АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/4063/16-к Номер провадження 11-кп/786/226/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 289; т.з.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавськоїобласті в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження № 000356 від 31.01.2016 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 25 жовтня 2016 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Байрак Велико-Багачанського району Полтавської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше судимого

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 15- ч. 2 ст. 289 КК України ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_9

в с т а н о в и л а :
До Апеляційного суду Полтавської області надійшло кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 25 жовтня 2016 року, яким обвинуваченого ОСОБА_6 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень , передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 та ч. 2 ст. 125 КК України з призначенням покарання: за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України на п`ять років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна; за ч. 2 ст. 125 КК України на шість місяців арешту; остаточне покарання визначено за сукупністю злочинів за правилами ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді п`яти років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна; цивільний позов потерпілого задоволено повністю; стягнуто з обвинуваченого на його користь 6624,37 грн. матеріальної та 15000 грн. моральної шкоди; стягнуто з обвинуваченого на користь держави 921,60 грн. судових витрат, а також 1450 грн. судового збору; вирішено питання про речові докази.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду захисником адвокатом ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу в якій просить оскаржений вирок в частині визнання виним та засудження ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та закрити кримінальне провадження; в частині обвинувачення за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України вирок суду змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого через суворість та застосувати ст. 69, 75 КК України; відмовити частково у задоволенні цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди.

Апеляцію обґрунтовує тим, що в матеріалах справ відсутні докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину , передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Так, зокрема, свідки по даному епізоду сусіди та дружина потерпілого не були безпосередніми очевидцями нанесення тілесних ушкоджень.

Щодо зміни вироку суду в частині призначення покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України у зв`язку з його суворістю апелянт зазначає, що судом не враховано таку пом`якшуючу покарання обставину як щире каяття у вчиненні даного злочину та те, що обвинувачений може виправитися без реального відбування покарання.

Обвинуваченим ОСОБА_6 також подано апеляційну скаргу в якій він прохає оскаржений вирок в частині визнання його винним та засудження за ч. 2 ст. 125 КК України скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та закрити кримінальне провадження; в частині обвинувачення за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України вирок суду змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого через суворість та застосувати ст. 69, 75 КК України; відмовити частково у задоволенні цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди .

Принесену апеляцію обґрунтовує доводами, аналогічними тим, що наведені в апеляції адвоката.

Іншими учасниками процесу вирок суду не оскаржувався.

За вироком суду, 31 січня 2016 року, близько 00 год. 10 хв., обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, повторно, пройшов на територію подвір`я будинку АДРЕСА_2 , де шляхом розбиття скла, проник до салону автомобіля марки «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_9 , та вирвавши дроти з замка запалення, намагався запустити двигун і незаконно заволодіти транспортним засобом. Не вчинивши усіх дій, які обвинувачений вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від його волі, останній був затриманий потерпілим на місці вчинення кримінального правопорушення. При спробі незаконного заволодіння транспортним засобом обвинувачений спричинив деформацію лівого переднього крила, пошкодження лівого бокового дзеркала, ручки задніх лівих дверей, декоративного ковпака лівого заднього колеса, кришки панелі приладів, електропроводки, правої та лівої пластикових накладок на бокових дверях, правого переднього бокового скла, завдавши тим самим потерпілому ОСОБА_9 , матеріального збитку на загальну суму 1694,35 грн.

Після того, як він був виявлений потерпілим під час незаконного заволодіння транспортним засобом та спробі останнього припинити злочинну діяльність обвинуваченого, ОСОБА_6 , вийшовши із салону автомобіля, вчинив напад на потерпілого, в ході якого наніс один удар кулаком в область правого ока та два удари в голову, чим спричинив йому закриту черепно-мозкову травму, забійну рану голови та припухання м`яких тканин голови, які кваліфікуються у своїй сукупності як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, синець та садно шкіри нижніх кінцівок, які кваліфікуються як у і своїй сукупності, так і кожне окремо як легкі тілесні ушкодження.

Заслухавши суддю - доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити подані апеляції з наведених у них підстав, прокурора та потерпілого які просили відмовити у задоволенні апеляційних скарг, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляцій, колегія суддів приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону та постановив законне , обґрунтоване та вмотивоване судове рішення в якому правильно встановивши фактичні обставини по справі та давши їм вірну юридичну оцінку , мотивував своє рішення належними і допустимими доказами.

Так фактичні обставини по кримінальному провадженню по епізоду за ч.3 ст.15 ст.289 ч.2 КК України ніким із учасників судового провадження не оспорювались і провадження в цій частині було розглянуто без дослідження доказів у справі відповідно до положень ст.349 КПК України.

Що стосується епізоду за ст.125 ч.2 КК України то суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини по справі, обґрунтував їх належними доказами та дав їм правильну юридичну оцінку із якою погоджується і колегія суддів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно послався у своєму вироку на показання потерпілого ОСОБА_9 , який докладно розповів обставини за яких він отримав тілесні ушкодження. Його свідчення в цілому узгоджуються із свідченнями його дружини ОСОБА_10 . Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили , що в ніч на 31 січня 2016 року чули крики ОСОБА_9 про допомогу, виходили на вулицю та бачили , що на снігу лежав обвинувачений , а також, що у потерпілого була кров на обличчі та голові.

Вказані свідчення узгоджуються із висновком судово-медичної експертизи за якою потерпілий в ході подій отримав закриту черепно-мозкову травму, забійну рану голови та припухання м`яких тканин голови, які кваліфікуються у своїй сукупності як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, синець та садно шкіри нижніх кінцівок, які кваліфікуються як у і своїй сукупності, так і кожне окремо як легкі тілесні ушкодження.

Імовірність отримання вказаних тілесних ушкоджень в інший спосіб або в інший час згідно висновку експерта виключається.

Доводи апеляцій про відсутність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення передбаченого ст.125 ч.2 КК України , колегія суддів вважає непереконливими.

Так за нормативним визначенням ст.125 ч.2 характеризується дією або бездіяльністю , спрямованими на заподіяння легкого тілесного ушкодження , наслідками у виді спричинення легкого тілесного ушкодження , причинним зв`язком між вказаними діяннями та наслідками.

Суб`єктивна сторона злочину, що розглядається, характеризується тільки умисною формою вини. Відповідальність за ст.125 КК настає і у тих випадках , коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження.

Як вже зазначалось вище тілесні ушкодження були спричинені потерпілому за обставин спроби заволодіння з боку обвинуваченого його транспортним засобом. Обвинувачений перебував в цей час у стані алкогольного сп`яніння. Кількість та локалізація тілесних ушкоджень спричинених потерпілому свідчать про умисність дій з боку обвинуваченого.

Той факт, що потерпілий і сам в свою чергу спричинив шкоду здоров`ю обвинуваченого, на чому наголошують обвинувачений та його захисник, на думку колегії суддів не виключає кваліфікації дій обвинуваченого за ст.125 КК України.

Обставини, які б свідчили про необережність дій з боку обвинуваченого або перевищення з його боку меж необхідної оборони, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин колегія суддів вважає вину обвинуваченого за ст.125 ч.2 КК України повністю доведеною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Покарання обвинуваченому призначене із дотриманням положень ст.ст.50,65 КК України. Призначаючи покарання суд першої інстанції правильно врахував дані про особу обвинуваченого, який не вперше вчинив аналогічне кримінальне правопорушення , що свідчить про нього як про особу, яка схильна до злочинної діяльності, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та визначив його розмір, який є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів. Виключних обставин які б свідчили про можливість застосування положень ст.ст.69 , 75 КК України та призначення покарання нижче від нижчої межі санкції статті і звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, з огляду на наведені обставини , колегія суддів не знаходить. Підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим через його суворість , колегія суддів також не вбачає .

Правильно вирішив, на думку колегії суддів, суд першої інстанції і заявлений цивільний позов. При цьому судом правильно враховано тяжкість вчиненого злочину, розмір спричиненої майнової шкоди, глибину заподіяних моральних страждань. Колегія суддів погоджується із розміром моральної шкоди, що була визначена судом першої інстанції виходячи із засад розумності та справедливості і яка є досить поміркованою з огляду на обставини вчиненого кримінального правопорушення.

Керуючись ст..ст. 376,404,405,407,419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Полтавської області , -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення , а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 25 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 за ст.ст.15 ч.3 289 ч.2 , 125 ч.2 КК України без змін;

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції, а засудженим у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

___________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4