Ухвала
іменем України
31 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 та в його інтересах захисника ОСОБА_5 на вирок Дарницького районного суду м. Києва

від 23 лютого 2017 року й ухвалу Апеляційного суду міста Києва

від 18 липня 2017 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР

за № 0000510,
в с т а н о в и л а:
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року
ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , такого що судимостей не має
засуджено за ч. 1 ст. 368 КК України до 6 місяців арешту з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційнорозпорядчих чи адміністративногосподарських функцій, а також посади в правоохоронних органах, у тому числі органах митної та фіскальної служби України, строком на 2 роки.
Також вказаним вироком вирішено долю речових доказів.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без зміни.
Як вбачається з копій оскаржуваних судових рішень, ОСОБА_4 засуджений за те, що будучи головним державним інспектором відділу протидії митним правопорушенням управління боротьби з митними правопорушеннями Київської митниці Державної фіскальної служби України (далі ДФС України), тобто є службовою особою, діючи умисно з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, 04 серпня 2016 року звернувся до митного брокера ОСОБА_6 , який перебував на території митного поста «Східний термінал» Київської митниці ДФС за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Мартусівка, вул. Мойсеєва 72, та займався митним оформленням вантажу «фісташкові горіхи», що надійшов на адресу його клієнта ПП «Альборз» (3), з пропозицією сплати йому на постійній основі неправомірної вигоди за безперешкодне митне оформлення ним вантажу.

В свою чергу ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що ОСОБА_4 , займаючи посаду у відділі протидії митним правопорушенням управління боротьби з митними правопорушеннями Київської митниці ДФС України, та є представником влади, має реальну можливість негативно вплинути на процедуру митного оформлення вантажу, що може призвести, зокрема, до настання негативних наслідків для його клієнта у вигляді необґрунтованого простою вантажу та завдання у зв`язку з цим матеріальних збитків, погодився на його пропозицію.
Після цього, приблизно 28 серпня 2016 року ОСОБА_4 , перебуваючи на території митного поста «Східний термінал» Київської митниці ДФС України, погодився на отримання від ОСОБА_6 неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів у сумі 12000 грн двома частинами із розрахунку

по 2400 грн за випуск у вільний обіг на території України кожної партії вантажу «фісташкові горіхи».
Продовжуючи свої неправомірні дії направлені на отримання неправомірної вигоди, 2 вересня 2016 року приблизно о 16 год 30 хв, ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт "Бориспіль", одержав від ОСОБА_6 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 4800 грн за невчинення будь-яких дій, що будуть перешкоджати виконанню усіх необхідних митних формальностей при митному оформленні ним двох партій вантажу «фісташкові горіхи» та випуск його для вільного обігу на митній території України.
Крім того, 28 вересня 2016 року приблизно 08 год 10 хв, ОСОБА_4 , на виконання свого злочинного умислу, продовжуючи свої неправомірні дії, направлені на отримання неправомірної вигоди, діючи умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 17, одержав від ОСОБА_6 решту частини раніше обумовленої неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів у сумі 7200 грн за невчинення будь яких дій, що будуть перешкоджати виконанню усіх необхідних митних формальностей при митному оформленні ним трьох партій вантажу «фісташкові горіхи» та випуск його для вільного обігу на митній території України, після чого ОСОБА_4 було затримано працівниками УВБ ГУ ДФС України та Київській області та слідчим прокуратури Київської області в порядку ст. 208 КПК України.
Всього, в період з 2 вересня 2016 року по 28 вересня 2016 року ОСОБА_4 одержав від ОСОБА_6 раніше обумовлену між ними неправомірну вигоду в сумі 12000 грн за невчинення будь яких дій, що будуть перешкоджати виконанню усіх необхідних митних формальностей при митному оформленні ним п`яти партій вантажу «фісташкові горіхи» та випуск його для вільного обігу на митній території України.
У касаційній скарзі засуджений та його захисник просять змінити постановлені щодо ОСОБА_4 судові рішення в частині призначеного основного покарання. На їхню думку покарання у вигляді 6 місяців арешту є явно несправедливим через суворість, через що, просять призначити покарання у вигляді штрафу. Зазначають, що суди обох інстанції повною мірою не врахували пом`якшуючі вину ОСОБА_4 обставини.
Перевіривши доводи наведені в касаційній скарзі засудженого та його захисника, надані до скарги копії судових рішень, касаційний суд дійшов висновку про те, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду про винність ОСОБА_4 у скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості є безпідставними.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Щодо покарання, яке призначено ОСОБА_4 то воно відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Твердження про те, що судом не в повній мірі враховано пом`якшуючі вину обставини колегія суду касаційної інстанції вважає необґрунтованими.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що при призначенні покарання ОСОБА_4 суд першої інстанції врахував

тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані про особу винного, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивну характеристику засудженого за місцем роботи та проживання. Крім того, судом враховано, що ОСОБА_4 має на утриманні неповнолітню дитину, стан здоров`я засудженого та його дружини.

Обставинами, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На думку колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 1

ст. 368 КК України у виді арешту, що відповідно до санкції вказаної норми є не найбільш суворим видом покарання, з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, а також посади в правоохоронних органах, у тому числі органах митної та фіскальної служби України строком на 2 роки.
З таким висновком погоджується і колегія суддів суду касаційної інстанції, а призначене ОСОБА_4 покарання вважає необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.
Доводи скаржників про невизнання судом позитивної характеристики ОСОБА_4 , його роботу охоронцем, наявності у нього на утриманні неповнолітньої доньки, стану здоров`я засудженого та його дружини обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , є необґрунтованими.
Всі наведенні обставини були враховані судом при призначенні покарання та неможуть бути достатньою підставою для пом`якшення призначеного покарання.

Крім того відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті. Тобто, застосування даної норми є правом суду,

а не обов`язком.
Апеляційний розгляд кримінального провадження проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Всі доводи апеляції засудженого та його захисника належно перевірені апеляційною інстанцією, на них надано змістовні відповіді, ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 та його захиснику ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за їхньою касаційною скаргою на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року й ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 18 липня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3