АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Гол. у І інст. ОСОБА_1 ; єдин. унік. № 720/640/16-к; доп. ОСОБА_2 ; пров. № 11-кп/794/42/17; катег: ст. 286 ч.2 КК Укр.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_2 ,

СуддівОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря судового засіданняОСОБА_5 ,
прокурораОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвокатаОСОБА_8 ,
цивільного позивача, потерпілогоОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , на вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2016 року по кримінальному провадженню № 0000017 від 17 січня 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ст. 286 ч.2 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком,

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, неодружений, з середньою освітою, не працюючий, раніше не судимий,

засуджений за ст. 286 ч.2 КК України на чотири роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу в питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання.

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили залишено особисте зобов`язання.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь цивільного позивача ОСОБА_9 в в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, кошти в сумі 35 836 грн. 54 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди, кошти в сумі 20 000 грн., а також на користь департаменту охорони здоров`я Чернівецької обласної державної адміністрації витрати на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_10 , від кримінального правопорушення, в сумі 13 237 грн. 54 коп. та на користь держави судові витрати пов`язані з проведенням судових експертиз, в сумі 1 902 грн. 78 коп.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що 16 січня 2016 року, близько 10 год. 30 хв., керуючи автомобілем марки «DAEWOO LANOS», державний номерний знак « НОМЕР_1 » та рухаючись по вул. Шевченка, в с. Магала, Новоселицького району, в напрямку с. Рідківці, Новоселицького району, в порушення п.п. 12.1, 12.4, 31.1, 31.4.1 (а), 31.4.5 (г) Правил дорожнього руху в Україні, проявивши неуважність та самовпевненість у своїх діях, не обравши безпечну швидкість руху та не врахувавши дорожню обстановку, допустив виїзд керованого ним транспортного засобу на зустрічну смугу руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «RENAULT KANGO», державний номерний знак « НОМЕР_2 » під керуванням ОСОБА_9 , який рухався на зустрічній смузі руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля марки «DAEWOO LANOS» ОСОБА_10 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, як такі що небезпечні для життя, у вигляді садна в ділянці правої здухвинної кістки, закритого перелому кісток тазу, перелому 4-5 ребер справа, струсу головного мозку, уламкового перелому вертлюга правої стегнової кістки, лінійного перелому правої лонної кістки, лінійного перелому правої сідничної кістки, уламкового перелому правої вертлюгової западини в ділянці даху, двомоментного розриву селезінки, гемоперитоніуму.

В апеляційній скарзі, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_8 , просить вирок суду в частині вирішення цивільного позову скасувати та відмовити в його задоволенні посилаючись на те, що суд не з`ясував хто є власником автомобіля яким керував обвинувачений, тому позови потерпілого та прокурора про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також вимоги відшкодувати витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину та судові витрати пов`язані з проведенням експертиз, пред`явлені до неналежного відповідача.

Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , який був належним чином повідомлений про час і місце розгляду кримінального провадження, і в апеляційний суд не зявився не повідомивши причини неявки.

Крім цього, в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення, доводи захисника ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора та цивільного позивача ОСОБА_9 про залишення вироку без змін, провівши судові дебати та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , підлягає задоволенню частково.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 в порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя, за обставин зазначених у вироку, повністю доведена дослідженими судом першої інстанції доказами, яким дана правильна юридична оцінка і не оспорюється в апеляційній скарзі.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання, явно не відповідає тяжкості скоєного ним злочину та його особі.
У відповідності до ст. 65 КК України, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен враховувати ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003року "Про практику призначення судами кримінального покарання" вказано, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочинів (ст. 12 КК України), а також особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного із співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали тощо).
Згідно ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті особливої частини Кодексу.

З кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 вперше притягається до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся у його скоєнні, сприяв розкриттю злочину, давав правдиві покази.

Суд першої інстанції правильно визнав ці обставини такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Разом з тим, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд не взяв до уваги, що згідно з висновком експертів (а.с. №№ 96-101, 136-140) причиною дорожньо-транспортної пригоди стала часткова несправність гальмівної системи автомобіля, який він отримав за договором в користування 04 січня 2016 року і про яку не знав.

Крім цього, суд не взяв до уваги думку потерпілого ОСОБА_10 , який у відповідності до висновку експертів (а.с. № 45) від отриманого тілесного ушкодження знаходився на лікуванні всього протягом 11 днів і претензій до обвинуваченого не має.

Таким чином однією із основних причин вчиненого ОСОБА_7 злочину стала невідповідність технічного стану автомобіля, про яку він не знав.

У зв`язку з цим, апеляційний суд цю обставину та думку потерпілого ОСОБА_10 визнає обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого і в сукупності з іншими обставинами, які визнані такими, що пом`якшують покарання судом першої інстанції, визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і з урахуванням позитивних даних про його особу, вважає за необхідне застосувати до нього ст. 69 КК України і призначити йому покарання нижче від найнижчої межі встановленої санкцією ст. 286 ч.2 КК України.

Що стосується вирішення цивільного позову в частині відшкодування завданої шкоди, то вона відповідає вимогам чинного законодавства.

Так, згідно з ч. 2-3 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

У роз`ясненнях, викладених у п. 6 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вбачається, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

З кримінального провадження (Т.1. а.с. 71-75) вбачається, що ОСОБА_7 користувався автомобілем на підставі укладеного між ним та ПП ОСОБА_11 , за згодою власника автомобіля ПП «Євротранс 2005» договору тимчасового користування майном, має посвідчення водія (Т.1 а.с. № 155), тому доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про те, що обвинувачений ОСОБА_7 є неналежним відповідачем у справі не ґрунтується на законі.

Рішення суду про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави судових витрат пов`язаних із залученням експертів відповідає вимогам ст.ст. 118, 122, 124 КПК України.

Водночас на думку колегії суддів, розмір моральної шкоди стягнутої із обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_9 в сумі 20 000 грн., явно не відповідає фізичним та душевним стражданням, яких зазнав потерпілий, а також вимогам розумності та справедливості, і матеріальному становищу обвинуваченого, який не працює.

Так, згідно з ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З кримінального провадження (а.с. № 44-45) видно, що тяжкі тілесні ушкодження в ході ДТП були заподіяні потерпілому ОСОБА_10 , який знаходився в автомобілі обвинуваченого, а потерпілому ОСОБА_9 з автомобілем якого зіткнувся автомобіль обвинуваченого ОСОБА_7 тілесні ушкодження заподіяні не були.

За таких обставин, беручи до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення, глибину моральних та душевних страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_9 , у зв`язку із завданням йому матеріальної шкоди, ступінь вини обвинуваченого в заподіянні ОСОБА_9 матеріальної шкоди, який про часткові несправності гальмівної системи не знав, його матеріальне становище та відсутність роботи, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню із обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 з 20 000 грн. до 5 000 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 407, 418 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

На підставі ст. 404 КПК України вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2016 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 змінити, пом`якшити призначене йому покарання за ст. 286 ч.2 КК України, визначивши його із застосуванням ст. 69 КК України у виді два роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу в питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання.

Зменшити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню із обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 з 20 000 грн. (двадцяти тис. грн.) до 5 000 грн. (п`яти тис. грн.).

В решту частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий,суддя [підпис]ОСОБА_2
Судді

[підпис]ОСОБА_3

[підпис]ОСОБА_4

"Копія. Згідно з оригіналом." Суддя -доповідач _________________ ОСОБА_2 (посада) (підпис) (ПІБ)

24.01.2017 року

(дата засвідчення копії)

24.01.2017 року

ОСОБА_2 .