Справа № 137/1416/15-к
Провадження №11-кп/772/479/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_11 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ОСОБА_12 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами: прокурора, яка брала участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_13 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинуваченої ОСОБА_7 , та її захисника-адвоката ОСОБА_8 на вирок Літинського районного суду Вінницької області від 19 грудня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 , громадянку України, освіта вища, неодружену, працюючу ПП «Бастіон», раніше не судиму,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Стягнуто з ПАТ Страхова компанія «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 72075,29 гривень, з яких 15016,46 гривень витрати на лікування, 49000 гривень відшкодування шкоди завданої майну та моральну шкода 8058,83 гривень.

Стягнуто з ПАТ Страхова компанія «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_10 шкоду в розмірі 23797,78 гривень, з яких 1784,55 гривень витрати на лікування, 14616 витрати на поховання та спорудження пам`ятника та моральна шкода в розмірі 7397,23 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 5606,34 гривень та моральну шкоду в розмірі 120 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання судових витрат та долю речових доказів,

в с т а н о в и в :
Згідно вироку, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 22.03.2015 року, близько 14 год. 30 хв., керуючи технічно справним автомобілем «CITROEN C3 SX», державний номерний знак, НОМЕР_1 , рухаючись по автошляху «Стрий Тернопіль Кіровоград Знам`янка», в напрямку м. Вінниця, біля АЗС «Авіас» № 19, що розташована поблизу с. Рибаче Літинського району Вінницької області, не обрала в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахувала дорожню обстановку, перед зміною напрямку руху не переконалась, що це буде безпечно та не створить перешкод для руху або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, в результаті чого не впоралась з керуванням, виїхала на зустрічну смугу руху, де допустила зіткнення з автомобілем "CHEVROLET AVEO", державний номерний знак, НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля "CHEVROLET AVEO", ОСОБА_14 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №280 від 25.04.2015 отримав тілесні ушкодження: закритої травми грудної клітки у вигляді множинних переломів ребер з обох сторін з пошкодженням костальної плеври, двобічного гемоторакса, забиття тканини легень, саден та ран обличчя, саден та ран кистей, закритого перелому лівої плечової кістки. Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_14 виникли від дії тупих твердих предметів, 22.03.2015. Смерть ОСОБА_14 настала від закритої тупої травми грудної клітки. Між смертю та закритою травмою грудної клітки тіла є причинно-наслідковий зв`язок. Вказана тупа травма грудної клітки у ОСОБА_14 належить до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечна для життя в момент спричинення. При судово-токсикологічній експертизі крові та сечі від трупа ОСОБА_14 етилового, метилового спиртів, а також їх ізомерів не виявлено.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля "CHEVROLET AVEO", ОСОБА_9 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №612/762 від 12.06.2015 отримав тілесні ушкодження у вигляді: сполучної травми тіла: закритих переломів лівої стегнової, лівої плечової кісток та обох кісток лівого передпліччя зі зміщенням; забою передньої поверхні грудної клітки, пневмотораксу, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку; забійної рани правого колінного суглобу. Вказані ушкодження у ОСОБА_9 виникли від дії тупого твердого предмета (предметів), по давності утворення відповідають строку ДТП 22.03.2015, за ступенем тяжкості належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як такі, що не являлись небезпечними в момент спричинення і не супроводжувались загрозливими для життя явищами, а спричинили тривалий (більше 21 доби) розлад здоров`я (п.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», 1995). Згідно висновку експертизи технічного стану транспортного засобу № 154 а від 08.04.2015: в робочій гальмівній системі та рульовому керуванні автомобіля "CHEVROLET AVEO", державний номерний знак, НОМЕР_2 , несправностей, які свідчили про можливість її непрацездатності до ДТП не виявлено.

Згідно висновку експертизи технічного стану транспортного засобу № 153 а від 07.04.2015: в робочій гальмівній системі та рульовому керуванні автомобіля «CITROEN СЗ SX», державний номерний знак, НОМЕР_1 , несправностей, які свідчили про можливість її непрацездатності до ДТП не виявлено.

Згідно висновку автотехнічної експертизи №168а від 28.04.2015, в даній дорожній обстановці водію автомобіля «CITROEN СЗ SX», державний номерний знак, НОМЕР_1 , ОСОБА_7 необхідно було діяти згідно з вимогами п.п.10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній обстановці водію автомобіля "CHEVROLET AVEO", державний номерний знак, НОМЕР_2 , ОСОБА_9 необхідно було діяти згідно з вимогами п.12.3 Правил дорожнього руху України. У дорожній ситуації, що склалася, водій автомобіля «CITROEN СЗ SX», державний номерний знак, НОМЕР_1 , ОСОБА_7 мала технічну можливість запобігти даній дорожньо-транспортній події шляхом виконання вимог п.п.10.1, 12.1 Правил дорожнього руку України. У дорожній ситуації, що склалася, водій автомобіля "CHEVROIET AVEO", державний номерний знак, НОМЕР_2 , ОСОБА_9 не мав технічної можливості запобігти даній дорожньо-транспортній події шляхом виконання вимог Правил дорожнього руху України. У дорожній ситуації, що склалася в діях водія автомобіля "CHEVROLET AVEO", державний номерний знак, НОМЕР_2 , ОСОБА_9 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходилися б в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. У дорожній ситуації, що склалася дії водія автомобіля «CITROEN СЗ SX», державний номерний знак, НОМЕР_1 , ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.п.10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, і знаходилися з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином ОСОБА_7 порушила вимоги п.п.10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

12.1 - «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, що мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Порушення ОСОБА_7 вимог п. п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному зв`язку з наслідками.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначення покарання, призначивши їй більш м`яке покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства. Свої вимоги мотивує тим, що суд при призначенні покарання у вигляді позбавлення волі не взяв до уваги щире каяття, залишена поза увагою та обставина, що у зв`язку із даною ДТП вона також зазнала тілесних ушкоджень середньої тяжкості (перелом тазу та хребта), тривалий час знаходилась на стаціонарному лікуванні і продовжує лікуватись, потребує регулярного догляду лікаря і періодичного стаціонарного лікування, так як після ДТП стала інвалідом ІІІ групи.

Також судом не враховано, що за межами м. Вінниці, на її утриманні знаходиться матір-пенсіонер ОСОБА_15 яка важко хворіє, має захворювання на цукровий діабет та ряд інших хронічних захворювань, яка проживає зі своїм рідним братом-інвалідом дитинства І групи ОСОБА_16 , який недієздатний, а тому вони потребують постійного стороннього догляду.

В апеляційній скарзі (зі змінами) захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 просить скасувати вирок Літинського районного суду Вінницької області від 19 грудня 2016 року а кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрити.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що сам факт визнання винуватості або розкаяння ОСОБА_7 у вчиненні злочину не може слугувати доказом її вини. ОСОБА_7 може визнавати себе винною в зв`язку з психоемоційним навантаженням, депресією, стресом, помилковим уявленням про безнадійність свого становища, переконанням, що зізнання може полегшити її становище.

Обвинувачена ОСОБА_7 в результаті дорожньо-транспортної пригоди також отримала тілесні ушкодження довгий час лікувалася на стаціонарі, є інвалідом ІІІ групи і продовжує лікуватись. Під час досудового розслідуванням слідчим ОСОБА_7 допитувалася в червні 2015 року, надала ті ж самі покази, які надавала в судовому засіданні. Тоді ж вона і повідомила слідчого і про безпричинне різке занесення транспортного засобу ліворуч на зустрічну смугу. Проте ні слідчий, ні керівник органу досудового розслідування, ні прокурор при закінченні досудового розслідування, вивчення матеріалів даного кримінального провадження та складання і підписання обвинувального акту не звернув увагу на дані протиріччя в обставинах даної ДТП, не забезпечив прийняття належних процесуальних рішень направлених на перевірку показів ОСОБА_7 , дотримання законності, всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, направлених на виявлення як тих обставин, які можливо виправдовують підозрювану ОСОБА_7 .

Захисник зазначає, що в результаті порушення цілісності та пошкодження шин передніх коліс, порушення цілісності та пошкодження дисків передніх коліс, розгерметизації шин передніх коліс та порушення кріплень дисків передніх коліс, яке сталося на транспортному засобі під керуванням ОСОБА_7 , до зіткнення з транспортним засобом Шевроле, ОСОБА_7 втратила можливість керування транспортним засобом Сітроен, і в зв`язку з цим не мала технічної можливості шляхом гальмування або повернення руля, попередити або відвернути зіткнення з транспортним засобом Шевроле, та відповідно відвернути настання тяжких наслідків, а тому в діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення.

Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі вважають, вирок суду незаконним та необґрунтованим, оскільки в ньому є невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, невідповідність розміру призначеного судом відшкодування заподіяної злочином шкоди, неповнота судового розгляду. Апелянти просять оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання ОСОБА_7 скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити останній за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. В частині задоволення потерпілим розміру цивільного позову також просять скасувати, стягнувши з обвинуваченої ОСОБА_7 : - на користь ОСОБА_9 грошові кошти в розмірі 491 941 тис. грн. 17 коп. в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином; - на користь ОСОБА_9 грошові кошти в розмірі 21 606 тис. грн. 34 коп. в якості відшкодування майнової шкоди, заподіяної злочином; - на користь ОСОБА_10 грошові кошти в розмірі 305 802 тис. грн. 77 коп. в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином. В решті вирок залишити без змін.

Свої вимоги мотивують тим, що в ході досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_7 у своїх показаннях наполягала на тому, що дорожнього-транспортна пригода сталася не з її вини, а внаслідок розгерметизації шини переднього лівого колеса її транспортного засобу, що призвело до некерованого виїзду на зустрічну смугу руху, проте згідно висновку технічного стану транспортного засобу №154а від 08.04.2015 року ОСОБА_7 не встановлено несправностей в роботі рульового керування, гальмівної системи чи порушення цілісності коліс ТЗ, що спростовує показання обвинуваченої у цій частині.

Потерпілі наголошують, що обвинувачена не надавала матеріальної допомоги під час лікування потерпілого ОСОБА_9 , не допомагала ОСОБА_10 матеріально на організацію поховання ОСОБА_14 . Обвинувачена відшкодувала заподіяні збитки у незначній частині, при цьому потерпілій ОСОБА_10 остання надіслала частину грошових коштів поштовим переказом на стадії проголошення останнього слова нею.

Призначаючи покарання, суд не врахував особу обвинуваченої, що остання не має на утриманні непрацездатних батьків похилого віку, не має дітей, не перебуває у шлюбі, що свідчить про нестійкість соціальних зв`язків останньої. Суд не взяв до уваги тяжкість наслідків від злочину у виді смерті особи, отримання каліцтва та інвалідності іншим потерпілим.

Щодо задоволення цивільних позовів потерпілих, то суд безпідставно зменшив суми, які підлягають стягненню за заподіяну майнову та немайнову шкоду.

Крім того, суд безпідставно прийшов до висновку, що факт понесених потерпілим ОСОБА_9 матеріальних витрат в сумі 16 000 грн. на придбання стрижня Fixion та його встановлення хірургічним шляхом не знайшло свого підтвердження, оскільки в додатку до позовної заяви перебувають усі відповідні підтверджуючі документи.

В апеляційній скарзі прокурор, яка брала участь у розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_13 , просить оскаржуваний вирок стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України в частині призначеного їй покарання змінити, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Просить у резолютивній частині вироку зазначити міру покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Свої вимоги мотивує тим, що суди при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення керувати транспортними засобами.

Прокурор вказує, якщо в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК зазначено характер посад або вид діяльності (наприклад ст.ст.286, 287 КК України), рішення про призначення додаткового покарання, наведене в резолютивній частині вироку, повинне відповідати змісту цієї санкції.

В судовому засіданні ОСОБА_7 свою апеляційну скаргу підтримала, шкодує з приводу події яка сталась за її участі, просила вибачення у потерпілих, зазначила, що якщо підтвердяться обставини, викладені в апеляційній скарзі (зі змінами) її захисника, в такому випадку зазначене кримінальне провадження відносно неї слід закрити.

Адвокат ОСОБА_8 свою апеляційну скаргу (зі змінами) підтримав, просив її задовольнити, провадження по справі закрити через відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та їх представники вимоги апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, виключити з вироку посилання на щире каяття обвинуваченої, як на обставину що пом`якшує їй покарання, оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання через його м`якість та в частині розміру цивільного позову скасувати, призначити покарання у виді позбавлення волі на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами, заявлений в суді першої інстанції позов задовольнити в повному обсязі.

Прокурор ОСОБА_6 апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції підтримав, посилаючись на обставини викладені в ній, просив її задовольнити. Проти апеляційної скарги (зі змінами) захисника ОСОБА_8 заперечив, зазначивши, що справа розглядається тривалий час, всі версії перебігу досліджуваної події ДТП, які вказувались сторонами провадження на досудовому слідстві та в суді належним чином перевірялись, зібрано по справі достатньо доказів, яким суд дав їм вірну оцінку, позиція захисту спрямована лише на затягування розгляду кримінального провадження. Крім того, вважає апеляційні скарги обвинуваченої та потерпілих безпідставними, в задоволені яких слід відмовити.

Заслухавши доповідь судді доповідача щодо змісту оскаржуваного вироку, доводів скаржників, з`ясувавши позицію учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, а в решті апеляційні скарги залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення та підтверджуються наданими стороною обвинувачення доказами, кожному з яких судом першої інстанції надано оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з токи зору достатності та взаємозв`язку, які безпосередньо досліджені судом першої інстанції, та детально викладені у вироку.

Так, згідно висновку автотехнічної експертизи №168 від 28.04.2015 року у дорожній ситуації, що склалася дії водія автомобіля «CITROEN C3 SX» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.п.10.1,12.1 ПДР України і знаходилися з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. У дорожній ситуації що склалась в діях водія автомобіля «CHEVROLET AVEO» державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_9 не вбачається невідповідностей вимогам ПДР України, які з технічної точки зору знаходилися б в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

Водій автомобіля «CITROEN C3 SX» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 мала технічну можливість запобігти даній дорожньо-транспортній пригоді шляхом виконання вимог п.п. 10.1, 12.1 ПДР України. Водій ОСОБА_9 не мав технічної можливості запобігти даній дорожньо-транспортній пригоді шляхом виконання вимог ПДР України.

Порушення ОСОБА_7 вимог п.п. 10.1, 12.1 ПДР України знаходяться в причиненому зв`язку з наслідками ДТП.

Згідно висновку експертизи технічного стану транспортного засобу №153а від 07.04.2015 року в робочій гальмівній системі та рульовому керуванні автомобіля «CITROEN C3 SX» державний номерний знак НОМЕР_1 , несправностей, які свідчили про можливість її непрацездатності до ДТП не виявлено.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «CHEVROLE AVEO» ОСОБА_9 відповідно до висновку судово-медичної експертизи «612/762 від 12.06.2015 року отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, а пасажир ОСОБА_14 відповідно до висновку судово-медичної експертизи №280 від 25.04.2015 року отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер.

Як на досудовому слідстві так і в суді сторони в повній мірі скористались правом надання доказів по кримінальному провадженні, приймали участь в їх досліджені, всі заявлені ними клопотання вирішені належним чином, покази ОСОБА_7 щодо події ДТП, причин його виникнення, узгоджуються із сукупністю зібраних доказів і відображають реальний перебіг події, в тому числі і перевірено на наявність несправностей транспортного засобу, яким керувала обвинувачена, що могли призвести до ДТП, встановлено їх відсутність, що належним чином відображено в мотивувальній частині оскаржуваного вироку, і оцінено судом першої інстанції з чим погоджується колегія суддів, з огляду на що посилання адвоката ОСОБА_8 на неповноту судового розгляду, є необґрунтованими, через що апеляційна скарга (зі змінами) останнього задоволенню не підлягає.

При призначенні обвинуваченій основного покарання судом першої інстанції в повній мірі дотримано положень ст.ст. 50, 65 КК України та рекомендацій Пленуму Верховного Суду України, викладених в постанові від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення кримінального покарання», відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Висновки суду щодо призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, а також необхідність і достатність для неї такого покарання, необхідність його реального відбування у вироку належним чином мотивовані, покарання за видом та мірою відповідає особі обвинуваченої, тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, заподіяним наслідкам, а тому колегія суддів вважає їх достатньо обґрунтованими, переконливими та погоджується з ними.

Зокрема, судом першої інстанції при призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесено до категорії тяжких, особу обвинуваченої, яка усвідомила свою провину, шкодує про скоєне, щиро розкаялася у вчиненому, про що зазначала як в суді першої так і апеляційної інстанції, частково відшкодувала завдану шкоду, дані обставини суд першої інстанції відніс до обставин, що пом`якшують покарання, обставини, що обтяжують покарання відсутні. Також судом враховано, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинув ОСОБА_14 , який являвся чоловіком потерпілої ОСОБА_10 та батьком потерпілого ОСОБА_9 і яким внаслідок цього було завдано моральної шкоди.

Однак суд першої інстанції призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 основне покарання у виді позбавлення волі за скоєння інкримінованого злочину залишив поза увагою питання щодо додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, яке передбачено санкцією ч.2 ст.286 КК України.

Відповідно до положень п.21 Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2015 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами.

Виходячи з положень п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення про позбавлення права займатися певною діяльністю має бути чітко сформульоване в резолютивній частині вироку, для того щоб не виникло жодних сумнівів під час виконання останнього. Якщо в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК зазначено характер посад або вид діяльності (наприклад статті 286, 287), рішення про призначення додаткового покарання, наведене в резолютивній частині вироку, повинне відповідати змісту цієї санкції.

Відповідно до ч.2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами, якщо вони спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження, - караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Колегія суддів, з огляду на конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення обвинуваченою ОСОБА_7 , мотиви допущених останньою порушень правил безпеки дорожнього руху, ставлення винної до своєї протиправної поведінки та її наслідків, не вбачає підстав для призначення додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, про що слід зазначити в резолютивній частині рішення, тому апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою і в цій частині вирок суду підлягає зміні.

Наведені в апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_7 пом`якшуючі обставини в повній мірі враховані у вироку судом першої інстанції при призначенні їй покарання, а наявність у обвинуваченої проживаючих в іншому населеному пункті важкохворої матері похилого віку, її рідного брата, який потребує догляду, зважаючи на наслідки ДТП, в результаті якого сталась смерть ОСОБА_14 , позицію потерпілих щодо необхідності суворого покарання обвинуваченої, не спростовують підстави для реального виконання покарання у виді позбавлення волі.

Однак твердження потерпілих та їх представників про відсутність у обвинуваченої пом`якшуючої покарання обставини щирого каяття, і як наслідок, необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення більш суворого покарання, спростовується наступним.

Будучи внутрішнім, морально-психічним процесом у свідомості особи, яка вчинила злочин, щире покаяння підлягає встановленню у кожному конкретному випадку з урахуванням посткримінальної поведінки, яка з огляду на дії обвинуваченої, які направлені на підтримку потерпілих, свідчать про її щире каяття, тому від підтримання ОСОБА_7 в ході апеляційного розгляду позиції її захисника, дані обставини не втратили свого змісту і вони підтверджують висновок суду про наявність пом`якшуючої покарання обставини - щирого каяття.

Часткове відшкодування ОСОБА_7 потерпілим заподіяних збитків (матеріальних і моральних) ще до апеляційного перегляду справи засвідчує про її дійсне каяття, характеризує суб`єктивне ставлення до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнала свою провину, висловила жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що справедливо вплинуло на призначене судом першої інстанції покарання в мінімальній мірі, передбаченій санкцією ч.2 ст.286 КК України, з огляду на що вимоги потерпілих про призначення більш суворого покарання є необґрунтованими.

Вирішуючи питання про можливість призначення обвинуваченій більш м`якого покарання, не передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України, про що просила в апеляційній скарзі ОСОБА_7 , чи можливість застосування інституту звільнення від відбування покарання, враховуючи обставини даної справи в сукупності, зважаючи на позицію потерпілих, для яких в результаті досліджуваної події настали невідворотні наслідки, вони втратили близьку людину (батька, чоловіка), наполягали на суворому покаранні, судова колегія, бере до уваги їх думку, вважає її вагомою, з огляду на що апеляційна скарга ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Твердження потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про те, що суд першої інстанції при вирішенні їхніх цивільних позовів, безпідставно зменшив суми, які підлягають стягненню за заподіяну майнову та немайнову шкоду, а також те, що не навів мотивів прийнятого ним рішення, не вказав чому не погоджується із викладеними у цивільному позові потерпілого обставинами та сумами грошових відшкодувань та чому виходив з принципу розумності та справедливості апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки вищезазначене спростовується наступним.

В судовому засіданні встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_10 завдано моральну шкоду в зв`язку зі смертю її чоловіка, також внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_9 завдано моральну шкоду в зв`язку зі смертю батька та тривалим лікуванням самого потерпілого.

При вирішенні питання задоволення цивільного позову ОСОБА_10 суд першої інстанції задовольнив його частково, з чим і погоджується апеляційний суд.

Так, ПАТ страхова компанія «Український страховий стандарт» визнала позовні вимоги ОСОБА_10 в сумі 23797,78 гривень, де витрати на лікування складають 1784,55 гривень, відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника складають 14616 гривень та моральна шкода 7397,23 гривень, тому їх необхідно стягнути з страхової компанії. Враховуючи, що ОСОБА_10 заявила позов на суму 46179 гривень матеріальної шкоди, а із страхової компанії підлягає стягненню 16400,55 гривень матеріальної шкоди, то різниця яка підлягає стягненню з обвинуваченої ОСОБА_7 становить 29778, 45 гривень. Проте в позові стоїть вимога щодо стягнення витрат на поминальні обіди в сумі 8400 гривень, однак ст.1201 ЦК України (особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати) не передбачає таких витрат і до витрат на поховання не відноситься. Тому в цій частині позову відмовлено. Так до стягнення підлягає (різниця між 29778,45 гривень 8400 гривень), а саме 21378,45 гривень. Однак в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 надала квитанцію про перерахування 30000 гривень потерпілій ОСОБА_10 , яка перекриває суму заявленого позову, а тому цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_7 до задоволенню не підлягає.

Задовольняючи цивільний позов ОСОБА_9 , частково, суд першої інстанції мотивував його наступним.

Так, ПАТ Страхова компанія «Український страховий стандарт» визнала позовні вимоги ОСОБА_9 в сумі 72075,29 гривень, де 15016,46 гривень витрати на лікування, 49000 гривень відшкодування шкоди завданої майну та моральна шкода 8058,83 гривень, а тому їх стягнуто з страхової компанії.

Враховуючи, що ОСОБА_9 заявляв позов на суму 135622,80 гривень матеріальної шкоди, із страхової компанії стягнуто 64016,46 гривень, то різниця яка підлягає стягненню з обвинуваченої ОСОБА_7 становить 71606,34 гривень. Проте в позові ОСОБА_9 стоїть вимога щодо стягнення витрат на придбання стрижня Fixion вартістю 16000 гривень, однак квитанції про його оплату та будь-яких документів що даний стрижень було встановлено потерпілому, суду не надано. Тому в цій частині позову відмовлено. Судом вирішено також питання щодо витрат на юридичну допомогу потерпілому в сумі 7000 гривень, а також стягнуто з ОСОБА_7 15000 гривень за автопослуги надані ОСОБА_9 , оскільки вони були оплачені потерпілим та послуга отримана внаслідок ДТП. До стягнення підлягає різниця між 71606,34 гривень та 16000 гривень, а саме 55606,34. Однак в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 надала розписку про передачу 50000 гривень потерпілому ОСОБА_9 , а тому цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_7 задоволено в сумі 5606,34 гривень.

Суд першої інстанції не взяв до уваги висновок експерта №778/16-21 від 03.06.2016 року, оскільки при його проведенні використано методику нарахування моральної шкоди, реєстрацію якої скасовано Міністерством юстиції України, а тому при задоволенні позову на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суд виходив з принципу розумності та справедливості і стягнув з ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди на їх користь 120 000 гривень та 100 000 гривень відповідно.

Таким чином, що стосується сум відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, виходячи з вимог розумності та справедливості, визначив саме таку суму в якості відшкодування моральної шкоди, яка є достатньою для компенсації перенесених ними моральних страждань, а тому колегія суддів не вбачає жодних підстав для перегляду рішення суду в цій частині, оскільки вважає його законним та обгрунтованим.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_13 - задовольнити.

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та апеляційну скаргу зі змінами захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Літинського районного суду Вінницької області від 19 грудня 2016 року стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді: (підпис)

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

Згідно з оригіналом