Справа № 202/4236/17
Провадження № 1-кс/202/1239/2017
УХВАЛА

26 червня 2017 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУ НП України в Дніпропетровській області ОСОБА_3
розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУ НП України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_4 про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:
У провадженні СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001330 від 08.06.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.
26 червня 2017 року слідчому судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 погоджене з прокурором прокуратури Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_4 про арешт майна.

В обґрунтування клопотання слідчим зазначено, що у ході досудового розслідування встановлено, що з 2010 року ОСОБА_5 знаходилась на посаді фінансового директора ТОВ «Морефрост 2004». Вищевказаному підприємству необхідні були грошові кошти, у зв`язку з чим 12 грудня 2011 року між ПАТ «ПроКредит Банк» та ТОВ «Морефрост 2004» була укладена рамкова угода № FW1501.226. В якості забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Морефрост 2004» за кредитним договором, 12.12.2011 між ОСОБА_5 (іпотекодавець) та ПАТ «ПроКредит Банк» (іпотеко держатель) був укладений договір іпотеки № 225302-ІДІ, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6 . Як убачається з п. 2.1. цього договору, на забезпечення виконання основних зобов`язань позичальника ТОВ «Морефрост-2004» та вимог іпотекодержателя, іпотекодавець передає в іпотеку на умовах, визначених договором, предмет іпотеки, а саме домоволодіння та земельну ділянку по АДРЕСА_1 , власницею яких являлась ОСОБА_5 (відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.07.2007 та до договір купівлі-продажу домоволодіння від 05.07.2007).

05.08.2015 ухвалою господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/6666/15 порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Морефрост 2004» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів із наслідками (зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів). 12.08.2015 постановою цього ж суду ТОВ «Морефрост 2004» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру у справі.

10.09.2015 між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_7 було укладено договір про відступлення права вимоги та зміну сторони у зобов`язанні. Згідно з п. 1.1. цього договору, банк відступає свої права вимоги до боржника ТОВ «Морефрост 2004» в повному обсязі третій особі. В зв`язку з укладанням вищезазначеного договору про відступлення права вимоги та зміну сторони у зобов`язанні між тими ж сторонами було укладено договір про відступлення прав за договором іпотеки, який був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_8 . Відповідно до п. 3 названого договору, первісний кредитор, як первісний іпотекодержатель передає новому кредитору права за договором іпотеки, а новий кредитор їх приймає та набуває усі права, які мав первісний іпотекодержатель. Однак з моменту порушення справи про банкрутство зміна кредитора може відбуватись лише в порядку правонаступництва (ст. 21 чинного на той час ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»). Таким чином укладання та виконання цих договорів порушило мораторій на задоволення вимог кредиторів встановлений судом.

Також було встановлено, що 24.12.2015 ОСОБА_7 звернулась до державного реєстратора ОСОБА_9 із заявою про державну реєстрацію її права власності. Але вона надала неповний комплект документів та реєстрація була відкладена. Закон про державну реєстрацію передбачає вирішення питання про реєстрацію або відмову у реєстрації за первинною заявою. Будь яка наступна заява може бути розглянута тільки після прийняття рішення реєстратором стосовно цієї первинної заяви. Ці вимоги закону були грубо порушені іншим державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , яка діючи як державний реєстратор прийняла рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 та без надання останньою повного комплекту документів, що підтверджують законність прав власності ОСОБА_7 , факт відсутності яких був підставою для відкладення розгляду заяви ОСОБА_7 попереднім державним реєстратором, а саме: завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотеко держателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотеко держателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; звіт про оцінку предмета іпотеки.

Як зазначає потерпіла ОСОБА_5 , ОСОБА_7 для реєстрації права власності на земельну ділянку та будинок АДРЕСА_1 , надала накладну № 2095251, в якій є рукописний текст та підпис від імені ОСОБА_5 про те, що вона нібито отримала вищевказані документи. Проте, останній жодного кур`єрного листа (накладної) не надходило, вказані документи ОСОБА_5 не отримувала, вказаний підпис не ставила, жодний рукописний текст не писала.

Також відповідно до договору про відступлення права вимоги та зміну сторони у зобов`язанні, ОСОБА_7 повинна була сплатити на користь банку суму 885000 грн. Сплатою цієї суми був обумовлений момент нотаріального посвідчення договору відступлення права вимоги за іпотечним договором. Але сума не була сплачена.

На момент вчинення вказаних дій в будинку АДРЕСА_1 проживали малолітні діти, права яких грубо порушені. Малолітня дитина, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вписана в паспорт ОСОБА_5 . Наявність в останньої малолітньої дитини давало ОСОБА_11 сервітутне право користування житлом як члену сім`ї власника житла за фактом набуття статусу члена його сім`ї (ухвала Верховного Суду України від 21 вересня 2011 р. у страві № 6-57868св10). Також відповідно до відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області в будинку АДРЕСА_1 , зареєстрована ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останній є інвалідом дитинства.

Також Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2016 ТОВ «Морефрост 2004» було ліквідовано, а рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.04.2017 договір поруки № 225302-ДП2 від 12.12.2011, укладений між ОСОБА_5 та ПАТ «ПроКредитБанк» припинений. Тому відповідно зобов`язання боржника припиняються.

У зв`язку з чим, для запобігання наслідків, передбачених ст. 170 КПК України, просив накласти арешт на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку та домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засідання слідчий клопотання підтримав, просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні.
Власник майна у судове засідання не з`явився, про дату та час засідання повідомлявся належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України неявка власника майна не перешкоджає розгляду клопотання.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення слідчого приходить до наступного висновку.
У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього матеріали, вважаю що клопотання є необґрунтованим та не підлягає задоволенню, оскільки слідчим не доведено наявність підстав передбачених КПК України для накладання арешту на майно, із врахуванням того, що відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, внесені за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України.
Клопотання про фіксування процесуальної дії за допомогою технічного засобу під час розгляду клопотання слідчому судді не надходило і за ініціативою слідчого судді не здійснювалося, що відповідає вимогам ст. 107 КПК України.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 110, 131, 132, 170, 171, 173, 309, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 погоджене з прокурором прокуратури Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001330, зареєстрованому в Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань 08.06.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1