Ухвала
іменем україни
20 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 12 травня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000401, за обвинуваченням
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що мешкає у АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Золочівського районного суду Львівської області від 18 лютого 2015 року, залишеним без зміни ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, з обов`язковим вилученням прав водія.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК.
Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
У касаційній скарзі прокурор просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, оскільки поза увагою суду залишилися доводи прокурора про суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_5 злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, котрий скоєно засудженим у стані алкогольного сп`яніння, його наслідки у виді смерті потерпілого, а також факт залишення ОСОБА_5 місця пригоди.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 11 вересня 2015 року о 13.00 год, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ - 2103», рухався по вул. Головній у с. Бортків Золочівського району Львівської області, де біля будинку № 44, грубо порушуючи вимоги пунктів 1.5, 1.7, 2.3 б), д); 2.9 а); 12.3 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який переходив проїзну частину дороги. В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до настання його смерті.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Винуватість ОСОБА_5 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діянь за ч. 2 ст. 286 КК в касаційній скарзі прокурора не оспорюються.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до вимог ст. 65 КК суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.
За змістом ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Свій висновок про можливість звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, суд першої інстанції зробив з огляду на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, в повному обсязі відшкодував матеріальну шкоду. Також суд установив обставини, що пом`якшують покарання, зокрема: щире каяття, сприяння розкриттю злочину, відсутність претензій з боку потерпілої, а також обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Однак з таким рішенням колегія суддів погодиться не може та вважає, що воно прийнято без урахування належним чином усіх обставин кримінального провадження, зокрема вчинення ОСОБА_5 злочину у стані алкогольного сп`яніння, високий ступінь концентрації алкоголя в крові засудженого 2,98 проміле, тяжкі незворотні наслідки кримінального правопорушення у виді смерті потерпілого ОСОБА_7 та поведінку засудженого, який після скоєння наїзду на пішохода не вчиняв будь-яких дій для надання допомоги потерпілому, а навпаки покинув місце пригоди (т. 1 а.п. 53-53 зв.). Усе наведене у своїй сукупності свідчить про значну суспільну небезпечність засудженого під час вчинення ним найбільш тяжкого порушення у сфері безпеки дорожнього руху.
Приймаючи рішення про наявність достатніх підстав для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК, суд належним чином свого рішення не мотивував і не навів переконливих аргументів на підтвердження свого висновку щодо ступеня його суспільної небезпечності та можливості виправлення засудженого без ізоляції від суспільства.
Колегія суддів вважає, що усі наведені судом першої інстанції дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують покарання, які начебто давали суду підстави для застосування до нього положень ст. 75 КК, були вже враховані судом при призначенні йому покарання у розмірі близькому до мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 286 КК. Посилання суду на критичне відношення ОСОБА_5 до скоєного та прийняття ним заходів по відшкодуванню заподіяної шкоди, а також позицію потерпілої ОСОБА_8 про відсутність претензій до нього, не є переконливими аргументами, які б свідчили про можливість виправлення ОСОБА_5 за умови застосування ст. 75 КК.
Переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою прокурора, в якій ставилося питання про його скасування та ухвалення нового вироку, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого, суд апеляційної інстанції не дав переконливих відповідей на всі її доводи та залишив його без зміни.
Відповідно до вимог ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення, в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Однак, суд апеляційної інстанції не дотримався наведених вимог кримінального процесуального закону та не перевірив належним чином наведених в апеляційній скарзі прокурора доводів, рішення про законність вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_5 покарання належним чином не обґрунтував.
За таких обставин, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду апеляційної інстанції скасуванню, як така, що не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.
Під час нового розгляду апеляційної скарги,суд повинен належно оцінити відомості про особу винного, обставини, які впливають на призначення покарання, і прийняти законне, обґрунтоване й умотивоване рішення, маючи на увазі, що за тих самих даних про особу засудженого та обставин, які пом`якшують покарання, призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК є таким, що не відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок м`якості.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 12 травня 2016 року щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3