Cправа № 750/3847/17
Провадження № 1-кс/750/1014/17

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2017 року м. Чернігів
Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

особи, яка подала скаргу - ОСОБА_3

прокурора - ОСОБА_4

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора, яка полягає в невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 14.04.2017 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність військового прокурора Чернігівського гарнізону ОСОБА_5 , яка полягає в невнесенні тим відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 07.04.2017 про вчинення начальником органу досудового розслідування Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а саме «у свідомому навмисному не виконанні ним судового рішення від 25.03.2016 та приховуванні таким чином злочинів, за що законодавством передбачено юридичну відповідальність у відповідності до порядку ст. ст. 364, ч. 3 ст. 382, 396 КК України».

У судовому засіданні особа, яка подала скаргу ОСОБА_3 таку підтримав та просив її задовольнити з наведених у ній підстав. Разом із тим, він не заперечував, що відомості про злочин, щодо яких він звертався до поліції, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, але при цьому наполягав, що такі були зазначені слідством не в повному обсязі та не кваліфіковані за всіма статтями кримінального кодексу, на які він посилався.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення тієї, зазначивши, що при отриманні зазначеної вище заяви особи, яка подала скаргу до суду, прокуратурою були перевірені всі матеріали слідства міськполіції, з котрих слідує, що на виконання вимог ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.03.2016, органом досудового розслідування, а саме Чернігівським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, того самого дня тобто 25.03.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3 було внесено відомості про кримінальне правопорушення та зареєстроване кримінальне провадження. При цьому як установлені обставини, так і попередню кваліфікацію зазначає слідчий, що не є порушенням закону. Пояснив, що якщо ОСОБА_3 вважає, що слідство якимсь чином не повно чи не точно сформулювало подані ним відомості, то й сам ОСОБА_3 в ході розслідування мав можливість оскаржити таке рішення або таке розслідування, що тим не робилось. Теж уважає, що начальник слідчого відділу поліції не має відповідних повноважень вирішувати питання про об`єднання кримінальних проваджень, оскільки це прерогатива лише прокурора. Установлене, і привело до висновку, що викладене в заяві ОСОБА_3 не свідчить про вчинення кримінального правопорушення начальником слідчого відділу міської поліції.

Заслухавши пояснення особи, яка подала скаргу, прокурора та дослідивши в судовому засіданні матеріали скарги, суд доходить висновку, що за результатами розгляду скарги, належить відмовити в її задоволенні.

Судовий розгляд був здійснений на основі принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їхньої переконливості, безпосередності дослідження показань, речей і документів, а також диспозитивності, разом із тим, особа, яка подала скаргу, не довела в судовому засіданні обставини тієї. При цьому, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив усі необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, не перебираючи на себе цю частину процесу.

Так у судовому засіданні встановлено, що 07.04.2017 ОСОБА_3 звернувся до військового прокурора Чернігівського гарнізону з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення за обставинами викладеними в його заяві, однак такі відомості внесенні так і не були. У тексті заяви в порядку ст. 214 КПК України, особа, яка подала скаргу зазначає наступні відомості, котрі полягають у тому, що «достовірно свідчать про вчинення очевидних кримінальних правопорушень начальником органу досудового розслідування ЧВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_6 , які полягають у зловживанні владою та службовим становищем і явному, свідомому навмисному не виконанні ним судового рішення від 25.03.2016 та приховуванні таким чином злочинів, за що законодавством передбачено юридичну відповідальність у відповідності до порядку ст. ст. 364, ч. 3 ст. 382, 396 КК України».

Разом із тим, у судовому засіданні встановлено, що 25.03.2016 слідчим слідчого відділу Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області були внесенні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, при чому саме ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.03.2016 орган досудового розслідування був зобов`язаний внести до того такі відомості за заявою ОСОБА_3 від 22.03.2016, у зв`язку із чим, прокурором беззаперечно встановлено, що заява ОСОБА_3 від 07.04.2017 в дійсності не містить повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, як це передбачає ст. 214 АПК України, викладені в ній обставини спростовуються витягом із кримінального провадження № 0002888 від 25.03.2016, де також прямо зазначено, що відомості про таке кримінальне правопорушення отримані на підставі заяви від ОСОБА_3 , та, виходячи із завдань кримінального провадження, викладених у ст. 2 КПК України, установлене не є порушенням закону, тому й рішення прокурора прийняте в межах його компетенції відповідно до вимог кримінального процесу.

При цьому суд наголошує, що особа, яка подала скаргу до суду, відповідно до положень ст. ст. 55, 214 КПК України, з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, набула статусу потерпілого, внаслідок виникнення в неї прав і обов`язків потерпілого, умови реалізації котрих, передбачені ст. 26 КПК України, де зазначено про те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених КПК України. Зазначене надало можливості, особі, яка подала скаргу до суду, у порядку, передбаченому ст. 220 КПК України, реалізовувати свої права у вигляді такого інституту кримінального процесу, як клопотання, у частині обсягу, механізму, способу, строку тощо, котрі стосуються досудового розслідування та, відповідно, і інституту судового контролю, у порядку передбаченому ст. ст. 303-310 КПК України, однак зазначене не свідчить про те, що судовий контроль виконує функцію проведення досудового розслідування, керування таким або нагляду за тим, оскільки все це є компетенцію керівників слідства, або відповідних прокурорів.

Установлене свідчить про те, що в судовому засіданні заслухані всі учасники кримінального провадження, а також вивчені всі надані суду матеріали такого, досліджені всі обставини події, а це приводить суд до висновку, що в даному випадку не мало місця порушень жодних із загальних положень досудового розслідування з боку учасників кримінального провадження, а саме прокурора.

Таким чином, ураховуючи встановлені факти та правовідносини, відповідно до повноважень, покладених на слідчого суддю при розгляді скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, у порядку, визначеному ст. 303 КПК України, у судовому засіданні встановлено, що підстави для задоволення скарги ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст. ст. 22, 23, 26, 303, 306, 307, 309 КПК України,
у х в а л и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї може бути подано під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1