АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________ Справа № 645/4564/16-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/637/17 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Ухилення від покарання,
не пов`язаного з позбавленням волі
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5
за участю прокурора - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 2 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 ,-
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, маючого середню-спеціальну освіту, офіційно не одруженого, маючого малолітню дитину, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:
- 03.10.2006 року Київським районним судом м. Харкова за ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,
- 04.04.2011 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого 25.06.2013 року умовно-достоково на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 23 дні згідно постанови Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.06.2013 року,
- 05.10.2015 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 125 КК України до 150 годин громадських робіт,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до вказаного покарання повністю приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2015 року у виді 146 годин громадських робіт, що в перерахунку на обмеження волі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України становить 18 днів, та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання в виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 18 (вісімнадцять) днів.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком на один (один) рік, із покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Згідно вироку ОСОБА_7 вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.10.2015 року був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 150 годин громадських робіт.
20.11.2015 року ОСОБА_7 у Фрунзенському РВ КВІ м. Харкова УДПтС України в Харківській області був письмово ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 389 КК України, за ухилення від відбування громадських робіт та отримав направлення до дільниці № 5 філії КП «Харківблагоустрій» Фрунзенського району м. Харкова для відпрацювання 150 годин громадських робіт та зобов`язався приступити до відпрацювання з 23.11.2015 року не більше ніж 4 години на день у вільний від основної роботи чи навчання час безоплатно.
ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою ухилення від відбування призначеного йому покарання у виді громадських робіт, при цьому не маючи поважних причин (тяжка тривала хвороба, виїзд в іншу місцевість без дозволу у зв`язку із загибеллю близьких тощо) злісно не виконав покладені на нього обов`язки, зокрема, не вийшов на роботу до дільниці № 5 КП «Харківблагоустрій» з метою відбуття призначеного покарання. При цьому, не повідомив Фрунзенський районний підрозділ МРВ КВІ УДПтС України в Харківській області та начальника дільниці №5 філії КП «Харківблагоустрій» Фрунзенського районного м. Харкова про причини неявки. Лише 27.11.2015 року ОСОБА_7 вийшов на роботу один день та відпрацював 4 години.
Таким чином, ОСОБА_7 умисно ухилився від відбуття покарання та не відпрацював 146 годин громадських робіт, у зв`язку з чим вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.10.2015 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до 150 годин громадських робіт не виконаний.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати, ухвалити свій вирок, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. ст. 71, 72 КК України, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання в виді обмеження волі строком на 1 рік 18 днів.
Зазначає, що судом було неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність, що виразилось у необґрунтованому застосуванні до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України.
Обвинувачений неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, за тяжкі злочини, судимості за які не зняті та не погашені у встановленому законом порядку.
Зазначене характеризує ОСОБА_7 , як суспільно-небезпечну особу яка наполегливо не бажає ставати на шлях виправлення, а його каяття в вчиненні злочину не є щирим.
Також, автор апеляції вважає, що положеннями ст. 75 КК України не передбачено звільнення особи від відбування покарання у виді громадських робіт з випробуванням що фактично було зроблено вироком.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
Фактичні обставини справи, кваліфікація дій обвинуваченого та його винуватість у вчиненні злочину ніким не оспорюються, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції у відповідності зі ст. 404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.
Згідно ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
З роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» випливає, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
При цьому, суд першої інстанції зазначених вимог не дотримався.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину; особу обвинуваченого, який раніше неодноразово засуджений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює, офіційно не одружений, має малолітню дитину, характеризується задовільно.
Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнав щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання обвинувачених, судом не встановлено.
На підставі зазначених даних суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції, передбаченої інкримінованою йому статтею КК України із застосуванням ст.75, та п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України.
Разом з тим, звільняючи обвинуваченого від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, своє рішення в цій частині не вмотивував і не навів достатніх та переконливих обґрунтувань можливості виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Між тим, матеріали кримінального провадження свідчать, що ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, реально відбував покарання у виді позбавлення волі. При цьому оскаржуваний вирок сам по собі є наслідком ухилення обвинуваченого від виконання попереднього вироку, що свідчить про небажання ОСОБА_7 стати на шлях виправлення.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання, судом першої інстанції не враховано, що вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.10.2015 року останньому було призначено реальне покарання у виді громадських робіт. Тому повністю приєднавши до призначеного за новим вироком невідбуту частину покарання за попереднім вироком і звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, суд фактично вдався в ревізію попереднього вироку, чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.
Оскільки суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та неправильно звільнив обвинуваченого від відбування покарання, то вирок у частині призначення покарання підлягає скасуванню в цій частині та ухваленням на підставі п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, свого вироку.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, відповідно до положень ст. 65 КК України, колегія суддів враховує ступень тяжкості даного злочину, що відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює, офіційно не одружений, має малолітню дитину, характеризується задовільно.
Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, є щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання обвинувачених, не встановлено.
Таким чином, ОСОБА_7 належить призначити покарання у виді обмеження волі строком, передбаченим санкцією ч.2ст. 389 КК України.
Оскільки ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення в період відбування покарання за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.10.2015 року, то остаточне покарання йому слід призначити з врахуванням вимог ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання за вказаним вироком частини не відбутого покарання у виді громадських робіт за попереднім вироком, з врахуванням вимог ст. 72 КК України, що одному дню обмеження волі відповідають 8 годин громадських робіт.
Керуючись ст.ст. 404,405,407,420 КПК України, колегія суддів,-
Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити.
Вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 2 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до вказаного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2015 року у виді 144 годин громадських робіт, що на підставі п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України відповідає 18 дням обмеження волі, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання в виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 18 (вісімнадцять) днів.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту виконання вироку.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді