АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/707/2017 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч.4 ст.187 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, має двох дітей, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 14.01.2016 вироком Центрального районного суду м. Миколаєва за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, 17.02.2016 звільнений по закінченню строку відбуття покарання,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Подільського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України та призначено йому покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено без змін - тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислено з 20.09.2016 року.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати за залучення експерта у розмірі 351 грн. 84 коп.
Не погоджуючись з вироком Подільського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок змінити в частині призначеного покарання.
Не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації апелянт просить суд апеляційної інстанції застосувати положення ст.69 КК України, оскільки він визнав свою вину у вчиненому, щиро покаявся, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, хворий на туберкульоз та з дитинства стоїть на обліку в Туб- диспансері.

Таким чином обвинувачений ОСОБА_6 вважає, що призначене йому покарання, не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та за своїм змістом є дуже суворим у зв`язку з чим підлягає вирок зміні в частині призначеного покарання.
Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 , 18.09.2016 приблизно о 10 год. 30 хв., разом із особою, кримінальне провадження щодо якої закрито у зв`язку із смертю, перебуваючи поблизу будинку №43 по вул. Тираспольській у м. Києві, побачили наглядно знайомого ОСОБА_10 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та мав при собі сумку.
В цей час ОСОБА_6 та особа, кримінальне провадження щодо якої закрито у зв`язку із смертю, вступили між собою у злочинну змову з метою заволодіння майном ОСОБА_10 шляхом вчинення нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном потерпілого, ОСОБА_6 та особа, кримінальне провадження щодо якої закрито у зв`язку із смертю, будучи особами, що раніше вчинили розбій, діючи спільно, впевнившись, що за їх діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, підійшли ззаду до потерпілого ОСОБА_10 та діючи відповідно до раніше розподілених злочинних ролей, особа, кримінальне провадження щодо якої закрито у зв`язку із смертю, штовхнув потерпілого на землю, після чого наніс чотири удари кулаком в область обличчя. В цей час до них наблизився ОСОБА_6 , який почав наносити потерпілому удари ножем в область правого стегна та плеча, внаслідок чого, згідно з висновком експерта № 2639 від 11.11.2016, заподіяв ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тяжкі тілесні ушкодження.
Після цього ОСОБА_6 та особа, кримінальне провадження щодо якої закрито у зв`язку із смертю, з місця вчинення кримінального правопорушення втекли, а майном, яким заволоділи розпорядились на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_6 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 187 КК України, а саме: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.4 ст.187 КК України, апелянтом не оспорюються та не оскаржуються, а тому відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, особу обвинуваченого, а саме те, що він за місцем утримання характеризується посередньо, не працює, на обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває, хворіє, має двох дітей, раніше судимий.
Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав, щире каяття у вчиненому.
Обставину, що обтяжує покарання, суд визнав рецидив злочинів.
З такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів погоджується, покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначене з дотриманням вимог ст.65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого та даним про особу обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінально караних діянь.
При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст.65 КК України, а також роз`яснення, наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Таким чином, на думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено відповідно до вищезазначених вимог.
Доводи апелянта про необхідність застування щодо нього ст. 69 КК України, при призначенні покарання судом першої інстанції є безпідставними, та не найшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Так відповідно до вимог ст. 69 КК України, а також роз`яснень, наведених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Таким чином, колегія суддів позбавлена законних підстав для застосування положень ст.69 КК України, так як судом першої інстанції встановлена одна пом`якшуюча обставина, та під час апеляційного розгляду не встановлено істотних обставин які знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення. Крім того, останній після закінченню строку відбуття покарання за попереднім вироком, через невеликий проміжок часу вчинив знову тяжкий корисливий злочин.
Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування або зміни, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м.Києва, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4