О К Р Е М А Д У М К А
29 червня 2017 року колегією суддів Ленінського районного суду м. Полтави в складі: ОСОБА_1 і ОСОБА_2 прийнято вирок у кримінальному провадженні № 539/1272/17 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187 КК України, яким затверджено угоди про визнання винуватості між прокурором та всіма обвинуваченими.
Даним вироком визнано ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за ч.4 ст. 187 КК України та призначено кожному 8 років позбавлення волі .
З даним вироком погодитися не можу, в зв`язку з тим, що вказана угода про визнання винуватості не підлягає затвердженню судом відповідно до вимог ч.4 ст. 474 КПК України на підставі наступного.
Як вбачається з обвинувального акту, обвинувачені обвинувачуються у вчиненні ряду нападів, з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, з погрозою застосування такого насильства ( розбій), вчинений організованою групою, поєднаний з проникненням у житло, особою яка раніше вчинила розбій (обвинувачений ОСОБА_6 ).
Так злочинні дії останніх складаються з п`яти епізодів злочинної діяльності по двом із яких наступили тяжкі наслідки у вигляді смерті потерпілих: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Розбій є найбільш небезпечним серед злочинів проти власності. Це обумовлено тим, що обов`язковим додатковим об`єктом його виступають життя чи здоров`я потерпілого.
Виходячи з об`єктивної сторони розбою: напад може бути відкритим або таємним, але обов`язково повинен виявлятися у психічному чи фізичному насильстві, яке має реальний характер.
Фізичним насильством, небезпечним для життя чи здоров`я, що інкримінується органами досудового розслідування в даному кримінальному провадженні, охоплюються: легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності; середньої тяжкості тілесні ушкодження; замах на вбивство; вбивство.
При цьому, замах на вбивство і вбивство, характеризуючи вчинене як особливо кваліфікований розбій (ч.4 ст. 187 КК України), не охоплюються цим складом і потребують додаткової кваліфікації за п.6 ч.2 ст. 115 КК України.
Дії всіх обвинувачених охоплювалися єдиним умислом, в тому числі і щодо спричинення тяжких тілесних ушкоджень, що спричини смерть потерпілих, оскільки всі обвинувачені перебували в одному приміщенні під час розбою та їх спричинення, що вказує про те, що вони чули і бачили, що відбувається з потерпілими і при цьому мали фактичну і фізичну можливість вчинити дії для відвернення спричинення потерпілим тяжких тілесних ушкоджень, що потягли смерть потерпілих, та настання таких тяжких наслідків.
При цьому, всі обвинувачені одномоментно залишали домогосподарство, де вчинявся розбій та спричинення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть двох потерпілих, будь-яких об`єктивних даних про те, що спричинення тяжких тілесних ушкоджень, що потягнуло смерть потерпілих, виходить за межі їх спільної домовленості, окрім показань самих обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в ході досудового слідства не встановлено. За відсутності ОСОБА_11 , котрий також, як організатор, обвинувачується у вчиненні даних злочинів такі висновки органів дізнання та досудового слідства, є передчасними і такими, що не ґрунтуються на належних та допустимих доказах в кримінальному провадженні.
Також, згідно обвинувального акта епізоди злочинної діяльності обвинувачених, де мали наслідки смерть потерпілих, мають розрив в часі, а саме 02.07.2016 року було вчинено розбій з нанесенням тяжких тілесних ушкоджень, що потягли смерть ОСОБА_12 та 12.07.2016 року - відносно ОСОБА_13 , який також помер в результаті отриманих тяжких тілесних ушкоджень, що також спростовує висновки органів досудового розслідування про те, що дії ОСОБА_11 виходили за межі їх спільної домовленості.
В свою чергу, органами досудового розслідування, без перевірки показань ОСОБА_11 , матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, в зв`язку з його розшуком, не доведено належними та допустимими доказами, що саме останній являвся організатором організованої злочинної групи, як того вимагає п.3 ч.4 ст. 469 КПК України.
З урахуванням викладеного, в угоді допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди.
При цьому, дані злочини вчинені проти осіб похилого віку, їх майна і здоров`я, а також життя двох потерпілих, котрі від отриманих тяжких тілесних ушкоджень померли.
Спосіб даних протиправних дій вказує про їх зухвалість і особливу суспільну небезпечність.
Дані обставини свідчать, що покарання обвинуваченим, визначене угодою, а саме у вигляді мінімальної межі санкції ч.4 ст. 187 КК України, не відповідає інтересам суспільства.
Шкода завдана злочинними діями становить близько 100 000 грн., котра відшкодування лише частково за рахунок вилученої у ОСОБА_9 і ОСОБА_6 викрадених речей та цінностей, що також вказує про невідповідність даної угоди вимогам закону та свідчить про наявність єдиного умислу, як на розбій, так і нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілим, що спричинили смерть останніх, на досягнення якого і було вчинено весь обсяг дій всіма членами організованої злочинної групи.
Таким чином, дана угода суперечить п.3 ч. 4 ст. 469, п.1,2,3,ч.7 ст. 474 КПК України, на підставі чого в її затвердженні слід відмовити, а судове провадження підлягає продовженню у загальному порядку.
Суддя: ОСОБА_14