АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання ОСОБА_4
за участю учасників провадження:
прокурора ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000260 від 12.07.2016 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 23.09.2016 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, неодруженого, з неповною середньою освітою, непрацюючого, раніше судимого: 1) вироком Ленінського районного суду м. Чернівці від 27 листопада 2000 року за ст.ст. 81 ч.3, 140 ч.2, 42 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців; 2) вироком Новоселицького районного суду від 21 березня 2002 року за ст. 185 ч.3, 69 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік; 3) вироком Новоселицького районного суду від 26 травня 2003 року за ст. 186 ч.3 КК України до позбавлення волі строком на 5 років; 4) вироком Новоселицького районного суду від 09 липня 2010 року за ст. 185 ч.3 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, звільнений з місць позбавлення волі 22 квітня 2015 року за відбуттям покарання; 5) вироком Новоселицького районного суду від 09 серпня 2016 року за ст. 185 ч.3 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні правопорушення передбаченого ст.185 ч.3 КК України і призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України призначено ОСОБА_6 остаточну міру покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 09 серпня 2016 року у виді позбавлення волі строком на чотири роки і три місяці.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з 21.07.2016 року.

Зараховано ОСОБА_6 в термін відбування покарання період його тримання під вартою в якості запобіжного заходу з 21.07.2016 року по 23 вересня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено долю речових доказів у відповідності із ст.100 КПК України.

Кримінальне провадження №11-кп/794/400/16 Головуючий у І інстанції ОСОБА_7
Категорія ст.185 ч.3 КК України Доповідач: ОСОБА_1

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 12.07.2016 року приблизно о 02.00 годині, перебуваючи в с.Рідківці Новоселицького району Чернівецької області, переслідуючи корисливі мотиви з метою особистого збагачення, підійшов до бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та розбивши вікно даного закладу проник у його приміщення, звідки таємно викрав продовольчі товари та гроші в сумі 3080 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 5490 гривень.

На вказаний вирок суду надійшла апеляційна скарга від обвинуваченого ОСОБА_6 , в якій він не погоджуючись із призначеним районним судом покаранням просить переглянути провадження щодо нього і винести законне та обґрунтоване рішення. Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що суд 1 інстанції при призначені йому покарання не вірно призначив йому остаточне покарання за сукупністю злочинів.

Від інших учасників судового розгляду апеляцій не надходило.

В той же час, на апеляційну скаргу обвинуваченого прокурором Сторожинецької місцевої прокуратури ОСОБА_9 подано заперечення, в якому прокурор просить подану апеляцію залишити без задоволення, а вирок районного суду без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції обвинуваченого, вислухавши промови учасників судового розгляду в судових дебатах, розглянувши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляції та заперечення на нього, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Вина ОСОБА_6 у крадіжці, тобто таємному викраденні чужого майна вчиненої з проникненням в інше приміщення, повторно, доведена зібраними по справі доказами, які належним чином досліджені судом першої інстанції і яким дана правильна юридична оцінка.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції правильно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України і в апеляції не оспорюються.

А тому колегія суддів, керуючись ст.404 КПК України, не наводить докази на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій.

Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що суд 1 інстанції при призначені йому покарання не вірно призначив йому остаточне покарання за сукупністю злочинів, є безпідставними і не ґрунтуються на матеріалах провадження та законі.

Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, згідно п.п.2,3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочинів (ст.12 КК України), а також особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного із співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Вищенаведені вимоги закону судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 були виконані повністю.

Так, районним судом при призначенні покарання обвинуваченому було враховано ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який є умисним, закінченим, корисливим, тяжким, даним злочином було спричинено матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 5490 гривень. Особу ОСОБА_6 , який хоч і на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, однак посередньо характеризується за місцем проживання, ніде не працює, раніше неодноразово судимий за аналогічні умисні, корисливі злочини, вчинив новий в період не погашеної та не знятої судимості за попередній злочин, що свідчить про те, що він належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом визнано: щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання судом визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

У зв`язку із вищенаведеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахувавши всі обставини справи, дійшов вірного висновку про неможливість виправлення ОСОБА_6 без реального відбування покарання, а також відсутності законних підстав для застосування до нього вимог ст.69 КК України.

Крім того, відповідно до ст.70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б один із злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Якщо хоча б за один із вчинених злочинів призначено довічне позбавлення волі, то остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається шляхом поглинення будь-яких менш суворих покарань довічним позбавленням волі.

До основного покарання, призначеного за сукупністю злочинів, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за злочини, у вчиненні яких особу було визнано винною.

За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів даного кримінального провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке останнім було вчинено 12.07.2016 року. В той же час, востаннє ОСОБА_6 було засуджено вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області 09 серпня 2016 року.

Таким чином, після постановлення вироку від 09.08.2016р. відносно ОСОБА_6 , в даному кримінальному проваджені встановлено, що останнім було вчинено кримінальне правопорушення, яке мало місце до постановлення попереднього вироку.

А тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, призначаючи остаточне покарання ОСОБА_6 , вірно застосував положення ч.4 ст.70 КК України, та призначив остаточне покарання за сукупністю злочинів, зарахувавши останньому те покарання, що частково ним було відбуто за попереднім вироком.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів не знаходить законних підстав для зміни вироку суду відносно ОСОБА_6 в частини пом`якшення покарання останньому.

Будь-яких істотних порушень вимог КПК України, які могли б потягнути за собою зміну чи скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.407, 419 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 23.09.2016 року відносно ОСОБА_6 без зміни.

Судове рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Суддя-доповідач ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
Копія вірна: суддя