Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2017 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

суддівОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 15 лютого 2017 року,
в с т а н о в и в:
Із матеріалів провадження за скаргою вбачається, що ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2016 року було відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області про закриття кримінального провадження № 0004291 від 28 вересня 2016 року.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали. Апеляційний суд відмовив скаржнику в поновленні цього строку і повернув апеляційну скаргу особі.
ОСОБА_4 звернулася з касаційною скаргою, в якій просить переглянути вказану ухвалу апеляційного суду в касаційному порядку. При цьому посилається на те, що їй не було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду скарги, тому відповідно до ст. 395 КПК строк апеляційного оскарження для неї обчислюється з дня отримання копії судового рішення.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Згідно з положеннями п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Процесуальний строк може бути поновлено лише за умови його пропуску з поважних причин. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є обєктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, повязані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Як убачається з копії ухвали апеляційного суду, прийняте рішення про відсутність поважних причин у ОСОБА_4 на оскарження в апеляційному порядку ухвали слідчого судді від 02 грудня 2016 року суд обґрунтував тим, що скаржниці тричі було належним чином повідомлено про час та місце розгляду її скарги на вищевказану постанову слідчого, про що свідчать довідки, складені секретарем судового засідання ОСОБА_5 , про повідомлення ОСОБА_6 за вказаним у скарзі номером телефону.
ОСОБА_4 достеменно знала і не могла не знати про те, що слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва постановив ухвалу 02 грудня 2016 року. Тому, з огляду на ці конкретні обставини справи зі скаржницею не можна погодитися в тому, що початок перебігу п`ятиденного строку для подання до апеляційного суду скарги на ухвалу слідчого судді має обчислюватися з часу отримання копії ухвали слідчого судді, а не з моменту проголошення судового рішення.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді ОСОБА_4 подала після закінчення п`ятиденного строку апеляційного оскарження, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК, апеляційний суд обґрунтовано повернув їй апеляційну скаргу як подану після закінчення строку апеляційного оскарження, і апеляційний суд за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.
За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення апеляційного суду щодо повернення апеляційної скарги ОСОБА_4 у цьому конкретному випадку було відповідає положенням ст. 395 КПК.
Касаційний суд констатує, що норма ч. 3 ст. 395 вказаного Кодексу забезпечує за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законну мету і не порушує самої сутності цього права. Суд установив, що на особу, яка оспорює рішення слідчого судді, ухвалене з її викликом, але без її участі, приписи норми ч. 3 ст. 395 КПК : (« … строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді …обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення») не поширюються. Така особа має дотримуватися загального правила апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 395 вказаного Кодексу: «…на ухвалу слідчого судді (апеляційна скарга подається) протягом п`яти днів із дня її оголошення.
Також у касаційній скарзі ОСОБА_4 не навела обґрунтованих доводів, які би ставили під сумнів висновок суду апеляційної інстанції про відсутність законних підстав для задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.
Оскільки апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні цього клопотання, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону, підстав для задоволення касаційної скарги немає.

За таких обставин, згідно п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, п. 6 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд
п о с т а н о в и в:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного судуМиколаївської області від 15 лютого 2017 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 єва