Єдиний унікальний номер:343/164/17
Номер провадження: 1-в/0343/30/17
У Х В А Л А
про відмову умовно-дострокового звільнення від відбування покарання
08 лютого 2017 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
представника Долинського ВЦ № 118 ОСОБА_4 ,
засудженого - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області заяву засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -
ВСТАНОВИВ:
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
У судовому засіданні ОСОБА_5 просив задовольнити заяву та умовно-достроково звільнити його від відбування покарання на невідбутий строк, оскільки йому потрібно лікуватись. Не був працевлаштований по причині відсутності підходящої роботи.
Представник адміністрації Долинського ВЦ № 118 Івано-Франківської області ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні заяви та пояснив, що засуджений характеризується посередньо, допускав порушення вимог режиму відбування покарання, за що було накладено одне дисциплінарне стянення правами начальника установи у виді 10 діб ДІЗО, яке погашене у встановленому законом порядку, оголошувалось одне заохочення, не слідкує за своїм зовнішнім виглядом, не проявляв ініціативи у працевлаштуванні, не завжди ввічливий та тактовний з працівниками установи. 26.12.2016 року в умовно-достроковому звільненні йому було відмовлено як такому, що не довів своє виправлення.
Прокурор в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , оскільки він своєю працею не довів своє виправлення.
У судове засідання представник спостережної комісії при Долинській районній державній адміністрації не прибув, причину неявки суду не повідомив, незважаючи на те, що про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.
Дослідивши матеріали справи, оцінюючи особу засудженого, оглянувши матеріали особової справи та відомості про поведінку засудженого, заслухавши представника адміністрації виправного центру, пояснення засудженого, суд дійшов до наступних висновків.
Положення ст. 81 КК України передбачають дві умови для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання: засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення; засуджений фактично відбув не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Сумлінна поведінка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень в процесі виконання покарання, гарної поведінки в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечним виконанням законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватись інші особи, які відбувають покарання.
Аналізуючи викладене, зазначені вище норми вказують на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.
Окрім цього, з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові № 2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", вбачається, що умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

У відповідності до п. 1 вказаної постанови умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Із досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів клопотання та особової справи засудженого ОСОБА_5 судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_5 востаннє засуджений вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.02.2015 року, яким його визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 185 ч. 2, 71 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 років 6 місяців обмеження волі.

Початок відбуття покарання засудженому рахується з 25.03.2015 року, кінець строку 25.09.2018 року. Фактично невідбута частина терміну покарання станом на 08.02.2017 року становить 1 рік 7 місяців 17 днів, що свідчить про те, що ОСОБА_5 відбуто необхідні 1/2 частини, призначеного судом покарання.

З характеристики засудженого ОСОБА_5 вбачається, що 25.03.2016 року прибув в Долинський виправний центр (№118). Був працевлаштований днювальним відділення СПС, на даний час не працевлаштований, намірів щодо працевлаштування не виявляє. Допускав порушення вимог режиму відбування покарання, за що було накладено одне дисциплінарне стягнення правами начальника установи у вигляді 10 діб ДІЗО, яке на даний час погашене у встановленому законом порядку. Оголошувалось одне заохочення правами начальника відділення СПС. Приймає участь в реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених за напрямком "Фізкультура і спорт". До виконання передбачених законних вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Умисно уникає виконання робіт із самообслуговування, не бачить необхідності у самостійному їх виконанні. Вину у скоєному злочині визнав повністю. Свідомо уникає виконання робіт із благоустрою установи або перекладає виконання на інших засуджених.
Згідно довідки про працевикористання засудженого від 23.12.2016 року ОСОБА_5 працював у квітні 2015 року, з серпня по грудень 2015 рок, за що отримував заробітну плату. Виконавчі листи в бухгалтерію установи не поступали.
Судом встановлено, що адміністрація установи Долинського виправного центру №118, в якій відбуває покарання засуджений, не зверталась до суду у встановленому законом порядку про умовно-дострокове звільнення засудженого після відбуття ним установленої КК України частини строку покарання.
Натомість, з особової справи засудженого № 03/2015 ОВ (№55), зокрема з виписки з протоколу №25 засідання комісії Долинського ВЦ (№118) від 26.12.2016 року вбачається, що комісією відмовлено у поданні матеріалів особової справи ОСОБА_5 до суду по УДЗ, як такому, що не довів своє виправлення.
При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд бере до уваги ті факти, що на ОСОБА_5 за час відбування покарання 27.01.2016 року накладалось стягнення у виді 10 діб ДІЗО за зберігання заборонених предметів та нетактовну поведінку до працівників адміністрації установи, двічі заохочувався, на даний час не працює та не проявляє ініціативи до працевлаштування, що не може свідчити про його постійну зразкову поведінку, на яку повинні орієнтуватись інші особи, які відбувають покарання. Судом також враховуються тяжкість вчинення засудженим злочину та те, що він раніше судимий за вчинення умисних злочинів, однак на шлях виправлення не став. Окрім цього, суд бере до уваги, що невідбута частина покарання засудженого становить1 рік 7 місяців 17 днів.
З огляду на зазначене, коли єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання, суд вважає, що поведінка засудженого не свідчить про його виправлення. Те, що ОСОБА_5 періодично працював не може слугувати переконливою підставою для висновку про те, що він виправився та не буде продовжувати вчиняти нові злочини. Сумлінна поведінка засудженого повинна свідчити про сумлінне виконання громадських доручень, підвищення загальноосвітнього рівня, зразкової поведінки в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин. Переконливих доказів такої сумлінної поведінки засудженого під час відбування покарання в судовому засіданні не здобуто. Доводи ОСОБА_5 про те, що він підлягає звільненню у зв"язку з поганим станом здоров"я не заслуговують на увагу, оскільки захворювання не є підставною, яке надає йому право на УДЗ.
Тому, наявність в конкретному випадку лише формально-юридичних підстав, не свідчить про виправлення засудженого та не надає йому право на беззаперечне умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Таким чином, дані про особу засудженого та вищеописані обставини не дають суду достатніх підстав дійти до переконання, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком. А тому суд вважає, що клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є передчасним та не підлягає до задоволення.
На підставі викладеного, ст. 81 Кримінального кодексу України, керуючись ст.ст. 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення- відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом семи днів з дня її оголошення через Долинський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя: