Справа № 308/3152/17
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

02.06.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5
та представника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/777/207/17, за апеляційною скаргою, яку подав захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИВ :
ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 квітня 2017 року задоволено погоджене прокурором відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_8 (далі прокурор) клопотання ст. слідчого в ОВС СУ ГУНП у Закарпатській області ОСОБА_9 (далі слідчий) та накладено арешт на предмети, вилучені в ході проведеного 24.03.2017 обшуку з будинку АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:
- вилучений у ОСОБА_11 мобільний телефон марки «Самсунг GT-E 1200I» із сім-карткою «Київстар» № НОМЕР_19 .
В ухвалі слідчого судді вказується на те, що вказане у клопотанні майно відповідає зазначеним у ст. 98 КПК України критеріям і, що суд у подальшому може призначити особам, у яких це майно вилучено, покарання у виді конфіскації майна. Тому, слідчий суддя прийшов до висновку про те, що клопотання є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , вказує на те, що ухвала слідчого судді є незаконною, такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що, у порушення вимог ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.03.2017, якою надано дозвіл на проведення обшуку в будинку АДРЕСА_1 , та вимог ч. 5 ст. 236 КПК України, під час проведення обшуку були вилучені кошти, які не мають жодного відношення до кримінального провадження, і на вилучення яких дозвіл не надавався; що під час складання протоколу обшуку ОСОБА_6 вказував на те, що кошти належать ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , про що ними повідомлялося в ході з`ясування обставин справи; що ОСОБА_14 мав намір повідомити слідчому про те, що кошти належать йому ще під час проведення обшуку, однак, присутні при обшуку працівники поліції не надали йому можливості надати пояснення, не дивлячись на те, що він є співвласником будинку, в якому проводився обшук, внаслідок чого було грубо порушено права останнього. Також вказує й на те, що транспортний засіб марки «Мерседес Бенц», д.н.з. НОМЕР_8 , також не був зазначений в ухвалі від 21.03.2017 та відношення такого до кримінального провадження є необґрунтованим. Крім того, посилається на те, що, постановляючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя не врахував те, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.04.2017 клопотання слідчого було повернуто останньому для усунення виявлених недоліків, які усунуто не було, що у свою чергу свідчить про неоднакове застосування слідчим суддею норм процесуального права. Вказує й на те, що накладення арешту на вилучені в ОСОБА_14 грошові кошти, зокрема, гривні, перешкоджають останньому здійснювати підприємницьку діяльність відповідно до реєстраційних документів, оскільки останній зобов`язаний виплатити з указаних коштів відрахування до фондів та податкової, а також заробітну плату працівникам, однак дії слідчого в даному кримінальному провадженні позбавляють його такої можливості, що прямо суперечить вимогам п. 4 ст. 173 КПК України. При цьому, посилається й на те, що ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не є підозрюваними в кримінальному провадженні й, що вищевказані грошові кошти речовими доказами не визнано. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити в задоволенні клопотання слідчого.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу; прокурора, який судове рішення вважав законним та обґрунтованим і заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження й надані апеляційному суду матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав
Апеляційна скарга розглядається за відсутності підозрюваного ОСОБА_6 , неявка якого, з урахуванням положень ст. 405 КПК України не перешкоджає її розгляду. При цьому враховується те, що про час та місце розгляду апеляційної скарги підозрюваного повідомлено відповідно до вимог закону, що від нього не поступало клопотання про відкладення розгляду справи, а також заяви про захворювання, які перешкодили йому з`явитися на розгляд справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів із метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладеним арешт у кримінальному провадженні, зокрема, шляхом витребування необхідної інформації в Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Частина 3 ст. 170 КПК України передбачає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання про накладення арешту на майно, слідчим суддею належним чином були враховані вимоги Конституції України, дотримані вимоги кримінального процесуального закону та принцип верховенства права закладений у Європейській Конвенції та Рішеннях Європейського Суду з прав людини, ретельно перевірені доводи клопотання й постановлено судове рішення, яке з огляду на вказані норми права визнається законним та обґрунтованим.
Враховуючи наведене, колегія судів погоджується з висновком слідчого судді про те, що вказане у клопотанні майно у кримінальному провадженні відповідає зазначеним у ст. 98 КПК України критеріям. При цьому, колегія суддів враховує те, що вказане майно є знаряддям злочину, має істотне значення для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин під час досудового розслідування кримінального провадження і визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, що підтверджується постановою ст. слідчого в ОВС СУ ГУНП у Закарпатській області ОСОБА_9 від 27.03.2017. Тому, доводи апеляційної скарги про те, щогрошові кошти речовими доказами не визнано, колегія суддів відхиляє як надумані. Крім того, колегія суддів, враховує й те, що органом досудового розслідування доведено існування передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України ризиків та достатність підстав уважати, що такі ризики мають місце.
Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_10 є підозрюваними й за ч. 2 ст. 199 КК України (25.03.2017 ОСОБА_6 та ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні передбачених ч. 2 ст. 199 та ч. 2 ст. 204 КК України кримінальних правопорушень), санкція якої передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, а тому висновок слідчого судді про те, що суд у подальшому може призначити особам, у яких це майно вилучено, покарання у виді конфіскації майна, колегія суддів вважає таким, що ґрунтується на вимогах закону.
Доводи апеляційної скарги про те, що в порушення вимог ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.03.2017, якою надано дозвіл на проведення обшуку в будинку АДРЕСА_1 , та вимог ч. 5 ст. 236 КПК України, під час проведення обшуку були вилучені кошти, які не мають жодного відношення до кримінального провадження й на вилучення яких дозвіл не надавався, колегія суддів відхиляє як такі, що спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема, ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, згідно якої старшому слідчому в ОВС СУ ГУНП у Закарпатській області надано дозвіл на проведення обшуку в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 (на праві приватної власності належить ОСОБА_6 та ОСОБА_14 , за якою фактично мешкає ОСОБА_6 , з метою виявлення та вилучення записів з об`ємами та місцями збуту фальсифікованих алкогольних виробів, підроблених марок акцизного податку України, фальсифікованих алкогольних виробів, на яких наклеєні підроблені марки акцизного податку України, засобів мобільного зв`язку, грошових коштів, здобутих злочинним шляхом внаслідок реалізації алкогольних виробів. Тому, колегія суддів вважає, що під час проведення обшуку, виявлення та вилучення вищевказаного майна, слідчий діяв у межах наданих йому статтею 236 КПК України повноважень.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів враховує й те, що апелянт не вказує на те порушення яких норм кримінального процесуального закону були допущені при проведенні слідчої дії.
Доводи апеляційної скарги про те, що під час складання протоколу обшуку ОСОБА_6 вказував на те, що кошти належать ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , про що ними повідомлялося в ході з`ясування обставин справи; що ОСОБА_14 мав намір повідомити слідчому про те, що кошти належать йому ще під час проведення обшуку; що транспортний засіб марки «Мерседес Бенц», д.н.з. НОМЕР_8 , також не був зазначений в ухвалі від 21.03.2017 й не має відношення до кримінального провадження; що накладення арешту на вилучені в ОСОБА_14 грошові кошти, зокрема, гривні, перешкоджають останньому здійснювати підприємницьку діяльність відповідно до реєстраційних документів ; що ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не є підозрюваними в кримінальному провадженні, колегія суддів, враховуючи вищенаведені обставини, відхиляє як такі, що не спростовують висновку слідчого судді про необхідність накладення арешту на вилучене майно та не підтверджені жодними доказами.
З урахуванням вищенаведеного, як такі, що не спростовують висновку слідчого судді про необхідність накладення арешту на вилучене майно, відхиляються й доводи апеляційної скарги про те, що, постановляючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя не врахував, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.04.2017 клопотання слідчого було повернуто останньому для усунення виявлених недоліків.
При оцінці доводів апеляційної скарги в цій частині та прийнятті судового рішення колегія суддів враховує положення ч. 3 ст. 172 та ст. 173 КПК України, відповідно до змісту яких повернення клопотання про арешт майна не перешкоджає слідчому повторно подати клопотання про арешт цього майна.
На інші доводи, які б давали підстави для скасування судового рішення в апеляційній скарзі не вказується.
Отже, вищенаведене свідчить про те, що слідчим суддею були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання та прийнятті рішення про накладення арешту на вищезазначене майно.
Тому, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, такою, що постановлена з метою забезпечення своєчасного та якісного проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні та запобіганню неправомірним негативним наслідкам при розслідуванні кримінальних правопорушень і не вбачає підстав для її скасування.
При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що апелянтом не заявлялось жодних клопотань як в апеляційній скарзі, так і під час її розгляду, у тому числі клопотань, які би підтверджували обґрунтованість доводів апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 квітня 2017 року, якою задоволено погоджене прокурором відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_8 клопотання ст. слідчого в ОВС СУ ГУНП у Закарпатській області ОСОБА_9 та накладено арешт на предмети, вилучені в ході проведеного 24.03.2017 обшуку з будинку АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_6 , залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: