Апеляційний суд міста Києва

У Х В А Л А
Іменем України

16 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7
та обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0000261 за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Зазначеною ухвалою Шевченківський районний суд м. Києва задовольнив клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закрив кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000261 від 28 листопада 2012 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 190 КК України, звільнивши останнього від кримінальної відповідальності за вказані правопорушення, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Цією ж ухвалою суд залишив без розгляду цивільний позов ТОВ «Венбест» до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених частинами 1 і 2 ст. 190 КК України, які, в силу ст. 12 КК України, відповідно є злочинам невеликої та середньої тяжкості. В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б вказували на те, що обвинувачений ухилявся від слідства або суду, даних про вчинення ним нового злочину середньої тяжкості, тяжчого чи особливо тяжкого злочину в період з 09 грудня 2010 року по 14 грудня 2016 немає. Крім того, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 цілком розуміє свої права, визначені ч. 3 ст. 285 КПК України та підставу звільнення його від кримінальної відповідальності. З дня вчинення злочинів, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 190 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , минуло понад п`ять років, тобто минув передбачений законом про кримінальну відповідальність п`ятирічний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року, якою закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000261 від 28 листопада 2012 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, звільнивши ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України на підставі ст.. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, цивільний позов ТОВ «Венбест» про відшкодування матеріальної шкоди залишено без розгляду, та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

В обґрунтування поданої скарги апелянт посилається на те що, при постановленні оскаржуваної ухвали 14 грудня 2016 року Шевченківський районний суд визнав доведеним те, що ОСОБА_8 вчинив злочини, передбачені ч. 1 та ч. 2 ст. 190 КК України та що його винуватість підтверджується сукупністю зібраних в ході досудового розслідування та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, чим порушив презумпцію невинуватості, оскільки ОСОБА_8 фактично позбавили можливості виступити в судових дебатах, рішення по суті справи прийнято не було, а мотиви прийнятого судом рішення сформульовані у термінах, які не залишать сумнівів у тому, що він, ОСОБА_9 , вчинив цей злочин.
При цьому, посилаючись на вимоги ст. 63 Конституції України, норми КПК, а також принципи верховенства права у кримінальному провадженні, які повинні застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, апелянт вважає, що суд не може вважати доведеною його вину у вчиненні інкримінованих злочинів без наявності обвинувального вироку суду, оскільки судове рішення було прийнято у формі ухвали, а не вироку.
Крім цього, звертаючи увагу на обставини пов`язані з визначенням судді для розгляду зазначеного кримінального провадження автоматизованою системою документообігу суду, ОСОБА_8 робить висновок про те, що справа була розглянута незаконним складом суду, а саме суддею ОСОБА_10 , оскільки відповідно до звіту про автоматичний розподіл від 12.10.2015 року, її було виключено та визначено іншого суддю.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення прокурора та представника потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на момент подання до суду обвинуваченим ОСОБА_8 клопотання про закриття кримінального провадження за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі ст. 49 КК України, судом першої інстанції, під час судового розгляду, фактично були досліджені всі докази, подані як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, дослідження яких було необхідним для об`єктивного з`ясування обставин інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень та ухвалення судового рішення по суті висунутого проти нього обвинувачення.
Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК країни, якщо під час судового розгляду кримінального провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, незалежно від того, на якій стадії судового розгляду воно заявлене.
Водночас, незважаючи на наявність відповідного клопотання, ту обставину, що станом на 14 грудня 2016 року дійсно сплинули строки давності, передбачені ст. 49 КК України, а обвинувачений ОСОБА_8 не ухилявся від слідства і суду та не вчинив нового злочину, що могло потягнути за собою зупинення або переривання перебігу давності, а також відсутність заперечень проти звільнення останнього від кримінальної відповідальності з боку прокурора та представника потерпілого, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не мав достатніх підстав для задоволення клопотання обвинуваченого про його звільнення від кримінальної відповідальності з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 285 КПК України, особі, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, згідно вимог, передбачених ч. 3 ст. 285 КПК України, повинно бути роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності, в даному випадку через настання підстав, передбачених ст. 49 КК України, які не є реабілітуючими підставами, оскільки в цьому випадку суд повинен переконатися в тому, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення та чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_8 особисто підписав та подав до суду клопотання про його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а також на те, що він, як прямо зазначено в оскаржуваній ухвалі, цілком розуміє свої права, визначені ч. 3 ст. 285 КПК України та підставу його звільнення від кримінальної відповідальності, колегія суддів вважає, що фактично останній заперечував проти такого звільнення, оскільки повністю не визавав свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинах та вважав і вважає себе невинним.

У такому випадку, встановивши необґрунтованість заявленого обвинуваченим клопотання через наявність істотних суперечностей між його ставленням до висунутого проти нього обвинувачення та до наслідків звільнення від кримінальної відповідальності з підстав, передбачених ст. 49 КК України, суд першої інстанції своєю ухвалою, за наслідками розгляду відповідного клопотання, повинен був відмовити у його задоволенні, як це передбачено ч. 4 ст. 288 КПК України, та продовжити судове провадження в загальному порядку.

Вказаний висновок не свідчить про те, що невизнання вини виключає можливість застосування до обвинуваченого ст. 49 КК України, однак у цьому випадку, у разі якщо за результатами судового розгляду суд визнає вину обвинуваченого доведеною, то він, згідно вимог ч. 5 ст. 74 цього Кодексу, повинен був за вироком суду звільнити особу від покарання, а не від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.

Отже, на думку колегії суддів, ухвала суду першої інстанції, відповідно до якої ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності із закриттям кримінального провадження з підстав, передбачених ст. 49 КК України, не може бути визнана законною та обґрунтованою, оскільки обвинувачений фактично заперечував проти такого звільнення, що призвело до порушення його законних прав та інтересів, у тому числі презумпції невинуватості, яка гарантована Конституцією України.

Що ж стосується інших обставин, які на думку обвинуваченого свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, в тому числі через незаконність складу суду з огляду на обставини, пов`язані з дотриманням порядку визначення судді для розгляду даного судового провадження, передбаченого ст. 35 КПК України, то всі вони є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 409 КПК України однією з підстав для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, як це передбачено ст. 412 КПК України, є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили, чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

В даному випадку таким порушенням колегія суддів визнає звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження щодо нього у звязку із закінченням строків давності, тобто з підстав, проти яких останній фактично заперечував, що підтверджується його показаннями протягом всього судового розгляду та доводами поданої ним апеляційної скарги в частині заперечення висунутого проти нього обвинувачення.
З огляду на це, а також приймаючи до уваги положення ст. 415 КПК України про те, що суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду та призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені порушення, передбачені пунктами 2-7 ч. 2 ст. 412 цього Кодексу, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду прийняти рішення, яким задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого, скасувати ухвалу суду та призначити новий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у суді першої інстанції, згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст. 318 380 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 415, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м. Києва, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року, якою задоволене клопотання ОСОБА_8 про його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000261 від 28 листопада 2012 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст. 190 КК України, закрите, зі звільненням останнього від кримінальної відповідальності за вказані правопорушення, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності скасувати та призначити новий розгляд зазначеного кримінального провадження у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_3 ) ( ОСОБА_2 )

Справа № 11-кп/796/771/2017

Категорія: ч.ч. 1, 2 ст. 190 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_10

Доповідач - суддя ОСОБА_1