АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/5555/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/260/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 19 квітня 2017 року апеляційні скарги першого заступника прокурора Дніпропетровської області, захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2017 року, по об`єднаних кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за №0002568, № 0001915, № 0002164, № 0003225 відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с. Князе-Григорівка Великолепетиського району Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 , не працюючого, з освітою 9 класів, неодруженого, раніше судимого:
- 05.01.2015 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської обл. за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_3 , не працюючого, не одруженого, з освітою 9 класів, раніше судимого:
- 25.01.2011 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,
- 07.10.2011 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, 01.10.2014 року звільнений умовно-достроково на 1 рік 2 місяці 14 днів,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.198 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_9
обвинувачені ОСОБА_7
захисник ОСОБА_6
законний представник обвинуваченого ОСОБА_10 .
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить змінити вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 121, ч. 2 ст. 289 КК України, застосувавши ст. 69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити, в частині призначення покарання ОСОБА_7 . Вважати засудженим ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, за ч.2 ст. 289 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 71 КК України до призначеного судом покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 05.0.12015 року та остачно призначити покарання у вигляді 5 років 2 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
Вирок суду відносно ОСОБА_8 ніким не оскаржується.
Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2017 року ОСОБА_7 був визнаний винним та засуджений за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.1 ст. 121, ч.3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України та призначено покарання: за ч.1 ст. 121 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років; за ч.3 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки; за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки; за ч.2 ст. 289 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, без конфіскації майна.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України остаточне покарання за цим вироком ОСОБА_7 визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, без конфіскації майна.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного судом покарання частково приєднати не відбуте покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду, Дніпропетровської області від 05.01.2015, таким чином остаточно покарання ОСОБА_7 визначити у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 місяць,без конфіскації майна.
ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України і призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 місяців.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного судом покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду, Дніпропетровської області від 07.10.2011 року, та остаточно призначено покарання ОСОБА_8 у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Питання з речовими доказами вирішено. Цивільні позови потерпілих задоволено.
Вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були визнані винними у вчинені кримінальних правопорушень за наступних обставин :
Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 10.06.2015 року , в період часу з 21.00 год. до 22.00 год., перебував в кімнаті АДРЕСА_4 у свого знайомого ОСОБА_11 , де разом з останнім вживали спиртні напої. Після вживання спиртних напоїв ОСОБА_7 вийшов з кімнати № 54, де в коридорі блоку № 8 зустрів ОСОБА_12 , який знаходився в кухні блоку та попросив у останнього закурити. Відповідь потерпілого, який відмовив, обурила ОСОБА_7 , після чого в нього на ґрунті особистих неприязних відносин виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_7 умисно став наносити потерпілому ОСОБА_12 декілька ударів кулаком руки в область голови та декілька ударів ногами в область тулуба. Після чого ножем, який взяв на кухні зі столу, умисно наніс один удар в область черева та дотичний удар по підборіддю та правої надбрівної дуги, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 , згідно висновку експертизи № 364 від 20.07.2015 тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя; черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забитої рани нижньої губи, гематоми обох повік правого ока, субконюктивального крововиливу лівого ока, саден лівого стегна і правої клубової області, різаної рани в області правої брови, різаної рани підборіддя, саден лівого стегна і правої клубової області, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
03.08.2015 року о 13.00 год. неповнолітній ОСОБА_7 знаходився в під`їзді будинку АДРЕСА_2 , де в нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення майна ОСОБА_11 . Реалізуючи свій злочинний умисел, скориставшись тим, що його ніхто не бачить, підійшов до кімнати АДРЕСА_4 , в якій мешкає ОСОБА_11 . Після чого, ОСОБА_7 вибив ногою вхідні двері та проник до вищевказаної кімнати, яка є житлом, звідки таємно умисно з корисливих мотивів викрав телевізор «Thomson» вартістю 680 грн., який належить ОСОБА_11 , чим заподіяв матеріальну шкоду потерпілому на вказану суму. З місця злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
03.08.2015 року , приблизно в обідній час, обвинувачений ОСОБА_8 , знаходячись за адресою АДРЕСА_2 , не даючи заздалегідь яких-небудь обіцянок на збут майна, завідомо одержаного злочинним шляхом, достовірно знаючи про те, що неповнолітній ОСОБА_7 03.08.2015 приблизно о 13.00 год. з кімнати АДРЕСА_4 здійснив крадіжку телевізора «Thomson» вартістю 680 грн., що належить ОСОБА_11 , отримав вказаний вище викрадений телевізор від неповнолітнього ОСОБА_7 та в подальшому збув його ОСОБА_13 .

Крім того, 3 червня 2016 року ,приблизно о 10.00 год., неповнолітній ОСОБА_7 , знаходячись у гостях у ОСОБА_14 , в квартирі АДРЕСА_5 , де побачивши на серванті мобільний телефон, у нього виник умисел направлений на таємне викрадення майна. Скориставшись тим, що потерпілий міцно спить та за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 умисно повторно таємно з корисливих мотивів викрав мобільний телефон «МТС 236» вартістю 250 грн., в якому знаходилася сім-картка оператора МТС вартістю 30 грн. на рахунку якої грошей не було. Після чого, знаходячись у ванній кімнаті за допомогою викрутки, яку він взяв у коморі потерпілого, демонтував один змішувач води «143-Armatura вартістю 328 грн, потім аналогічним способом демонтував кран «Zegor» T43-TLB-A725 в кухні вартістю 314 грн, а також в туалеті зі стіни аналогічним способом демонтував лічильник на воду КВ-1,5 № 222199 вартістю 210 грн, чим спричинив потерпілому ОСОБА_14 матеріальний збиток на загальну суму 1 132 грн. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Також, 08.08.2016 року , приблизно о 10.00 год., з метою незаконного заволодіння транспортним засобом неповнолітній ОСОБА_7 прийшов до території домоволодіння АДРЕСА_6 , яке належить ОСОБА_15 . Реалізуючи свій злочинний намір, неповнолітній ОСОБА_7 , скориставшись відсутністю господаря та інших громадян, з території подвір`я вищевказаного домоволодіння шляхом вільного доступу, діючи умисно таємно, повторно, з корисливих мотивів, заволодів мопедом «Honda FT-20» без реєстраційних номерів, викотивши його з території подвір`я вищевказаного домоволодіння, чим спричинив ОСОБА_15 матеріальну шкоду на суму 3 500 гривен. В подальшому транспортним засобом розпорядився на свій розсуд, продавши його на пункт прийому металобрухту.
Дії ОСОБА_7 кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння; за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло; за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; за ч. 2 ст. 289 КК України, як заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.
Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ст. 198 КК України, як заздалегідь необіцяний збут майна, завідомо одержаного злочинним шляхом.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , вказує, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з тим, що покарання, призначене ОСОБА_7 , за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. На думку захисника, суд при призначенні покарання, формально послався на ст. 65 КК України та не врахував усі обставини, що пом`якшують покарання. Так, суд не врахував щире каяття ОСОБА_7 , активне сприяння розкриттю злочину, те що він в ході досудового та судового розслідування давав правдиві показання. Крім того, захисник вважає, що вчинення злочину у неповнолітньому віці, визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих обставин істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і є підставою для застосування ст. 69 КК України при визначенні міри покарання за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 289 КК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що вирок суду є незаконним ,в частині призначення покарання ОСОБА_7 , через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. На думку прокурора, судом першої інстанції ОСОБА_7 призначено покарання за злочини передбачені ч. 1 ст. 121 КК України та ч. 2 ст. 289 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, за кожен з них, відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги прокурора, проти апеляційної скарги захисника заперечував.
Обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник та законний представник, під час апеляційного розгляду підтримали апеляційну скаргу захисника, проти апеляційної скарги прокурора заперечували.
Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу учасниками судового провадження подані не були.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Суд обґрунтовує вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими у сукупності судом відповідно до статті 94 КПК України, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав ухвалення свого рішення.
Зазначені вимоги Закону були дотримані судом першої інстанції.
Висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні зазначених у вироку кримінальних правопорушень, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується всією сукупністю досліджених судом доказів, які повно і правильно відповідно до вимог ст. 374 КПК України, приведені у вироку, не викликають сумнівів у своїй достовірності та ґрунтуються на зібраних по справі доказах, досліджених судом і яким була надана належна оцінка у вироку суду та в апеляційних скаргах не оскаржуються, тому відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційним судом не переглядається.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_7 винним себе визнав повністю, у зв`язку із чим судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Порушень судом кримінального процесуального закону при визначенні обсягу доказів та порядку їх дослідження при ухваленні вироку колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то їх слід визнати обґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з п.3 ч.1 ст.413 КПК України , неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення , вважається неправильне тлумачення, яке суперечить його точному змісту.
Згідно зі ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне та додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Відповідно до абз.2 п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначені за окремі злочини , що входять у сукупність , покарання як одного виду , так і різних.Однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають , крім випадку , коли вони призначені максимально в межах санкції статтей.
Суд першої інстанції не дотримався зазначенних вимог кримінального процесуального Закону .
Так, з вироку суду вбачається, що ОСОБА_7 призначено покарання за ч.1 ст. 121 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років; за ч.3 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки; за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки; за ч.2 ст. 289 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років ,без конфіскації майна.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України покарання за цим вироком ОСОБА_7 визначено, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, також у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, без конфіскації майна (т. 1 а.кп. 131-132).
Таким чином , судом першої інстанції ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України та ч.2 ст.289 КК України , а також за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України , шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, були призначені однакові за своїм розміром та видом покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
В апеляційній скарзі прокурор просить змінити вирок щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання обвинуваченому, та призначити покарання за ч.1 ст. 121 КК України 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі, за ч.3 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі, за ч.2 ст. 289 КК України 5 років 1 місяць позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у вигляді 5 років 1 місяць позбавлення волі, без конфіскації майна. На підставі ст. 71 КК України до призначеного судом покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 05.0.12015 року та остачно призначити покарання у вигляді 5 років 2 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
Таким чином, прокурор в апеляційній скарзі ставить питання про необхідність застосування більш суворого покарання, а саме призначення ОСОБА_7 за ч.2 ст. 289 КК України покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі та з урахуванням ст. ст. 70, 71 КК України покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі, що погіршує становище обвинуваченого.
Відповідно до ст. 420 КПК України у разі необхідності застосування більш суворого покарання, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок.
Ст.421 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасований у випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Однак , в апеляційній скарзі прокурор не ставить питання про скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку апеляційним судом ,відповідно до вимог ст. 420 КПК України, а ставить питання в апеляційній скарзі про зміну вироку суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання.

Колегія суддів вважає обґрунтованими та такими , що підлягають частковому задоволенню доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 не в повній мірі врахував неповнолітній вік обвинуваченого, тяжкість вчиненних кримінальних правопорушень та обставини, які пом`якшують його покарання.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі , яка вчинила злочин , має бути призначене покарання , необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції зазначив у вироку обставини, що підлягають врахуванню, а саме те, що вчинені обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальні правопорушення, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії невеликої, середньої тяжкості та тяжких злочинів, обвинувачений раніше судимий та вчинив злочин в період випробувального терміну (т.3 а.кп. 83), на обліку у лікаря психіатра не перебуває (т.3 а.кп.78,80), перебував на профілактичному обліку у підліткового лікаря нарколога з 03.06.2015 року (т.1 а.кп.206), не працює та не навчається, виховувався у неповній родині разом з матір`ю (т. 3 а.кп. 76), за місцем проживання і навчання характеризується посередньо (т.3 а.кп. 73, 74, 75).
Однак , судом першої інстанції не в повній мірі були враховані всі обставини, які пом`якшують покарання, а саме: визнання вини, щире каяття, вчинення кримінальних правопорушень в неповнолітньому віці та відсутність обставин, які обтяжують покарання; також суд врахував, що ОСОБА_7 вчинив злочини у неповнолітньому віці та відповідно до ст. 59 КК України не застосував при призначенні покарання конфіскацію майна.
Ст. 69 КК України передбачено , що за наявності кількох обставин , що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину , з урахуванням особи винного суд , умотивувавши своє рішення , може , крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання , нижче від нижчої межі , встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

З врахуванням обставин, передбачених ст.66 КК України, які пом`якшують покарання, а саме: визнання вини, щире каяття, вчинення кримінального правопорушення в неповнолітньому віці, обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України , колегія суддів приходить до висновку про те , що обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.2 ст.289 КК України може бути призначене основне покарання , з застосуванням ст. 69 КК України , нижче від нижчої межі , встановленої в санкції ч.2 статті 289 КК України.
Відповідно до ст. 409 ч.2 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Колегія суддів приходить до висновку , що за наведених обставин вирок суду, в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, підлягає зміні, а апеляційні скарги прокурора та захисника підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2017 року, по об`єднаних кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за №0002568, № 0001915, № 0002164, № 0003225 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України; ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.198 КК України змінити, в частині призначеного ОСОБА_7 покарання.

Вважати засудженим ОСОБА_7 :
-за ч.1 ст. 121 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі;
- за ч.3 ст. 185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі;
- за ч.2 ст. 185 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі;
- за ч.2 ст. 289 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, до 4 ( чотирьох) років позбавлення волі, без конфіскації майна.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України призначити покарання ОСОБА_7 , шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, без конфіскації майна.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати не відбуте покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду, Дніпропетровської області від 05.01.2015 року та остаточно покарання ОСОБА_7 визначити у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 місяць,без конфіскації майна.

В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.
На судові рішення першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк, з моменту отримання ним копії ухвали суду.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4