Справа № 381/342/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/465/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 11.05.2017

УХВАЛА
Іменем України
11 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 , за участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз: Фастівським міськрайонним судом Київської області 28.09.2010 року за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,
засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.

Згідно ст. 76 КК України на нього покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження органу з питань пробації, повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до органу з питань пробації.

Згідно вироку, 20 грудня 2016 року близько 21 години 30 хвилин ОСОБА_7 прийшов до помешкання свого наглядно знайомого ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_1 , якого в цей час не було вдома.

В той час, коли ОСОБА_7 зрозумів, що ОСОБА_9 немає вдома та бачачи, що двері до будинку не зачинені, в нього виник злочинний умисел направлений на крадіжку майна, яке знаходилось у будинку.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи таємно від оточуючих, ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, повторно, перебуваючи в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_10 , шляхом вільного доступу, викрав набор гайкових ключів виробництва СССР, вартістю 200 грн., розбірне сітчасте ліжко виробництва СССР, вартістю 150 грн., набор викруток виробництва СССР, вартістю 200 грн., плоскогубці виробництва СССР, вартістю 100 грн., які повантажив на металевий візок, після чого з місця скоєння злочину зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

В результаті злочинних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_10 завдано матеріальний збиток на загальну суму 650 грн.
Не погодившись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить вирок скасувати в частині призначеного покарання, в зв`язку із не відповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та не правильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України призначити покарання у виді 2 років обмеження волі. В решті вирок залишити без змін.

Свою апеляційну скаргу прокурор обґрунтовує тим, що суд в порушення вимог ст. 65 КК України при визначенні міри покарання ОСОБА_7 не в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину та його суспільну небезпечність. Вважає, що судом не надано належної правової оцінки тим фактам, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, має не погашені судимості за вчинення тяжких корисливих злочинів. Обвинувачений вже раніше звільнявся від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, однак протягом іспитового строку вчинив новий злочин та був засуджений до реального покарання у виді позбавлення волі. Крім того, звільняючи ОСОБА_7 від відбуття покарання з випробуванням, суд поклав на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, серед яких не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження органу з питань пробації. За п.2 ч.2 ст. 76 К України встановлено, що на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Перелік обов`язків передбачених ст. 76 КК України є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Суд першої інстанції самостійно змінивши точне формулювання і зміст ст. 76 КК України, не мав права покласти на обвинуваченого обов`язок не виїжджати без дозволу органів пробації на постійне проживання за межі України, допустивши неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог тільки, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Висновки суду про винність обвинуваченого ОСОБА_7 та кваліфікація його дій у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України та фактичні обставини, наведені у вироку учасниками судового процесу не оспорюється.

Всупереч доводам прокурора, судом першої інстанції в повній мірі враховано вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та призначено обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, що є необхідним та достатній для його виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання судом враховано, що ОСОБА_7 вчинено злочин середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, та обставини що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, та відсутність обставин що обтяжують покарання.

Також судом було враховано, що обвинувачений вчинив один епізод крадіжки на незначну суму, працює неофіційно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, одружений, опікується малолітньою сестрою та бабусею похилого віку.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 75 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання в апеляції прокурора на наявність судимостей не позбавляли суд, за наявності даних про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, застосувати щодо останнього ст. 75 КК України. Що ж стосується м`якості призначеного покарання, то на думку колегії суддів вид і розмір призначеного покарання відповідає скоєному, тим більше, що в апеляції прокурор просить при винесенні нового вироку щодо обвинуваченого призначати останньому за видом та розміром ту ж саму міру покарання.

В той же час доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність із визначених судом на підставі ст. 76 КК України обов`язків ОСОБА_7 , виключити обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації заслуговують на увагу.

Вироком суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 , визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 2 років обмеження волі. Відповідно до ст. 75 КК України обвинуваченого звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 років та покладено на нього, згідно ст. 76 КК України обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження органу з питань пробації, повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до органу з питань пробації.

В той же час, наведений у вироку та покладений на обвинуваченого обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження органу з питань пробації суперечить чинному законодавству, відповідно до п.2 ч.2 ст. 76 КК України (в редакції Закону від 07.09.2016 року) визначено, що суд може зобов`язати засудженого не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В зв`язку з викладеним формулюваня покладеного на обвинуваченого обов`язку. Як правильно зазначає прокурор, необхідно привести у відповідність до закону.
Згідно ст. ст. 409, 413 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 підлягає зміні, а саме в резолютивній частині зазначити, що на підставі ст. 76 КК України покласти обов`язок на ОСОБА_7 - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів; -
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Фастівського міськрайоного суду Київської області від 10 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 в частині покладених на особу обов`язків змінити.
В резолютивній частину вироку Фастівського міскрайоного суду Київської області від 10 лютого 2017 року, замінивши визначений судом на підставі ст. 76 КК України обов`язок ОСОБА_7 , зазначити - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3