Справа № 462/252/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/419/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючогоОСОБА_2 ,
суддів апеляційного судуОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
при секретаріОСОБА_5

у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004273 від 28 листопада 2016 року, про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України, за участі

прокурораОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_8 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 07.02.2017 року,

встановила:
вироком Залізничного районного суду м. Львова від 07 лютого 2017 року
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Кудирявці Буського району Львівської області, українку, громадянку України, із середньою освітою, неодружену, має на утриманні малолітню дитину 2013 року народження, непрацюючу, яка зареєстрована в с. Кудирявці Буського району Львівської області та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму 27.01.2014 Галицьким районним судом м. Львова за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,

визнано винною у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

ОСОБА_10 зараховано у відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 12 січня 2017 року по 07 лютого 2017 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання із випробуванням та встановленням іспитового строку на 3 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України вирок Галицького районного суду м. Львова від 27.01.2014 року, яким ОСОБА_11 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян ? ухвалено виконувати самостійно, а запобіжний захід змінено з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 07 лютого 2017 року, ОСОБА_12 засуджена за те, що вона 04.09.2016 року, близько 09.30 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , за попередньою змовою з іншою особою, провадження відносно якої виділено та скеровано до Залізничного районного суду м. Львова, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, нанесла удари руками по обличчю ОСОБА_13 та відкрито викрала в нього гроші в сумі 3 800 грн. і мобільний телефон марки «Нокіа 225» вартістю 500 грн., чим заподіяла потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 4 300 грн.

Не погоджуючись з вироком Залізничного районного суду м. Львова від 07 лютого 2017 року заступник прокурора Львівської області ОСОБА_14 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Виключити із оскаржуваного вироку посилання про самостійне виконання вироку Галицького районного суду м. Львова від 27.01.2014 року на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, яким ОСОБА_11 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також виключити із вироку посилання про зарахування ОСОБА_10 в строк відбуття покарання строку попереднього ув`язнення з 12 січня 2017 року по 07 лютого 2017 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що при призначенні покарання ОСОБА_10 , судом першої інстанції безпідставно застосовано положення ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки злочин, за який ОСОБА_12 засуджена вироком Залізничного районного суду м. Львова від 07.02.2017 року, вчинений нею 04.09.2016 року, тобто після ухвалення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання за попереднім вироком.

Також, прокурор зазначає, що оскаржуваним вироком обвинувачену ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнено на підставі ст. 75 КК України, відтак у суду першої інстанції не було підстав для застосування положень ч. 5 ст. 72 КК України.

Заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_15 , який підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції визнав обвинувачену ОСОБА_11 винною за ч. 2 ст. 186 КК України, і призначивши покарання звільнив обвинувачену ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, покладенням на обвинувачену обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України та ухвалив на підставі ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України вирок Галицького районного суду м. Львова від 27.01.2014 року, яким ОСОБА_11 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян виконувати самостійно.
На думку колегії суддів, апеляційну скаргу в частині виключення із оскаржуваного вироку посилання про самостійне виконання вироку Галицького районного суду м. Львова від 27.01.2014 року на підставі ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України, яким ОСОБА_11 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, необхідно задовольнити частково.

Згідно ч. 2 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Вироком Галицького районного суду м. Львова від 27.01.2014 року ОСОБА_11 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Злочин, за який ОСОБА_12 засуджена вироком Залізничного районного суду м. Львова від 07.02.2017 року, вчинений нею 04.09.2016 року, тобто після ухвалення попереднього вироку.

Отже, аналізуючи наведене та норми закону, на думку колегії суддів, судом першої інстанції безпідставно застосовано положення ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки при призначенні покарання за сукупністю вироків, слід застосовувати положення ч. 3 ст. 72 КК України.

Згідно ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно, то суд першої інстанції правильно зазначив про самостійне виконання вироку Галицького районного суду м. Львова від 27.01.2014 року, однак при цьому зайво покликався на ч. 4 ст. 70 КК України.
Отже, на думку апеляційного суду, апеляційну скаргу в цій частині необхідно задовольнити частково, виключивши з оскаржуваного вироку посилання на ч. 4 ст. 70 КК України.
Апеляційну скаргу в частині виключення із оскаржуваного вироку посилання про зарахування ОСОБА_10 в строк відбуття покарання строку попереднього ув`язнення з 12 січня 2017 року по 07 лютого 2017 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України необхідно задовольнити з огляду на наступне.

Оскаржуваним вироком Залізничного районного суду м. Львова від 07 лютого 2017 року обвинувачену ОСОБА_11 визнано виною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання із випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю три роки.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України зарахування строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Суд першої інстанції, помилково дійшов висновку про зарахування в строк відбуття покарання обвинуваченій ОСОБА_10 строк попереднього ув`язнення з 12.01.2017 року по 07.02.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, оскільки обвинувачена ОСОБА_12 не засуджена до покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально, а звільнена від його відбування з випробуванням.

Отже, колегія суду приходить до висновку, що подана апеляційна скарга заступника прокурора Львівської області ОСОБА_8 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 07 лютого 2017 року підлягає до часткового задоволення.
Керуючись ст. 376, 404-405, 407-409, 419 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:
апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 07 лютого 2017 року в частині призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_10 змінити та виключити із вироку посилання про застосування ч. 4 ст. 70 КК України при самостійному виконанні на вироку Галицького районного суду м. Львова від 27.01.2014 року та зарахування ОСОБА_6 в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення з 12 січня 2017 року по 07 лютого 2017 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України.

У решті вирок Залізничного районного суду м. Львова від 07 лютого 2017 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили після її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3 місяців.

Судді:
підпис підпис підпис
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
Копія відповідно до оригіналу.
Суддя апеляційного суду підпис ОСОБА_2
Ухвала вступила в законну силу «18» травня 2017 року.
Копію виготовлено «_______» _________ 2017 року
Помічник судді ОСОБА_16