печерський районний суд міста києва
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.12.2016 Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000280 від 13.09.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Вороньків Бориспільського району Київської області, жител АДРЕСА_1 , громадянин України, призваного на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 .07.2015, раніше не судимого, механік-водій-оператор 3 взводу протитанкових керованих ракет батареї протитанкових керованих ракет протитанкового артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групивійськової частини польова пошта НОМЕР_1 , сержант, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , житель АДРЕСА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Указом Президента України №15/2015 від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №113-VIІI від 15.01.2015 року, відповідно до ст.ст.106 ч.1 п.п.1, 17, 20; 112 Конституції України та ст.ст.4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 року оголошено проведення часткової мобілізації та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.

На виконання цього Указу Президента України та визначених завдань військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_3 11.07.2015 з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 року підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, здійснено призов ОСОБА_4 на військову службу під час мобілізації та направлено для її проходження до військової частини польова пошта НОМЕР_2 .
Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 03.09.2015 сержанта ОСОБА_4 виключено зі списків військової частини у зв`язку із направленням для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 03.09.2015 №188 сержанта ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини, а наказом № 202 від 17.09.2015 призначено на посаду механіка-водія-оператора 3 взводу протитанкових керованих ракет батареї протитанкових керованих ракет протитанкового артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи.
Згідно ст. 24 ч. 1 п. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від25.03.1992 року з11.07.2015 ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця і почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно ст.1 Закону України «Про оборону України» №1932-XII від 06.12.1991 року та ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 року особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 07.06.2016 №121 сержанту ОСОБА_4 була надана відпустка після проходження лікування з 09.06.2016 по 08.07.2016.

З 11.07.2016 по 16.07.2016 сержант ОСОБА_4 перебував на лікуванні у Бориспільській центральній районній лікарні з діагнозом: дифузне збільшення печінки, ознаки холециститу, панкреатиту.

З 16.07.2016 по 01.08.2016 сержант ОСОБА_4 перебував на лікуванні у НВМЦ «Головний військовий клінічний госпіталь».

02.08.2016 сержант ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, а також вимог ст.216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, вирішив не з`являтися вчасно на службу без поважних причин.

Реалізуючи свій злочинний умисел сержант ОСОБА_4 , маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути до місця проходження служби та виконувати обов`язки військової служби, 02.08.2016 о 09:00, в умовах особливого періоду, після лікування, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління.
12.09.2016 о 16:04 сержант ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, прибув до військової прокуратури Київського гарнізону ( АДРЕСА_2 ) і заявив про себе.
Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, щиро розкаявся у вчиненому, критично оцінив свої дії та виразив готовність понести відповідальність за вчинене. Щиро розкаявся у вчиненому та просив суд не карати його суворо.
Враховуючи те, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції відсутні, заслухавши думку учасників судового розгляду та, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, що характеризують його особу.
Оцінюючи зазначене та усі докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінуюєся, доведена повністю.
Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_4 , які виразилися в нез`явлені вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливо періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України.
Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Згідно ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.
При обранні міри покарання обвинуваченому суд враховує наступні обставини справи:
-ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, при цьому суд звертає увагу на наслідки та мотиви вчинення злочину;
-особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, на обліку у лікаря - психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий.
За таких обставин, відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", згідно з яким суди повинні призначати покарання менш суворе - особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, тощо, з метою перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 , покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України.
Судові витрати та речові докази у справі відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд, -
З А С У Д И В:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, і призначити йому узгоджене сторонами покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування основного покарання звільнити з випробовуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 2-3 ч. 1 ст. 76 КК України (не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи).
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.
Суддя ОСОБА_5