АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/945/2017 Суддя у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 0013031 - прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в

м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

з участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року ОСОБА_7 звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, у зв`язку із зміною обстановки, а кримінальне провадження закрито.

Крім того, судом вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Як встановив суд в ухвалі, 28 вересня 2014 року приблизно о 19 годині, ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні магазину «Зара», що в ТРЦ «Скаймол» за адресою: м. Київ, пр. Ватутіна, 2-Т, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, намагався таємно викрасти чуже майно, яке належить ТОВ «Зара Україна», а саме чоловіче взуття, вартістю 1 165 грн. 84 коп. та футболку, вартістю 307 грн. 50 коп., загальною вартістю 1 473 грн. 34 коп., з яким пройшов повз рамку сигнальних воріт магазину, не оплативши вартість, проте не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, бо був затриманий працівниками охорони магазину.

Суд першої інстанції, з посиланням на ст. 48 КК України, врахувавши, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, повністю визнав свою вину та щиросердно розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, працює, навчається та виключно позитивно характеризується, а також прийнявши до уваги висновки судової психологічної експертизи від 25.05.2016 та думку потерпілого, дійшов висновку, що на час розгляду кримінального провадження в суді обвинувачений ОСОБА_7 перестав бути суспільно небезпечним, а тому звільнив його від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки.

В апеляційній скарзі прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року, ухвалити вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вважає прокурор, суд першої інстанції стосовно ОСОБА_7 застосував закон України про кримінальну відповідальність, зокрема, ст. 48 КК України, який не підлягав застосуванню, оскільки не врахував, що вчинений ним злочин не втратив суспільної небезпеки ні за формою, ні за змістом, ні за характером скоєного; злочинні дії обвинуваченого вчинені з прямим умислом, є свідомим і вольовим актом його поведінки, а виключно позитивні дані щодо його особи, визнання вини і каяття у вчиненому не є достатніми підставами для застосування ст. 48 КК України; в той же час висновок судової психологічної експертизи № 1913/16-61 від 25.05.2016, який носить суто психологічний характер, безумовно не доводить втрату особою суспільної небезпечності і повинен оцінюватися в сукупності з іншими обставинами.

Не мотивувавши свої висновки і фактично не виклавши підстави, передбачені ст. 48 КК України, суд, як зазначає прокурор, взагалі не встановив, яка обстановка існувала під час вчинення злочину та в чому полягали її зміни на час розгляду справи, отже і не виклав в ухвалі конкретні дані, які б свідчили про зміну обстановки і втрату діянням чи обвинуваченим суспільної небезпечності, в той же час об`єктивні (зовнішні) умови життя, в яких перебував ОСОБА_7 на час вчинення злочину та які значною мірою позначилися на його суспільній небезпечності, за твердженням прокурору, не змінилися в широкому розумінні.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_9 просить ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року, як законну і обґрунтовану, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, заперечення обвинуваченого щодо доводів апеляційної скарги, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 48 КК України передумовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею вперше злочину невеликої або середньої тяжкості. Підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності є втрата діянням суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки або втрата особою внаслідок зміни обстановки суспільної небезпечності.

Застосувати ст. 48 КК України та визначити особу такою, що перестала бути суспільно небезпечною, можливо лише у разі коли вона зазнала таких змін, що унеможливлюють вчинення нею нового злочину.

Із змісту ст. 48 КК України убачається, що зміна обстановки повинна мати місце після дня вчинення злочину і до часу або в період розслідування або розгляду в суді кримінального провадження щодо особи, яка вчинила злочин.

Як слідує із судового рішення, суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчиненим ним вперше злочин середньої тяжкості на підставі ст. 48 КК України, вказав у чому виявилась зміна обстановки, зазначив, що, крім визнання ОСОБА_7 винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, активного сприяння розкриттю злочину, щирого каяття та критичної оцінки своїх дій, що враховується судом, після вчинення злочину ОСОБА_7 працевлаштувався і характеризується за місцем роботи виключно позитивно, покращив рівень навчання у вищому учбовому закладі, не перебуває на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра, за висновком судової психологічної експертизи від 25.05.2016 зміна соціальної обстановки (з жовтня 2014 року по теперішній час) навколо нього вплинула на його індивідуальність, а делінквентної (антисоціальної) предиспозиції на вчинення дій, що суперечать правовим нормам, загрожують соціальному порядку та благополуччю оточуючих не виявлено.

Врахувавши ці обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 перестав бути суспільно небезпечним.

При цьому сама по собі та обставина, що він вчинив злочин проти власності, на що звертає увагу в апеляційній скарзі прокурор, не може бути перешкодою для застосування стосовно обвинуваченого ст. 48 КК України.

Доводи ж прокурора про те, що вчинений ОСОБА_7 злочин не втратив суспільної небезпеки не заслуговують на увагу, оскільки суд звільнив обвинуваченого від кримінальної відповідальності з іншої підстави, а саме у зв`язку з втратою особою внаслідок зміни обстановки суспільної небезпечності.

Щодо тверджень прокурора про невмотивованість судового рішення, помилкове врахування судом як підстави для висновку про втрату обвинуваченим суспільної небезпечності обставин, які пом`якшують покарання та враховуються судом саме при призначенні покарання за вчинений злочин, то вони є непереконливими.

Так, вирішуючи питання щодо можливості застосування положень ст. 48 КК України, суд повинен, окрім іншого, з`ясувати ставлення особи до своїх дій, а щире каяття і передбачає осуд особою своєї поведінки.

Крім того, з огляду на те, що суспільна небезпечність особи полягає, насамперед, у вчиненні злочину, а у подальшому визначається, у першу чергу, ступенем можливості вчинення нею нового тотожного або однорідного злочину, висновок про таку можливість повинен ґрунтуватися на основі характеристики даної особи, а також оточуючої її обстановки, тобто зовнішніх щодо такої особи умов.

Досліджуючи указане питання, суд першої інстанції ретельно перевірив дані про особу ОСОБА_7 , а врахувавши, що ним вчинений корисливий злочин проти власності, обґрунтовано взяв до уваги, що після його вчинення обвинувачений, продовжуючи навчання, працевлаштувався, характеризується виключно позитивно як за місцем роботи, навчання, так і за місцем проживання.

До того ж висновки судової психологічної експертизи від 25.05.2016 суд першої інстанції прийняв до уваги у сукупності з іншими обставинами, які переконливо доводять, що ОСОБА_7 на час розгляду справи в суді перестав бути суспільно небезпечною особою і жодних аргументів щодо можливості вчинення ним нового злочину апеляційна скарга прокурора не містить.

Виходячи з наведеного, приймаючи до уваги, що злочин було вчинено 28 вересня 2014 року, при тому що ОСОБА_7 досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 , враховуючи виключно позитивні дані щодо особи ОСОБА_7 і на час апеляційного розгляду кримінального провадження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно на підставі ст. 48 КК України звільнив його від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України у зв`язку із зміною обстановки, а кримінальне провадження закрив.

Отже апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду постановити законне й обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року, якою ОСОБА_7 звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, на підставі ст. 48 КК України у зв`язку із зміною обстановки, а кримінальне провадження щодо нього закрито без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4