувальний вирок.
Але, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2016 року вказаний виправдувальний вирок було скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд в той же суд, в іншому складі.

Так, згідно положень ч.1 ст.375 КПК України (в редакції 1960 року), після скасування вироку (постанови) апеляційним судом суд першої інстанції розглядає справу у відповідності з вимогами глав 25-28 цього Кодексу.
Як видно з оскаржуваної постанови про направлення кримінальної справи на додаткове розслідування, отримавши справу після скасування судом апеляційної інстанції, суд першої інстанції почав розглядати справу порушивши вимоги вищевказаної статті, а саме не почав слухання справи з розгляду обвинувачення, що було пред`явлене ОСОБА_6 після закінчення досудового слідства за ч.1 ст.121 КК України, а розглянув справу вже за зміненим обвинуваченням, тобто за ч.2 ст.125 КК України ,хоча після скасування вироку від 14 грудня 2014 року, прокурор в судовому засіданні не змінював обвинувачення з ч.1 ст.121 КК України на ч.2 ст.125 КК України.
Колегія суддів вважає вказане порушення згідно ч.1 ст.371 КПК України (в редакції 1960 року), неправильним застосуванням кримінального закону, що тягне за собою скасування чи зміну вироку (постанови).
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що кримінальна справа відносно ОСОБА_6 була порушена в 2006 році, а остаточне рішення за вказаною справою на теперішній час так і не ухвалено.

Тобто розгляд кримінальної справи триває майже одинадцять років, що є неприпустимим та порушує, основну з загальних засад кримінального провадження розумність строків. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Зокрема, Європейський суд з прав людини в справах «Еклер проти ФРН» від 15 липня 1982 року та «Цимерман і Штайген проти Швейцарії» від 13 липня 1983 року, зазначив, що відкладення розгляду справи, призначення і проведення експертизи, повернення кримінальної справи прокуророві з метою усунення допущених порушень кримінального процесуального законодавства самі по собі не суперечать чинному законодавству. Проте, вказані дії не повинні призводити до порушення права особи на судочинство в розумний строк.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що постанову суду першої інстанції необхідно скасувати, а кримінальну справу направити для розгляду в той же суд в іншому складі суду.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.365, 366, 367 КПК України (в редакції 1960 року), п.п.11, 15 розділу Х1 «Перехідних положень» КПК України в редакції 2012 року, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу підсудного ОСОБА_6 задовольнити частково.

Постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 березня 2017 року, якою кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.1 ст.121 КК України повернуто для проведення додаткового розслідування скасувати, кримінальну справу направити на новий судовий розгляд в той же суд, в іншому складі суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4