У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2017 року м. Київ

Вищий спеціалізований суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

За вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2016 року, визнано винуватим та засуджено

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Делятин, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2-4 ст. 76 КК України.

Вирішений цивільний позов та доля речових доказів.

За вироком місцевого суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 14 вересня 2014 року близько 07:10 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки ВАЗ 21061, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись ділянкою автодороги «Мукачево-Львів», а саме по вул. Грушевського в с. Лоєва Надвірнянського району в напрямку смт Десятин Надвірнянського району Івано-Франківської області, порушив вимоги п. п. 1.5, 2.3, 2.9.а), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, не справився з керуванням, виїхав за межі проїжджої частини дороги праворуч та допустив зіткнення з автомобілем марки ВАЗ 21011, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у якому знаходився ОСОБА_5 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій вищевказаного автомобіля ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх заподіяння, а також середньої тяжкості тілесні ушкодження, що не є небезпечні для життя та викликали тривалий розлад здоров`я.

У касаційній скарзі прокурор посилається на незаконність ухвали суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_4 , порушує питання про її скасування судом касаційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. На обґрунтування своєї позиції зазначає про те, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 , належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного ОСОБА_4 покарання тяжкості вчиненого злочину та даним про його особу внаслідок м`якості. Вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені копії судових рішень, колегія суддів вважає, що немає підстав для відкриття провадження з мотивів, наведених у касаційній скарзі.

Прокурором не оскаржуються доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненому злочині, кваліфікація дій останнього за ч. 2 ст. 286 КК України.

Із наданих копій судових рішень убачається, що судом при призначенні ОСОБА_4 покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України ураховано тяжкість вчиненого злочину, дані про його особу, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Зокрема, суд урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини його вчинення, дані про особу ОСОБА_4 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, за яким характеризувався позитивно, на спеціальних обліках не перебував.

Пом`якшуючими покарання обставинами суд визнав молодий вік ОСОБА_4 , щире каяття у вчиненому злочині та сприяння у його розкритті, часткове відшкодування завданої шкоди. Обтяжуючою покарання обставиною було визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Окрім того, суд урахував думку потерпілого щодо необхідності призначення ОСОБА_4 покарання відповідно до вимог закону.

При цьому, як видно з копії вироку, потерпілий в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_4 сплатив йому 30000 грн., повністю відшкодував матеріальну шкоду в сумі 23153,35 грн. і частково моральну шкоду.

Зваживши на вищевказане, суд першої інстанції вирішив за можливе призначити ОСОБА_4 основне покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що всі вказані вище обставини у сукупності, а також конкретні обставини вчиненого злочину, свідчать про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства в умовах контролю за поведінкою ОСОБА_4 , звільненого від відбування основного покарання, що було належно враховано судом апеляційної інстанції при вирішенні питання про відповідність призначеного місцевим судом покарання ОСОБА_4 тяжкості вчиненого ним злочину та даним про його особу.

Апеляційним судом правильно визначено, що призначене засудженому покарання із застосуванням ст. 75 КК України є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових злочинів. При цьому у касаційній скарзі не наведено обґрунтованих доводів, які б ставили під сумнів відповідність призначеного засудженому покарання тяжкості вчиненого ним злочину та даним про його внаслідок м`якості, а також правильність висновків суду апеляційного суду в цій частині.

При цьому з ухвали убачається, що судом належним чином перевірено і спростовано доводи прокурора, викладені в апеляції, про невідповідність призначеного ОСОБА_4 покарання тяжкості вчиненого ним злочину та даним про його особу внаслідок м`якості. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки містить обґрунтовані мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали про залишення обвинувального вироку щодо ОСОБА_4 без змін, а апеляційної скарги прокурора без задоволення.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції є необґрунтованими.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку про відсутність переконливих доводів щодо необхідності скасування ухвали суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_4 із мотивів, наведених у касаційній скарзі прокурора, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України підстав для відкриття провадження немає.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 428 КПК України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3