справа № 462/1435/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 липня 2017 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі
судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження № 0004464 щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, неодруженого, який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 259 КК України, -
в с т а н о в и в :
14 грудня 2016 року близько 03 години 09 хвилин перебуваючи по вул. Городоцька, 86 у м. Львові, діючи умисно, достовірно знаючи та усвідомлюючи, що поширена ним інформація є неправдивою, здійснив дзвінок з таксофону на лінію екстреного виклику оператора «102» ГУ НП у Львівській області, та повідомив працівникам поліції завідомо неправдиву інформацію про загрозу вибуху через замінування Головного залізничного вокзалу м. Львова, що за адресою: м. Львів, пл. Двірцева, 1, що призвело до дезорганізації функціонування залізничного вокзалу та безпідставного відволікання сил і засобів спеціальних служб для перевірки вказаного повідомлення.
В судовому засіданні допитаний обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному визнав повністю та пояснив, що 14.12.2016 р. йшовши по дорозі додому, він здійснив телефонний дзвінок із таксофону та повідомив поліції завідомо неправдиву інформацію про замінування Головного залізничного вокзалу м. Львова. У вчиненому злочині обвинувачений ОСОБА_4 щиро розкаявся, просив суд його суворо не карати.
Враховуючи те, що обвинувачений, захисник та прокурор не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив провести судовий розгляд даної справи щодо обставин справи із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі, оскільки на цьому не наполягали учасники судового розгляду, а фактичні обставини справи ніким не оспорювалися.
Аналізуючи наведене, оглянувши матеріали справи надані сторонами, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні вчинення завідомо неправдивого повідомлення про підготовку вибуху, яке загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками, тобто кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, доведена повністю.

ОСОБА_4 на досудовому слідстві було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України, за кваліфікуючою ознакою повторність, однак така не знайшла свого підтвердження в суді .
Так, ОСОБА_4 12.11.2013 року вироком Франківського районного суду м.Львова був засуджений за ч. 1 ст. 259, ч. 2 ст. 259 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України був звльнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.
З огляду п.1 ч. 1 ст. 89 КК України, ОСОБА_4 вважється таким, що не має судимості за вироком Франківського районного суду м.Львова від 12.11.2013 року, яким був засуджений за ч. 1 ст. 259, ч. 2 ст. 259 КК України. Тому його дії слід перекваліфікувати з ч.2 ст.259 КК України на ч. 1 ст. 259 КК України.

При призначенні покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкціях статей (санкцій частин статей) Особливої частини КК України, що передбачають відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винуватого, що перебуває на обліку у Львівському обласному клінічному психоневрологічному диспансері з 11.01.1997 р. з приводу помірної розумової відсталості (із зниженням інтелекту до рівня імбецильності) з психопатизацією особи та з розладами поведінки, відсутність скарг на його поведінку за місцем проживання. Обставиною, що пом`якшує покарання, судом визнано щире каяття. Обставини, що обтяжують покарання судом не встановлені.
Тому суд прийшов до висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.259 КК України у виді позбавлення волі.

Згідно вироку Залізничного районного суду м. Львова від 21.06.2017 року, що набрав законної сили, ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України призначене покарання у виді 3 років позбавлення волі.

За таких обставин, остаточне покарання обвинуваченому слід обрати на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, враховуючи характер та співвідношення тяжкості злочинних діянь, їх наслідки, ступінь суспільної небезпечності скоєних злочинів, - шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду, оскільки з матеріалів справи вбачається, що витрати на проведення експертизи під час досудового розслідування становлять 7 134 /сім тисяч сто тридцять чотири / гривні 40 копійок.

Цивільний позов по справі не заявлявся. Речові докази у справі відсутні. Запобіжні заходи відносно обвинуваченого не обирались.

Керуючись ст. 349, 368, 371 - 374 КПК України, суд, -

засудив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.259 КК України і призначити йому покарання у виді 2 (двох) років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України ОСОБА_4 остаточне покарання призначити шляхом поглинання менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за попереднім вироком Залізничного районного суду м.Львова від 21.06.2017 року та призначити остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного затримання після набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 7 134 /сім тисяч сто тридцять чотири / гривні 40 копійок. в дохід держави за проведення експертиз.
Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя (підпис). З оригіналом згідно.

Суддя