АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
15 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кагарлик Київської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого, не військовозобов`язаного, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ? ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 09.01.2003 року вироком Бородянського районного суду Київської області за ч.1 ст.309 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України ? з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,
- 12.02.2004 року вироком Деснянського районного суду міста Києва за ч.3, 4 ст.185, ст.ст.70, 71 КК України до 8 років позбавлення волі,
- 18.10.2010 року вироком Дніпровського районного суду міста Києва за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 28.01.2014 умовно-достроково, невідбута частина покарання 1 рік 8 днів,
по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.187 КК України,?
за участі:
прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_9
Від обвинуваченого ОСОБА_5 надійшла апеляційна скарга, в якій він просить змінити йому призначену вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 09.12.2016 міру покарання з 6 (шести) років позбавлення волі на більш м`яке, а саме яке б не перевищувало 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 09.12.2016 ОСОБА_5 визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.187 КК України, на підставі яких призначити йому покарання: за ч.2 ст.186 КК України у вигляді п`яти років позбавлення волі; за ч.1 ст.187 КК України у вигляді шести років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України призначено обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі. Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахується з моменту його фактичного затримання ? з 20.09.2016. Запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, залишено без змін, продовжено тримання під вартою до вступу вироку у законну силу, але не більше, ніж на 60 днів. На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 термін його попереднього ув`язнення, а саме з 20.09.2016 по дату набрання даним вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, в обґрунтування своєї апеляційної скарги, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій, обвинувачений посилається на призначення йому судом першої інстанції занадто суворого покарання. Зокрема ОСОБА_5 вказує, що при ухваленні вироку судом не враховано наступні пом`якшуючі відповідальність обставини, які впливають на міру призначеного йому покарання, а саме: щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, про що свідчить поведінка на досудовому розслідуванні і в суді. Також ОСОБА_5 просить колегію суддів врахувати його задовільну характеристику з місця проживання, наявність на утриманні малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутність судових витрат в кримінальному провадження, факт того, що потерпілим не заявлено цивільний позов, а також те, що потерпілі звертались до суду з проханням суворо не карати останнього, визначивши йому таким чином більш м`яке покарання.

Інших апеляцій, доповнень заперечень від учасників кримінального провадження не надходило.
Як встановлено судом першої інстанції, 19.09.2016 приблизно о 14-30 годині ОСОБА_5 знаходився біля будинку №19 по вулиці Кібальчича в м.Києві та побачив раніше незнайому йому малолітню ОСОБА_10 , яка прямувала додому зі школи із мобільним телефоном в руках. В цей момент у ОСОБА_5 виник умисел на заволодіння даним телефоном із застосуванням погроз насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, з корисливих спонукань, з метою власного незаконного збагачення, усвідомлюючи те, що його дії носять протиправний характер, ОСОБА_5 підійшов до малолітньої ОСОБА_11 , яка на той момент була біля кута будинку АДРЕСА_3 та, діставши з кишені ніж, погрожуючи застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я малолітньої ОСОБА_11 , та приставивши ніж до тулубу останньої, наказав віддати йому мобільний телефон, що був у неї в руках. Побоюючись застосування насильства, малолітня ОСОБА_12 віддала ОСОБА_5 свій мобільний телефон Samsung Galaxy Core Prime, IMEI: НОМЕР_1 , вартістю 2999 гривень, у якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку «Vodafone», абонентський номер НОМЕР_2 , вартістю 30 гривень, та на рахунку якого були гроші в сумі 26,6 гривень, та карткою флеш-пам`яті типу Micro SD, об`ємом 16 Гб, вартістю 200 гривень, з яким ОСОБА_5 втік з місця події, завдавши потерпілій майнову шкоду на суму 3255,60 гривень.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_5 20.09.2016, приблизно о 20-40 годині, перебуваючи на зупинці громадського транспорту, що за адресою: м.Київ, вул.Будівельників, 6.38, побачив раніше не знайомих йому двох дівчат, які фотографувалися на мобільний телефон. В цей момент у нього виник умисел відкрито заволодіти даним телефоном. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи протиправно, повторно та умисно з корисливих мотивів, ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_13 та вихопив у неї з рук мобільний телефон NOMI 5001, вартістю 2000 гривень, в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку «Lifecell», вартістю 30 гривень, із грошовими коштами на її рахунку в сумі 30 гривень, та сім-картка оператора мобільного зв`язку «Vodafone», вартістю 30 гривень, та з викраденим почав тікати з місця події, чим завдав ОСОБА_14 майнову шкоду на загальну суму 2090 гривень. Проте в подальшому він був помічений стороннім перехожим, який наздогнав та затримав його.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника, які підтримали існуючу апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, призначивши ОСОБА_5 покарання більш м`яке покарання, доводи прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченого та наполягав на необхідності залишити без змін оскаржуваний вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 09.12.2016, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали судового провадження в межах поданої апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 не підлягає задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як підтверджується матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування й судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.187 КК України, при обставинах вказаних у вироку ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, через що досліджувалися в порядку ст.349 КПК України і ніким із учасників кримінального провадження не оскаржуються, а отже в апеляційному порядку не перевіряються, так як ніким не ставляться під сумнів.
Так, оскаржуваним в частині призначення покарання вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 09.12.2016 ОСОБА_5 визнано винним за ч.2 ст.186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинений повторно та за ч.1 ст.187 КК України, тобто у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно зясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіривши оскаржуваний вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 09.12.2016 на відповідність зазначеним критеріям, а також доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність призначеного йому судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, колегією суддів встановлено наступне.

Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Так, при призначенні покарання ОСОБА_5 , на думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався положень ст.65 КК України і обираючи обвинуваченому міру покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, взяв до уваги характеризуючи особу обвинуваченого дані, зважив на наявність як пом`якшуючих так і обтяжуючих покарання обставин.
Зокрема, судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_5 згідно ст.12 КК України обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, раніше неодноразово судимий, судимість не знята і не погашена в установленому законом порядку, задовільно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину. Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , судом визнано щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, про що свідчить поведінка обвинуваченого на досудовому розслідуванні і в суді. Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , ? визнано вчинення злочину щодо малолітньої особи. З урахуванням наведеного місцевим судом ОСОБА_5 визначено міру покарання в межах санкції інкримінованих йому статей кримінального закону України в розмірі, наближеному до максимальної межі.
Щодо доводів обвинуваченого стосовно необхідності врахування судом при визначенні йому розміру покарання того, що він щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, його задовільну характеристику з місця проживання, наявність на утриманні малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ? то судом першої інстанції всі перелічені обставини були враховані.
В той же час, посилання апеляційної скарги на відсутність судових витрат в кримінальному провадження, а також на відсутність цивільного позову з боку потерпілого як на підставу для призначення менш суворого покарання, не можуть бути враховані апеляційним судом як визначальні для визначення ОСОБА_5 покарання в розмірі, який він просить.
Стосовно долученої в судовому засіданні від 15.08.2017 стороною захисту довідки про наявність у ОСОБА_5 захворювань, то апеляційний суд, з урахування обставин вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, зокрема вчинення злочину відносно малолітньої, вважає визначену судом першої інстанції міру покарання ОСОБА_5 співрозмірною та достатньою для досягнення останнім цілей, які закріплені ст.65 КК України.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного провадження і спростовуються вищенаведеними обґрунтуваннями.

Отже, правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, дотримуючись принципу індивідуалізації покарання, визначеного ст.65 КК України, суд першої інстанції дійшов вірних висновків, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, неможливе без його ізоляції від суспільства та обґрунтовано визначив ОСОБА_5 покарання за вчинення останнім злочину, передбаченого ч.2 ст.186 у розмірі п`яти років позбавлення, за ч.1 ст.187 КК України у розмірі шести років позбавлення волі.Таке покарання, на переконання колегії суддів, не є занадто суворим або не справедливим для обвинуваченого.
Таким чином, із врахуванням викладеного колегія суддів приходить до переконання, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстав для його зміни в частині визначеного судом першої інстанції покарання, як того просить апелянт, апеляційний суд не знаходить.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів також не вбачає.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 09.12.2016, яким ОСОБА_5 визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.187 КК України, та остаточно на підставі ч.1 ст.70 КК України призначенопокарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі, ? залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з часу отримання ним копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/793/2017
Категорія: ч.2 ст. 186, ч.1 ст.187 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_15
Доповідач ОСОБА_1