АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0001960 за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_9 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року ОСОБА_8 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, і на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

________________________________________________________________
Справа №11-кп/796/1246/2016 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_1
Суд визнав доведеним, що ОСОБА_8 11 лютого 2016 року близько о 21 год. перебував за адресою: м. Київ, вул. Марганецька, 22, де помітив наглядно знайому ОСОБА_11 , яка тримала в руках власний пакет, в якому знаходився гаманець з грошовими коштами в розмірі 108 гривень, та в цей момент у нього виник умисел на відкрите викрадення чужого майна, тож він обрав предметом свого злочинного посягання вказане майно потерпілої та реалізуючи ці свої злочинні наміри, підійшов до неї та з корисливих спонукань, з метою незаконного збагачення, відкрито вирвав пакет із зазначеним майном у неї з рук, через що остання втратила рівновагу та впала, отримавши тілесні ушкодження.
В подальшому, ОСОБА_8 , вчинивши відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_8 19 лютого 2016 року близько о 10 год. 20 хв. перебував в квартирі своєї знайомої ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , де побачив жіночу сумку, яка лежала на тумбочці в коридорі вказаної квартири та в нього виник злочинний умисел на повторне, відкрите викрадення чужого майна, а саме - сумки.
Реалізуючи свої злочинні наміри, спрямовані на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_8 відійшов від потерпілої ОСОБА_6 , розуміючи відкритий характер своїх дій та з корисливих спонукань, з метою незаконного збагачення, повторно, схопив жіночу сумочку, яка матеріальної цінності для потерпілої не становить, в якій знаходились грошові кошти в розмірі 105 гривень.
В подальшому, ОСОБА_8 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 105 гривень.

На вказаний вирок суду заступник прокурора м. Києва ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, посилаючись на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку із застосуванням закону, який не підлягав застосуванню, а саме безпідставному застосуванні ст. 75 КК України, та, як наслідок, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції проігноровано дані про підвищену суспільну небезпеку особи ОСОБА_8 , який вважається раніше не судимим лише в силу ст. 89 КК України, та, який свідомо розуміючи, що йому 19.02.2016 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, через 7 днів вчинив аналогічний умисний відкритий насильницький злочин проти власності, що свідчить про те, що він належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та зухвало ігноруючи можливість отримати суворе покарання і потрапити у місця позбавлення волі, не працюючи, обрав вчинення корисливих злочинів способом здобуття засобів для існування. При цьому, один з епізодів відкритого викрадення чужого майна супроводжувався насильством, яке хоча й не було небезпечним для життя або здоров`я потерпілої, однак свідчить про невиправдану агресивність обвинуваченого та його небезпечність для оточуючих.

Щодо врахування судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання обставини, що його помякшує - щире каяття, як підставу для звільнення його від відбування покарання, то апелянт вказує, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б підтверджували наявність такої обставини, а визнання ним вини свідчить про те, що він під тиском беззаперечних доказів намагається уникнути справедливого покарання за вчинення злочину.

Водночас, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 із застосуванням положень ст. 75 КК України, не навів переконливих доводів щодо можливості його виправлення без ізоляції від суспільства, та припустившись помилки, безпідставно застосував до обвинуваченого положення ст. 75 КК України, які не підлягали застосуванню, тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення обвинуваченому явно несправедливого та невиправдано м`якого покарання.

Тому, на думку апелянта, враховуючи дані про особу обвинуваченого та вчинені ним діяння, які відносяться до тяжких злочинів, беручи до уваги його наполегливе прагнення вести злочинний спосіб життя, тільки реальне відбування покарання у виді позбавлення волі, але не мінімальне, тобто у виді 5 років позбавлення волі, буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого та його захисника проти задоволення апеляційної скарги прокурора, оглянувши та долучивши до матеріалів провадження додатково надані захисником документи, що характеризують особу обвинуваченого, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались, як не заперечуються вони прокурором і в апеляційній скарзі.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно, що також апелянтом не оспорюється.

Доводи апелянта про неправильне застосування судом до ОСОБА_8 вимог ст. 75 КК України та як наслідок призначення йому невиправдано м`якого покарання, колегія суддів вважаєбезпідставними.

Міра покарання призначена обвинуваченому ОСОБА_8 відповідно до вимог ст. 65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливою, відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого, і є необхідною для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів.
З вироку вбачається, що при призначенні ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини кримінального провадження: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, його поведінку під час та після вчинення злочинних дій, а також дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, не одружений, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, має постійне місце реєстрації та проживання, де мешкає з матір`ю, яка є пенсіонеркою, його характеристику за місцем проживання, в якій відсутні дані щодо неналежної поведінки ОСОБА_8 в побуті, позицію сторони обвинувачення щодо призначення йому необхідної міри покарання із застосуванням ст. 75 КК України, та відсутність у всіх потерпілих, у зв`язку з усуненням завданої шкоди, будь-яких матеріальних претензій; відношення обвинуваченого до вчиненого, і його щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , а також відсутність обставин, які його обтяжують.

Саме на цих підставах суд, за змістом судового рішення, хоча й визнав за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, але визнав також і за можливе звільнити його від відбування цього покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з встановленням іспитового строку, протягом якого буде здійснюватись контроль за його поведінкою.
З таким рішенням суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, з урахуванням тих даних про особу ОСОБА_8 , які свідчать про те, що ОСОБА_8 , хоча раніше й притягувався до кримінальної відповідальності, але його дві попередні судимості погашені у встановленому законом порядку, та від часу погашення його останньої судимості - 22.06.2011 року впродовж майже п`яти років ним будь-яких протиправних дій не здійснювалось, що він позитивно характеризується за місцем проживання, де проживає з матір`ю та є її єдиним сином, а також того, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, і у потерпілих відсутні до нього будь-які матеріальні претензії у зв`язку з усуненням завданої шкоди, думки в суді апеляційної інстанції потерпілої ОСОБА_6 , яка впродовж п`яти років співмешкала з ОСОБА_8 і характеризує його виключно з позитивної сторони, як добру, порядну і працьовиту людину та просить не позбавляти його волі, та пояснень самого обвинуваченого щодо вчинення ним злочинів внаслідок перебування у депресійному стані через втрату впродовж короткого проміжку часу декількох близьких родичів і зокрема смерть 02 лютого 2016 року його рідного дядька, що об`єктивно підтверджується наданими захисником в суді апеляційної інстанції документами.

Зазначені обставини та дані про особу ОСОБА_8 колегія суддів вважає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, а висновки суду першої інстанції про те, що обвинувачений може бути виправлений без ізоляції від суспільства, у зв`язку з цим, правильними.

При цьому, всупереч тверджень апелянта, суд першої інстанції обґрунтовано визнав обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 - щире каяття обвинуваченого, з чим погоджується і колегія суддів, вважаючи доводи прокурора в цій частині безпідставними.

Так, за змістом ст. 66 КК України, щире каяття знаходить свій прояв не лише у вербальному висловленні критики своєї поведінки, а й у діях, що характеризують бажання винної особи виправити ситуацію, що склалась.

А, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 в повному обсязі визнав свою провину у вчиненому, і у потерпілих відсутні матеріальні претензії до нього у зв`язку з добровільним усуненням ним завданої шкоди.

Отже, на переконання колегії суддів, зазначену обставину, суд першої інстанції обґрунтовано визнав такою, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , а у апеляційній скарзі прокурора переконливі доводи на спростування висновків суду в цій частині відсутні.

Твердження ж прокурора про велику суспільну небезпеку ОСОБА_8 та необхідність призначення обвинуваченому покарання без застосування ст. 75 КК України з урахуванням вчинення ним через 7 днів після повідомлення 19.02.2016 року про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, яке супроводжувалося насильством, аналогічного злочину проти власності, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки всі ці обставинине лише знайшли своє відображення в кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України за відповідними кваліфікуючими ознаками, але й були належним чином враховані судом при призначенні ОСОБА_8 покарання та прийнятті рішення про можливість звільнення його від відбування цього покарання з випробуванням, яке, всупереч тверджень апелянта, суд належним чином мотивував.

Що ж стосується доводів прокурора про те, що ОСОБА_8 не займався суспільно-корисною працею, то останнє само по собі не вказує на м`якість призначеного йому покарання та безпідставне звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Інших доводів в обґрунтування необхідності призначення обвинуваченому більш суворого покарання та без застосування ст. 75 КК України прокурор в апеляційній скарзі не навів.
Враховуючи всі вказані вище обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій інкримінованого йому злочину, та вмотивовано на підставі ст. 75 КК України звільнив його від відбування призначеного покарання з випробуванням, так як його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, а тому доводи прокурора про м`якість призначеного обвинуваченому покарання та безпідставне застосування до нього ст. 75 КК України є необґрунтованими і належно не мотивованими, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3