Справа № 730/832/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/89/2017
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 березня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження:

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000364,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який 03 березня 2015 року був засуджений Шаргородським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Копистерин Шаргородського району Вінницької області, громадянки України, з неповною середньою освітою, не заміжньої, не працюючої, проживаючої по АДРЕСА_1 , яка 03 березня 2015 року була засуджена Шаргородським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за апеляційною скаргою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_10 на вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 13 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком

ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, частково приєднана не відбута частина покарання за попереднім вироком і за сукупністю вироків остаточно призначено 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

ОСОБА_7 засуджена за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, частково приєднано не відбута частина покарання за попереднім вироком, і за сукупністю вироків остаточно призначено 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як встановив суд, 17 червня 2016 року, після 21 години, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , під час іспитового строку за попереднім вироком, за попередньою змовою між собою, з метою крадіжки, прибули до господарства по АДРЕСА_2 , де шляхом виймання скоби з навісного замка, проникли у хлів звідки, повторно, таємно викрали трирічну кролицю вартістю 300 грн. та трьох однорічних кроленят на суму 450 грн., чим заподіяли матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_11 на загальну суму 750 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду змінити у бік пом`якшення, застосувати покарання, не пов`язане з позбавленням волі, мотивуючи тим, що він має постійне місце проживання, характеризується задовільно, визнав вину, щиро розкаявся, завжди з`являвся на виклики слідчого та суду, чим сприяв встановленню об`єктивної істини по справі та свідчить на користь того, що він не становить суспільної небезпеки та не потребує ізоляції від суспільства, яка нікому користі не принесе, оскільки на його утримання в місцях позбавлення волі державою будуть понесені витрати.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок суду змінити у бік пом`якшення, застосувати покарання, не пов`язане з позбавленням волі, мотивуючи тим, що має постійне місце проживання, характеризується позитивно, визнала вину, щиро розкаялась, завжди з`являлась на виклики слідчого та суду, чим сприяла встановленню об`єктивної істини по справі та свідчить на користь того, що вона не становить суспільної небезпеки та не потребує ізоляції від суспільства, яка нікому користі не принесе, оскільки на її утримання в місцях позбавлення волі державою будуть понесені витрати. Звертає увагу, що має трьох малолітніх дітей, які хоч і перебувають за місцем проживання її матері в с. Копистерин Шаргородського району Вінницької області, однак вона зі своїм співмешканцем ОСОБА_6 постійно надає їм матеріальну та моральну підтримку.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Чернігівської області просить вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання особам обвинувачених, внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України призначити покарання, визначене судом першої інстанції. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 03 березня 2015 року та за сукупністю вироків остаточно призначити 5 років позбавлення волі.

Обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України призначити покарання, визначене судом першої інстанції. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 03 березня 2015 року та за сукупністю вироків остаточно призначити 5 років позбавлення волі.

Доводи апеляційної скарги прокурора аргументовані тим, що згідно вимог ч. 4 ст. 71 КК України, при складанні покарань за сукупністю вироків остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Обвинувачені були засуджені за попереднім вироком на 4 роки позбавлення волі з випробуванням, покарання не відбували взагалі, тоді як суд, за сукупністю вироків призначив тільки 3 роки 6 місяців, проігнорувавши вимоги кримінального закону про призначення покарання.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які просили про пом`якшення покарання, обвинувачену ОСОБА_7 , яка просила не позбавляти її волі, прокурора ОСОБА_9 , який просив ухвалити новий вирок та призначити покарання за сукупністю вироків відповідно до вимог кримінального закону, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, апеляційні скарги обвинувачених залишити без задоволення, апеляційну скаргу першого заступника прокурора області задовольнити частково.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у повторній крадіжці чужого майна, вчиненій за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у приміщення, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які ніким не оспорюються, оскільки судовий розгляд у суді першої інстанції відбувався за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.

Підставою для скасування судового рішення, згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На порушення вимог ст. 65 КК України та загальних засад призначення покарання, суд першої інстанції призначив покарання, яке не відповідає положенням Загальної частини КК України.

Призначаючи покарання за сукупністю вироків, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю чи частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 03 березня 2015 року були засуджені Шаргородським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185 КК України кожний, до покарання у виді 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки ( копія вироку на а. п. 76-78).

Не відбутою частиною покарання, від якого засуджена особа звільнена на підставі ст. ст. 75, 76 КК України, є покарання, визначене вироком суду, незалежно від того, коли вчинений новий злочин на початку іспитового строку чи за один день до його закінчення.

У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд згідно ч. 3 ст. 78 КК України, до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує покарання, яке було призначене за попереднім вироком з дотриманням правил, визначених у ст. 71 КК України.

А саме, ч.4 ст. 71 КК України вимагає, щоб при складанні покарань за сукупністю вироків остаточне покарання було більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Призначаючи покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, коли обвинувачені за попереднім вироком не відбули покарання у виді 4 років позбавлення волі, суд першої інстанції не виконав вимог кримінального закону при складанні покарань за сукупністю вироків.

Доводи апеляційних скарг обвинувачених про призначення їм покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, не заслуговують на увагу та суперечать основним засадам призначення покарання.

Вчинення нового злочину під час іспитового строку є доказом неефективного звільнення від відбуття покарання та свідчить про неможливість виправлення обвинувачених без застосування реального покарання.

Крім того, згідно роз`яснень, що містяться у п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 „Про практику призначення судами кримінального покарання, у разі коли особа була засуджена до позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням, під час якого вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі.

З огляду на те, що обвинувачені були засуджені за тяжкий злочин, за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі із звільненням від відбуття покарання з випробуванням, під час якого вчинили аналогічний тяжкий злочин, санкція якого передбачає покарання тільки у виді позбавлення волі, колегія суддів не має законних підстав для переходу до більш м`якого покарання.

Приймаючи до уваги суспільну небезпечність вчиненого злочину, який відноситься до категорії навмисних, корисливих, тяжких злочинів, обставини справи, вартість викраденого майна, яке потерпілій повернуте, що обвинувачені повністю визнали свою провину, розкаялися, проте суспільно - корисною працею не займаються, троє дітей обвинуваченої ОСОБА_7 проживають зі своєю бабусею, відповідно остання піклується про дітей та матеріально забезпечує їх побут. Тому, виправлення та перевиховання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 можливі тільки в умовах ізоляції від суспільства.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 409, 420, 532 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 13 вересня 2016 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в частині призначеного покарання, скасувати.

ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, до покарання призначеного за цим вироком частково приєднати не відбуте покарання за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 03 березня 2015 року і за сукупністю вироків остаточно призначити 4 роки 3 місяці позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з часу фактичного затримання.

ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, до покарання призначеного за цим вироком частково приєднати не відбуте покарання за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 03 березня 2015 року і за сукупністю вироків остаточно призначити 4 роки 3 місяці позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з часу фактичного затримання.

В решті цей же вирок залишити без змін.

Вирок набуває законної сили негайно і може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14