АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/1819/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_7

представника власника майна ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_9 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, яке вилучене під час проведення обшуку в приміщеннях, які використовує ТОВ «Укрмонтажлюкс» (), за адресою: м. Київ, вул. Сабурова, буд. 3, а саме грошові кошти у розмірі 290 000 (двісті девяносто тисяч) гривень.

Відповідно до ухвали, слідчий суддя дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про арешт майна, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, власник майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає про порушення його прав у зв`язку із проведенням судового засідання за його відсутності.

Далі автор апеляційної скарги вказує на те, що грошові кошти, на які прокурор просить накласти арешт, перебувають у власності добросовісного набувача, у зв`язку із чим, рішення суду підлягає скасуванню. Додає, що слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі не зазначено на якій підставі та з якою метою прийнято рішення про накладення арешту на майно, як і не встановлено походження зазначених в ухвалі грошових коштів, кому та на яких правах вони належать.

Також власник майна зазначає, що арештовані грошові кошти передані ним на зберігання рідному брату - ОСОБА_7 , який є генеральним директором ТОВ «Укрмонтажлюкс», який в свою чергу статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні не має та додає, що жодного відношення до діяльності даного товариства він не має.

Одночасно власник майна звертає увагу суду на те, що копію оскаржуваної ухвали отримано апелянтом 20.03.2017 року, з апеляційної скаргою він звернувся 22.03.2017 року, а отже в строки, передбачені ст. 395 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку власника майна та його представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що апелянт в судовому засіданні участі не приймав, копію оскаржуваної ухвалиотримав 20.03.2017 року, а з апеляційною скаргою звернувся 22.03.2017 року, пятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді апелянтом не порушено, а тому і не підлягає поновленню.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, у провадженні Київської місцевої прокуратурою № 6 перебувають матеріали кримінального провадження за № 0001674, відомості про яке 05.03.2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 367 КК України.

Прокурор Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_9 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, під час проведення обшуку в приміщеннях, які використовує ТОВ «Укрмонтажлюкс» (), за адресою: м. Київ, вул. Сабурова, буд. 3, а саме: грошові кошти у розмірі 290000 (двісті дев`яносто тисяч) гривень, яке ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12 січня 2017 року задоволено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.

Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.

Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98цього Кодексу.

Задовольняючи клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення прокурора та, прийшов до правильного висновку, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно зазначене в клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене в клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.

Твердження апелянта про те, що грошові кошти, на які прокурор просить накласти арешт, перебувають у власності добросовісного набувача, колегія суддів не може визнати такими, що свідчать про необхідність скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні клопотання прокурора, оскільки положення ст. 170 КПК України дозволяють накласти арешт на майно будь якої особи, у разі необхідності забезпечити збереження речових доказів, що у цьому випадку і мало місце.

Посилання власника майна на те, що ухвала слідчого судді не містить підстав та мету накладення арешту є непереконливими, оскільки спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення, а твердження про те, що ТОВ «Укрмонтажлюкс» у даному кримінальному провадженні не має статусу підозрюваного, колегія суддів визнає необгрунтованими, оскільки метою накладення арешту є збереження речових доказів, тобто це не вимагає доведення причетності особи до кримінального правопорушення.

Доводи апелянта з приводу того, що розгляд клопотання прокурора про арешт тимчасово вилученого майна відбувся без повідомлення власника майна заслуговують на увагу, з урахуванням вимог ст. 172 КПК України, проте не тягнуть за собою скасування оскаржуваного судового рішення, з огляду на положення ст. 173 КПК України, яка містить перелік підстав для скасування і до яких наведена підстава не належить.

Твердження автора апеляційної скарги щодо походження та приналежності грошових коштів, не є предметом розгляду у цьому судовому засіданні, проте обставини, на які посилається власник майна, можуть бути з`ясовані в порядку ст. 174 КПК України.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на тимчасово вилучене майно, вилучене під час проведення обшуку в приміщеннях, які використовує ТОВ «Укрмонтажлюкс», за адресою: м. Київ, вул. Сабурова, буд. 3, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, слід визнати непереконливими.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170 - 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року, якою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_9 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, вилучене під час проведення обшуку в приміщеннях, які використовує ТОВ «Укрмонтажлюкс» (), за адресою: м. Київ, вул. Сабурова, буд. 3, а саме грошові кошти у розмірі 290 000 (двісті девяносто тисяч) гривень, залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4