Категорія: ч.2 ст.222 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 лютого 2017 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого - ОСОБА_9 ,

розглянувши апеляційну скаргу представника ПАТ «Діамантбанк» ОСОБА_9 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2016 року про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:
Даною ухвалою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Луцьк Волинської області, українець, громадянин України, з вищою освітою, неодружений, непрацюючий, проживаючий в АДРЕСА_1 , раніше несудимий,
на підставі ст.49 ч.1 п.3 КК України, звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст.222 ч.2 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Провадження у кримінальному провадженні, що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000193 від 16.04.2014 року, по обвинуваченню ОСОБА_7 , на підставі ст.284 ч.2 п.1 КПК України закрито.
Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що будучи фізичною особою підприємцем, в період часу з 24.11 по 09.12.2009 року, знаходячись у приміщенні регіонального відділення АБ «Діамантбанк», що по вул. Л.Українки, 6, у м. Луцьку Волинської області, з метою додаткового забезпечення виконання своїх зобов`язань по діючим кредитних договорах: за №061А/К17, від 04.12.2007 року, за №08-03-31-0002_ 166/R17, від 31.03.2008 року, за №09-04-22-0001_166 R17, від 22.04.2009 року, про отримання ним споживчих кредитів у даній банківській установі, особисто надав завідомо неправдиву інформацію у вигляді пропозиції передачі в іпотеку двох мотелів площею по 119,3 кв.м. кожен, двох бань площею по 22 кв.м. кожна, та двох земельних ділянок площею по 0,25 га кожна, що в с. Лаврів, по вул. Берегова, за №48 та №49, Луцького району Волинської області, умисно приховавши той факт, що вказана вище нерухомість та земельні ділянки ним вже було передано в заставу ЗАТ «ОТП Банк» 22.02.2008 року, згідно з договором іпотеки за № PM-SME A03/005/2008/1.
З метою приховування від АБ «Діамантбанк» факту обтяження запропонованого в іпотеку майна, обвинувачений ОСОБА_7 , свідомо приховавши свої дійсні наміри, звернувся в Лаврівську сільську раду із заявами про зміну цільового призначення земельної ділянки, що в с. Лаврів Луцького району Волинської області, із особистого житлового будівництва на землі рекреаційного призначення, та на реконструкцію житлових будинків під мотельний комплекс та зміни адрес будинків у АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , ( АДРЕСА_4 ), що було затверджено рішеннями: за №29/6, від 03.10.2008 року, та №7, від 19.02.2009 року, Лаврівської сільської ради, відповідно.
Внаслідок таких протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_7 , 24.11.2009 року та 09.12.2009 року, приватними нотаріусами Луцького районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відповідно, були посвідченні договори іпотеки між АБ «Діамантбанк» та обвинуваченим ОСОБА_7 про передачу в заставу вищевказаної нерухомості та земельних ділянок, як додаткового забезпечення виконання зобов`язань позичальника за діючими кредитними угодами: за №061А/К17, від 04.12.2007 року, за №08-03-31-0002_ 166/R17, від 31.03.2008 року, за №09-04-22-0001_166 R17, від 22.04.2009 року.
Таким чином, відповідно до обвинувального акту, обвинувачений ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразились у наданні завідомо неправдивої інформації банкам, з метою одержання кредитів у разі відсутності ознак злочину проти власності, що завдали великої матеріальної шкоди, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.222 КК України.
В апеляційній скарзі представник потерпілого ПАТ «Діамантбанк» вважає ухвалу незаконною, необґрунтованою та такою, що порушує права потерпілого. Просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги, представника потерпілого, який апеляційну скаргу підтримав, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу частково, обвинуваченого та захисника, які проти задоволення апеляційної скарги заперечили, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно із ст. 7-1 КПК України провадження у кримінальній справі може бути закрито судом у зв`язку із закінченням строків давності.
Відповідно до положень ст. 11-1 КПК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику звільнення особи від кримінальної відповідальності» таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.
Відповідно до вимог ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення цього строку особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину.
Згідно інкримінованого в обвинувальному акті обвинувачення ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 222 КК України, який згідно положень ст. 12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості. Відповідно, на час розгляду провадження ОСОБА_7 підлягав звільненню від кримінальної відповідальності, згідно ч.1 п.3 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, враховуючи безумовні положення ст.49 КК України щодо необхідності звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, прийшов до вірного висновку про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 222 КК України.
Доводи представника ПАТ «Діамантбанк» щодо незаконності оскаржуваної ухвали внаслідок невірної кримінально-правової кваліфікації дій ОСОБА_7 не заслуговують на увагу, оскільки судовий розгляд згідно норм ст. 337 КПК України проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Обвинувальний акт щодо обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.222 КК України, надійшов до Луцького міськрайонного суду Волинської області 04.08.2015 року. За період судового розгляду даного кримінального провадження з моменту його надходження до суду першої інстанції прокурором не було вчинено жодних процесуальних дій, передбачених ст.ст. 338, 339 КПК України, що свідчить про незмінність позиції сторони обвинувачення щодо остаточної сформульованості висунутого ОСОБА_7 обвинувачення.
ОСОБА_7 просив звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, порушень при застосування судом положень ст.49 КК України під час апеляційного перегляду встановлено не було.
Інших підстав для скасування ухвали з врахуванням доводів, зазначених у апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу представника потерпілого ПАТ «Діамантбанк» ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2016 року про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. На ухвалу може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Дата анбрання законної сили 08.02.2017р.

Суддя ОСОБА_2

секретар с/з ОСОБА_5