Провадження № 1-кп/537/32/2017
Справа № 537/4168/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.01.2017 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчук кримінальне провадження, що зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 06.08.2016 року за №0001256, по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук, громадянина України, українця, з середньою освітою, який не одружений, працює охоронцем ТОВ "СО-Аудит", має зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимий:
-08.04.2003 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки;

-26.09.2003 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ст.70, ст.71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;

-09.12.2008 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі;

-15.05.2012 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ст.70, ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 20.01.2016 року по відбуттю строку покарання.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в :
Згідно з обвинувальним актом, 05.08.2016 року близько 13 год. 25 хв. в магазині «Веломаркет», розташованого в будинку №1а по вул. О. Сербіченка у м. Кременчуці, ОСОБА_6 таємно, шляхом вільного доступу повторно викрав мобільний телефон марки «LG-Х135», вартістю 1559 грн., який належав потерпілому ОСОБА_4 . Таким чином ОСОБА_6 спричинив потерпілому матеріальну шкоду в зазначеному розмірі, з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Такі дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

11.01.2017 року між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 відповідно до статей 468, 469, 471 КПК України укладено угоду про примирення

Згідно даної угоди потерпілий ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_6 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України, оскільки ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у злочині, пред`явленому в обвинувальному акті, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину. Сторонами узгоджено, що при затверджені угоди ОСОБА_6 буде визнаний винуватим за ч.2 ст.185 КК України з призначенням покарання із застосуванням ст. 69 КК України, враховуючи особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем його проживання, працює, проходить реабілітацію від наркозалежності, наявність обставин, що пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, а саме покарання у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходу громадян, тобто 510 грн.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про примирення, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Згідно із статтею 474 КПК України, у судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до статті 468 КПК України, в кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим про примирення.

Згідно зі статтею 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена в провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої тяжкості чи середньої тяжкості.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, який, згідно із статтею 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені пунктом 1 частини 4 статті 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені частиною 2 статті 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Також судом з`ясовано, що потерпілий цілком розуміє наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ст..474 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінально-процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Хоча в судовому засіданні прокурор заперечував проти затвердження угоди з підстав, що вона не відповідає положенням ст.65, ст.69, ч.2 ст.185 КК України, оскільки покарання, яке за згодою потерпілого повинен понести обвинувачений є м`яким, таким що не відповідає особі обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, перебуває на обліку в наркодиспансері, негативно характеризується за місцем проживання.

Проте згідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

В ст. 50 КК України встановлено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

В ст. 65 КК України встановлено загальні засади призначення покарання. Так, Суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Відповідно до ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
В ст.53 КК України встановлено, що штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті. Розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Обвинувачений ОСОБА_6 працює, має мати похилого віку, позитивно характеризується за місцем проживання, хоча раніше неодноразово судимий, проте повністю відбув останнє призначене судом покарання, хоча і перебуває на обліку в наркодиспансері, проте це також свідчить про його бажання лікуватися від наркозалежності.

Наявні обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне повне відшкодування потерпілому спричиненої злочином матеріальної шкоди в розмірі 1559 грн. та моральної шкоди в розмірі 500 доларів США.

З огляду на наведене, суд не вбачає підстав вважати, що умови угоди про примирення від 11.01.2017 року, укладеної між потерпілим та обвинуваченим в частині визначеного ними покарання, яке повинен понести обвинувачений за вчинений ним злочин, суперечать вимогам Закону чи інтересам суспільства, чи порушують права свободи сторін або інших осіб.

А тому відсутні підстави, встановлені в ч.7 ст.474 КПК України, для відмови в затвердженні угоди.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 відповідно до статей 468, 469, 471, 474 КПК України.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Керуючись статтями 394, 373, 374, 468-475 Кримінально-процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :
Затвердити угоду про примирення від 11.01.2017 року, укладену між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

ОСОБА_6 призначити покарання за ч.2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 510 грн.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Апеляційного суду Полтавської області через Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області у строк 30 днів з моменту його проголошення, а саме прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена, тобто якщо угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим укладена у провадженні не щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої або середньої тяжкості.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно, після його проголошення, вручається обвинуваченому, захиснику, потерпілому та прокурору.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про ознайомлення з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1 .