Справа № 466/2363/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/662/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 06 квітня 2017 року про відмову в умовно-достроковому звільненні з місць позбавлення волі, засудженому
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
ВСТАНОВИЛА:
ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 06 квітня 2017 року відмовлено в задоволенні клопотання начальника Личаківської виправної колонії (№30) управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

На дану ухвалу засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та постановити нову ухвалу, якою задоволити клопотання начальника Личаківської виправної колонії (№30) управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування покликається на те, що вищенаведена ухвала є несправедлива, так як порушені його права на захист. Вважає, що суд першої інстанції однобічно розглянув дане клопотання, так як судом не було належним чином досліджено підстави його умовно-дострокового звільнення, зокрема не дослідив того аспекту, що в засудженого на утримані є двоє малолітніх дітей, одному з яких одинадцять років та другому три роки, при цьому жінка є інвалідом, тому їй важко виховувати дітей. Просить суд апеляційної інстанції звернути увагу на клопотання начальника Личаківської виправної колонії №30, в якій передбачено, що ОСОБА_7 мав два заохочення та надати йому останній шанс для можливості покращити своє сімейне становище.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 про безпідставність апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та відбув певну частину призначеного строку покарання.

Верховний Суд України в постанові Пленуму «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26 квітня 2002 року вказує, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 засуджений Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області від 30 листопада 2015 року за ч.3 ст. 185 КК України та засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 25.02.2016 у термін покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 05.08.2015 по 31.12.2015. Початок строку покарання 05 серпня 2015 року, кінець строку покарання 10 березня 2018 року. Станом на день розгляду клопотання судом першої інстанції засуджений відбув 02 роки 26 днів, тобто до кінця строку відбування покарання залишилось 11 (одинадцять) місяців 4 (чотири) дні, а також за час перебування у Личаківській виправній колонії №30 отримав три заохочення.

Приймаючи рішення суд першої інстанції врахував, що начальник Личаківської виправної колонії (№30) управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області та спостережна комісія Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради не надали достатніх доказів того, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчив успішність процесу виправлення, так як належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправно-трудової установи під час відбуття покарання, його належна поведінка та сумлінне відношення до праці є для нього обов`язком впродовж всього строку відбуття покарання.

Щодо доводів апелянта, які передбачені в апеляційній скарзі, то такі колегія суддів не бере до уваги, оскільки наявність на утримані двох малолітніх дітей, одному з яких одинадцять років та другому три роки, при цьому жінка є інвалідом, тому їй важко виховувати дітей, так, як з матеріалів провадження вбачається, що такі дані були в розпорядженні суду при розгляді клопотання по суті й досліджувались судом, а викладені в ухвалі суду висновки зроблені на підставі усіх об`єктивно з`ясованих обставин та їх оцінки в сукупності.

Також, колегія суддів вважає, що отримання за час відбування покарання трьох заохочень, є недостатнім підтвердженням можливості продовження процесу виправлення за умови застосування до засудженого ОСОБА_7 більш м`якого виду покарання.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення й не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 409, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 06 квітня 2017 року про відмову в умовно-достроковому звільненні з місць позбавлення волі, засудженому ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4