Справа № 496/1064/17
Провадження № 1-кп/496/158/17
У Х В А Л А
26 квітня 2017 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 258 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
04.04.2017 р. до Біляївського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000049 від 07.03.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 258 КК України.
У підготовчому судовому засіданні прокурор просив суд призначити судовий розгляд по даному кримінальному провадженню, проведення якого здійснювати в спеціальному судовому провадженні, про що заявив відповідне клопотання.
Захисник обвинуваченого у підготовчому судовому засіданні заперечував проти призначення справи до судового розгляду, просив повернути обвинувальний акт, у зв`язку з його невідповідністю вимогам норм діючого кримінального законодавства.
Заслухавши думку прокурора, захисника, а також дослідивши обвинувальний акт з додатками та клопотання прокурора з додатками, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Як вбачається з обвинувального акту та додатків до нього, досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженню здійснювалося відповідно до глави 24-1 КПК України, а саме спеціальне досудове розслідування кримінальних правопорушень.
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Наведеного вище безумовно повинні дотримуватися і при здійсненні спеціального досудового розслідування передбаченого ч.1 ст.297- 1 КПК України.
Відповідно до положень ч.1 ст. 297-1 КПК України, спеціальне досудове розслідування (in absentia) здійснюється згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень глави 24-1 КПК.
За загальними правилами досудового розслідування, зокрема, визначеними статтями 42, 278, 279 КПК України, складені органом досудового розслідування повідомлення про підозру або повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри повинні бути вручені особі, а якщо її місце перебування невідоме, вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
З наданого суду реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000049 від 07.03.2017 року (а.с.11-22) та клопотання прокурора (а.с.45-49) вбачається, що:
- 25.09.2014 року внесено відомості до ЄРДР за №0001182 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258 КК України;
- 02.10.2014 року ОСОБА_7 було затримано;
- 03.10.2014 року йому повідомлено про підозру, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.10.2014 року йому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який ухвалою слідчого судді від 28.11.2014 року було продовжено;
- 23.12.2014 року ОСОБА_7 було повідомлено про зміну повідомленої підозри на нову.
- 25.12.2014 року заступником прокурора Одеської області було винесено постанову про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7
- 14.01.2015 року постановою прокурора Одеської області скасовано постанову про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , та 30.01.2015 року ОСОБА_7 оголошено в розшук.
Після чого досудове розслідування з 2015 р. по 2017 р. зупинялось та відновлювалося 5 разів та потім 21.03.2017 року ухвалою слідчого судді було надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.
Суд звернув увагу на те що, органами досудового слідства 25.12.2014 року було закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України та останнього було звільнено з під варти, як зазначено у клопотанні прокурора про здійснення спеціального судового провадження (а.с.47).
Тобто з 25.12.2014 року ОСОБА_7 стало відомо, що відносно нього закрито кримінальне провадження, він є невинуватим та вільним.
Відомостей того, що ОСОБА_7 був обізнаний про те, що відносно нього скасовано постанову про закриття кримінального провадження та 30.01.2015 року його оголошено в розшук, суду надано не було.
На підставі ст. 131 КПК України виклик в кримінальному провадженні є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, відомості про які повинні бути внесені до реєстру матеріалів досудового розслідування.
У підготовчому судовому засіданні прокурор пояснив що, місце знаходження ОСОБА_7 було не відомо, тому його оголосили у розшук. Крім того йому були направлені повістки про виклик підозрюваного, а також підозрюваний викликався шляхом опублікування в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті СБУ.
Разом з тим, як вбачається з наданих суду під час підготовчого судового засідання матеріалів, органами досудового слідства був здійснений виклик ОСОБА_7 на 13.03.2017 р. та на 17.03.2017 року (а.с.60-61), тобто ще до здійснення спеціального досудового розслідування, на яке було надано дозвіл 21.03.2017 року.
Відомості, що ОСОБА_7 викликали до органів досудового слідства в період з 25.12.2014 року по 13.03.2017 р., в наданих суду матеріалах відсутні.
Порядок вручення процесуальних документів підозрюваному при здійсненні спеціального досудового розслідування встановлений статтею 297-5 КПК України та відповідно до частини першої зазначеної статті повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційних веб-сайтах органів, що здійснюють досудове розслідування. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.
ОСОБА_7 викликався для ознайомлення з матеріалами спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні через публікацію повісток в газеті Урядовий кур`єр та на офіційному сайті СБУ на 27.03.2017 р. (а.с.62-69), суду не надано відомостей про виклик ОСОБА_7 для повідомлення про те, що відносно нього скасовано постанову про закриття кримінального провадження, а також того, що його з 30.01.2015 року оголошено в розшук та для вручення обвинувального акту.
Як вбачається з наданих матеріалів, повістки про виклик ОСОБА_7 , в рамках здійснення спеціального досудового розслідування, не були надіслані за останнім відомим місцем його проживання чи перебування.
На підставі ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

В свою чергу, обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, встановленим ст. 291 КПК України, яка передбачає вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим та прокурором.
Згідно ч. 4 ст. 291 КПК до обвинувального акту додається реєстр матеріалів досудового розслідування, який відповідно до ч. 2 ст. 109 КПК повинен містити номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
Судом встановлено, що в доданому до обвинувального акту реєстрі матеріалів досудового розслідування відомості про виклики підозрюваного ОСОБА_7 в порядку, визначеному ч.1 ст.297-5 КПК України, взагалі відсутні.
При цьому, в реєстрі лише зазначено про надання доступу до матеріалів спеціального досудового розслідування та ознайомлення стороною захисту з матеріалами досудового розслідування /п. 88 розділу І реєстру матеріалів досудового розслідування/, між тим, не зазначено, яким способом, та чи було повідомлено про це ОСОБА_7 .
Колегія суддів приходить до висновку що, органом досудового розслідування не були виконані всі вимоги, передбачені нормами кримінального процесуального закону при направленні кримінального провадження до суду, в тому числі і вимоги ст.297-5 КПК України, оскільки в матеріалах провадження відсутні відомості щодо надсилання підозрюваному ОСОБА_7 повісток про виклик за останнім відомим місцем його проживання чи перебування в період досудового слідства з 25.12.2014 року по 13.03.2017 р., а також під час спеціального досудового розслідування.
За таких обставин суд вважає, що у порядку, передбаченому ч.1 ст. 297- 5 КПК України, виклик підозрюваного для повідомлення про підозру, а також надання йому доступу до матеріалів досудового розслідування та вручення обвинувального акту не було здійснено, чим було порушено його право на захист.
Усунення порушення права на захист, допущене на стадії досудового розслідування, повинно бути усунене самим органом досудового розслідування.
Згідно ч.1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що закріплено статтею 8 КПК України.
Частиною 5 ст. 9 КПК України встановлено, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що не розглядає помилок щодо питань факту або права, яких припустилися національні суди, якщо тільки такі помилки не порушили права та свободи, що охороняються Конвенцією коли, як виняток, можна стверджувати, що помилки становлять несумісну зі статтею 6 Конвенції «несправедливість».
Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року зазначив, що поняття «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (див. "Фоті та інші проти Італії" (Foti and Others v. Italy), рішення від 10 грудня 1982 року, п. 53, та "Озтурк проти Німеччини" (Ozturk v. Germany), рішення від 21 лютого 1984 року, п. 53).
Крім того, у рішенні по справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, ЄСПЛ зазначає на те, що у тексті п. п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (справа «Камасінскі проти Австрії» рішення від 19.12.1989 року).
Також, ЄСПЛ нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції, де необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії», рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та ін. проти Австрії»).
Право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», а також «Даллос проти Угорщини»).
Неодноразово Європейський суд з прав людини зазначав, що жодна справа не повинна бути розглянута, якщо особа протягом часу, який дозволяє їй з`явитися до суду й підготувати свій захист,не була повідомлена повістками, якщо тільки не буде встановлено, що вона навмисно уникала правосуддя.
Відсутність вказаної вище інформації істотно порушує вимоги, передбачені підпунктами «а» та «b» п. 3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:
«а» бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;
«b» мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту;
У відповідності до п. 3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Колегія суддів, у відповідності з вимогами ч. 6 ст. 22 КПК України, яка передбачає, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, враховує відсутність правового механізму для застосування інституту спеціального судового розгляду у підготовчому судовому засіданні, при цьому дійшла до висновку, що вищенаведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту та додатків до нього вимогам ст.ст. 109, 291 КПК України. Допущені у справі порушення прав і свобод ОСОБА_7 і є такими, що становлять порушення права на справедливий суд, передбачений статтею 6 Конвенції.
За таких обставин колегія суддів вважає доцільним в клопотанні прокурора про здійснення спеціального судового провадження відмовити та обвинувальний акт з додатками повернути прокурору для усунення виявлених недоліків.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 314, 395 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000049 від 07.03.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 258 КК України - повернути прокурору відділу нагляду за додержанням законів органами СБ України та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Одеської області.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 .