УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/9402/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 296 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2016 року
Апеляційний суд Житомирської області в складі:
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представника потерпілих ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №295/9402/14-к за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 , діючого в інтересах потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_11 на вирок Богунського районного суду м.Житомира від 19 вересня 2016 року відносно
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Житомира, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
виправданого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України,
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , діючий в інтересах потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , просить скасувати вирок суду першої інстанції та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винним за ч.2 ст.296 КК України та призначити йому найбільш суворе покарання, передбачене санкцією цієї статті, без звільнення від відбування покарання з випробуванням та задовольнити цивільні позови ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у повному обсязі. Вважає оскаржуваний вирок незаконним і необґрунтованим, а висновки суду не відповідними фактичним обставинам кримінального провадження. При цьому посилається на те, що суд першої інстанції у вироку допустився перекручування показань та пояснень потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_12 , показання якого судом за незрозумілих підстав визнанні суперечливими, свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ), ОСОБА_16 і ОСОБА_17 . Крім того, не погоджується з висновками суду відносно відсутності належних доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого. Вважає необ`єктивною оцінку судом першої інстанції свідчень свідків сторони захисту, а саме ОСОБА_15 (яка перебуває в фактично шлюбних відносинах з обвинуваченим), ОСОБА_18 (падчерки обвинуваченого), ОСОБА_19 , ОСОБА_20 і ОСОБА_21 (всі давні друзі обвинуваченого). Звертає увагу і на те, що відносно обвинуваченого ОСОБА_10 ще 6-и осіб у провадженні Корольовського районного суду м.Житомира перебуває кримінальне провадження за ч.3 ст.28, ч.1 ст.203-2 КК України. Підсумовуючи наведене, вважає, що виправдувальний вирок Богунського районного суду м Житомира від 19 вересня 2016 року ґрунтується виключно на перекручених та вирваних з контексту фактах та свідченнях, що не має нічого спільного з дійсними обставинами даного кримінального провадження.
Обвинувачений ОСОБА_10 в запереченнях на апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та прокурора, вважає вирок суду законним та обґрунтованим, за відсутності підстав для скасування чи зміни вироку Богунського районного суду м.Житомира від 19 вересня 2016 року.
Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_10 виправдано за ч.2 ст.296 КК України.
У задоволенні цивільного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про стягнення з останнього 25 000 грн. моральної шкоди відмовлено.
У задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про стягнення з останнього матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 62 020 грн. 55 коп. відмовлено.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні наступних дій.
03 вересня 2013 року близько 16 год. ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, разом з не встановленою досудовим слідством особою знаходився на перехресті вулиць Хлібна - Гоголівська в м. Житомирі.
В цей час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_10 та не встановленої досудовим слідством особи, виник злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 та ОСОБА_26 , поєднаного з грубим порушенням громадського порядку.
Реалізуючи свій задум спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_27 , ОСОБА_10 разом з не встановленою досудовим слідством особою поводячи себе нахабно та зухвало, ігноруючи з загальноприйнятими правилами поведінки, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою д. жалістю, підбігли до автомобіля марки «ВАЗ - 2115», державний номер НОМЕР_1 61 RUS припаркованого на перехресті вулиць Хлібна - Гоголівська в м. Житомирі, де перебували потерпілі та руками почали безпричинно стукати по даху і склу дверей автомобіля, при цьому обзиваючи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 брутальною лайкою. У подальшому діючи з особливою зухвалістю, яка проявилась відкрито вираженому, очевидному для винного та інших присутніх осіб зневажливому ставленні до громадського порядку, ігноруванні існуючих у суспільстві елементарних правил поведінки моральності, добропристойності, ОСОБА_10 разом з не встановленою досудовим слідством особою, групою осіб, в відкрили передні пасажирські двері автомобіля, після чого руками почали хапати та шарпати за одяг ОСОБА_7 і витягли останню з салону автомобіля. Після цього з автомобіля вийшов ОСОБА_8 , щоб з приводу неправомірної поведінки останніх зробити зауважених та захистити свою дружину ОСОБА_7 , на що ОСОБА_10 , діючи з особливою зухвалістю, яка проявилась у відкрито вираженому, очевидному для винного та інших присутніх осіб зневажливому ставленні до громадського порядку, ігноруванні існуючих у суспільстві елементарних правил поведінки, моральності, добропристойності, маючи умисел на спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень і реалізуючи його, підбіг до останнього та наніс йому 1 удар кулаком правої руки в область голови, від чого ОСОБА_8 присів. Подолавши у такий спосіб волю потерпілого до опору та показавши свою зверхність над ним, ОСОБА_10 підбіг до ОСОБА_7 , яку в цей час поруч з вищевказаним автомобілем утримувала не встановлена досудовим слідством особа та діючи групою осіб, з особливою зухвалістю, яка проявилась у відкрито вираженому, очевидному для винного та інших присутніх осіб зневажливому ставленні до громадського порядку, ігноруванні існуючих у суспільстві елементарних правил поведінки, моральності, добропристойності, маючи умисел на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень та реалізуючи його, наніс останній 1 удар кулаком правої руки в обличчя, від чого ОСОБА_7 спиною впала на асфальт.
Подолавши у такий спосіб волю потерпілої до опору та показавши свою зверхність над нею, ОСОБА_10 припинив спричиняти тілесні ушкодження ОСОБА_7 та продовжуючи свої злочинні дії, групою осіб, підбіг до ОСОБА_8 і знову наніс йому 1 удар кулаком правої руки в обличчя. Подолавши у такий спосіб волю потерпілого до опору та показавши свою зверхність над ним, ОСОБА_10 разом з не встановленою досудовим слідством особою місце скоєння злочину залишили.
В результаті хуліганських дій ОСОБА_10 разом з не встановленою досудовим слідством особою, групою осіб, спричинили ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: садна, крововилив та забійну рану на обличчі, які відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та тілесні ушкодження у вигляді: садна на обох колінних суглобах, які відносяться до легких тілесного ушкодження без короткочасного розладу здоров`я, а ОСОБА_7 - тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому кісток спинки носу, синці на обличчі, які відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та тілесні ушкодження у вигляді синців на правій верхній та обох нижніх кінцівках, які відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я.
Такі дії ОСОБА_10 були кваліфіковані на досудовому слідстві за ч.2 ст.296 КК України, як умисні дії, які виразились у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненні групою осіб.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника потерпілих ОСОБА_9 , самих потерпілих та прокурора, які просили задовольнити їх апеляційні скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника, які просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника потерпілих підлягає частковому задоволенню, а апеляція прокурора задоволенню з таких підстав.
Так, згідно з вимогами п.3 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно п.2 ч.2 ст.412 КПК України, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове рішення ухвалено незаконним складом суду.
Згідно положень ч.3 ст.35 КПК України визначення судді або колегії суддів для конкретного судового провадження здійснюється автоматизованою системою документообігу суду.
Відповідно до п.2.3.2, п.2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, погодженою Державною судовою адміністрацією України 26 листопада 2010 року, результатом автоматичного визначення судді, для розгляду конкретного провадження, є протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями, що автоматично створюється автоматизованою системою.
Як встановлено в ході вивчення матеріалів кримінального провадження, зазначене провадження розглянуто суддею Богунського районного суду м.Житомира ОСОБА_1 .
Однак, будь-яких даних про визначення автоматизованою системою документообігу суду вищевказаного судді між суддями Богунського районного суду м.Житомира в матеріалах провадження не міститься, що ставить під сумнів законність складу суду при розгляді кримінального провадження.
Також, як виявлено в ході перевірки матеріалів провадження, його судовий розгляд проведено за участю прокурора ОСОБА_28 , однак будь-яких документальних даних щодо визначення цього прокурора для здійснення процесуальних повноважень у даному кримінальному проваджені апеляційним судом не встановлено. При цьому, відсутній вищезазначений прокурор і у постанові про визначення групи прокурорів заступника керівника Житомирської місцевої прокуратури від 13.09.2016 р. (а.п.133). Із зазначеної постанови вбачається щодо призначення прокурора ОСОБА_11 у цьому кримінальному провадженні. Однак, прокурор ОСОБА_11 до 13.09.2016 року у даному кримінальному провадженні уже прийняв участь у п`яти судових засіданнях, що є недопустимим.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу
Згідно ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: -вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; - кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; - в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення; - при встановленні судом підстав для закриття провадження, передбачених п.1 та п.2 ч.1 ст.284 КПК України.
Апеляційний суд вважає, що вказаних вимог закону суд першої інстанції при ухваленні виправдувального вироку відносно ОСОБА_10 , не дотримався.
Мотивувальна частина вироку містить формальний виклад доказів, які як вважає суд першої інстанції, підтверджують недоведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому правопорушення. Проте, у вироку відсутнє будь-яке обґрунтування та аналіз цих доказів, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Так, суд першої інстанції належно не врахував показання потерпілої ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 відносно перебігу подій 03.09.2013 р., зазначивши у вироку лише фрагменти цих показань, хоча, як слушно зазначає прокурор, ці показання підтверджено протоколами проведення слідчих експериментів з потерпілими від 08.11.2013 р. (а.п.160-172).
Також, як вважає апеляційний суд, належно не враховано судом і показання свідка ОСОБА_12 , за відсутності у вироку обґрунтування критичної оцінки цих показань, які підтверджено протоколом слідчого експерименту від 29.10.2013 р. (а.п.153-157), знову ж таки за відсутності з боку суду у вироку чи спростування цього доказу, або відповідного до норм ст.89 КПК України, визнання цього протоколу недопустимим.
Як вважає апеляційний суд, залишені без належної правової оцінки суду і показання свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_21 ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , при тому, що будь-які наявні протиріччя між показаннями цих свідків з показаннями потерпілих чи інших свідків, як і з іншими матеріалами кримінального провадження, під час розгляду судом не усунені, за відсутності з боку суду й обґрунтування підстав взяття показів саме цих свідків до уваги при ухваленні виправдувального вироку відносно ОСОБА_10 .
Разом з цим, судом першої інстанції взагалі не надано належної оцінки цілого ряду доказам, а саме висновкам судово-медичних експертиз №2901 від 21.10.2013 р. (а.п.158-159) та №2549 від 16.09.2013 р. (а.п.143), які стосуються тілесних ушкоджень виявлених у потерпілої ОСОБА_7 , без доводів на спростування наведених доказів, або відповідного до норм ст.89 КПК України, визнання цих доказів недопустимими. Крім того, відсутня і будь-яка оцінка з боку суду першої інстанції, як і відповідне зазначення у вироку, доказ сторони обвинувачення висновок судово-медичної експертизи №2550 від 04.09.2013 р. (а.п.144), відносно спричинених тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_8 .
Таким чином, висновки суду першої інстанції достатньо не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків щодо винності обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КПК України, а суд першої інстанції необґрунтовано взяв до уваги одні докази без будь-якої належної оцінки інших доказів, які їх заперечують.
Вищенаведені порушення кримінального процесуального закону, як і ряд інших порушень виявлених в ході апеляційної перевірки рішення суду, є істотними, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд, у ході якого слід усунути вказані недоліки, перевірити доводи викладені в апеляційних скаргах та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, підтверджених доказами, в залежності від встановленого прийняти законне і обґрунтоване рішення.
За вказаних обставин, апеляційний суд вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що згідно ч.1 ст.409 КПК України, є підставою для його скасування, з подальшим призначенням кримінального провадження до нового розгляду в суді першої інстанції.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_9 , в інтересах потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , - задовольнити частково.
Апеляційну скаргу прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_11 задовільнити.
Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 19 вересня 2016 року відносно ОСОБА_10 скасувати та призначити новий розгляд в суді І інстанції.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді :