Справа № 738/1189/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/156/2017
Категорія - ч.2 ст. 286 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження:

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника-адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

представника потерпілих ОСОБА_9

Розглянула в судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000041,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пітушка Келерашського району Республіки Молдова, громадянина України, з повною загальною освітою, не працюючого, не одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрований по АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за апеляційними скаргами прокурора відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 03 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь:

- держави 6778,52 грн. в рахунок відшкодування процесуальних витрат.

- Корюківської центральної лікарні 1173,67 грн. в рахунок відшкодування витрат за лікування потерпілої ОСОБА_10 .

Цивільні позови прокуратури Чернігівської області в інтересах Київської міської клінічної лікарні № 12 та Комунального закладу охорони здоров`я «Менська центральна районна лікарня» про стягнення з ОСОБА_6 витрат на лікування в розмірі 2693,61 грн., 309,67 грн. та 2148,31 грн. залишені без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, залишений без розгляду.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як встановив суд, 26 лютого 2016 року приблизно о 20 годині, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем MITSUBISHI Carisma, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в селі Волосківці Менського району Чернігівської області по автодорозі Чернігів-Мена-Сосниця-Грем`яч, зі швидкістю 60 км/год., у напрямку з м. Чернігова до м. Мена, на заокругленій ділянці проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалась, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням автомобіля, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху на 54 км + 850 м, вказаної дороги, де здійснив зіткнення з мікроавтобусом VOLKSVAGEN T4, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_12 , який рухався у напрямку з міста Мена до міста Чернігова.

Внаслідок зіткнення транспортних засобів, пасажир автомобіля MITSUBISHI Carisma, ОСОБА_13 отримала тяжкі тілесні ушкодження від яких померла на місці події. Пасажир мікроавтобусу VOLKSVAGEN T4, ОСОБА_10 отримала середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_6 порушив вимоги п. п. 2.3 (б) 11.3, 12.1, 12.2, Правил дорожнього руху, які перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та травмуванням пасажирів.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на 3 роки. Цивільний позов потерпілої задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції призначаючи мінімальне покарання, передбачене санкцією статті кримінального закону, і не застосовуючи додаткового покарання, не мотивував свого рішення.

Від необережних дій водія ОСОБА_6 постраждали дві особи: пасажир ОСОБА_13 загинула під час ДТП, пасажир ОСОБА_10 одержала середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_6 не використовує транспортний засіб в робочих цілях, допустив порушення Правил дорожнього руху як водій, проте суд не призначив йому додаткової міри покарання.

Крім того, як вважає прокурор, потерпілій безпідставно відмовлено в задоволенні цивільного позову, оскільки право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів, не перешкоджало суду розглянути позов та задовольнити його.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок в частині призначеного покарання змінити, застосувати до нього положення ст. 75 КК України, звільнити від відбування покарання з випробуванням, мотивуючи тим, що судом не в повній мірі була врахована, його позитивна характеристика, перша судимість, необережна форма вини, повне визнання провини, каяття, сприяння розкриттю злочину. Перебуваючи на волі він зможе відшкодувати моральну та матеріальну шкоду, займатися вихованням та утриманням власної дитини.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які просили про пом`якшення покарання, шляхом звільнення від відбування покарання з випробуванням, прокурора, який просив про ухвалення нового вироку і посилення покарання основного та про призначення додаткового, про задоволення цивільного позову потерпілої, представника потерпілих, який просив про призначення максимальної міри покарання обвинуваченому, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги залишити без задоволення.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, які призвели до смерті пасажира ОСОБА_13 та травмування пасажира ОСОБА_10 відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджені перевіреними під час судового розгляду доказами, і в апеляційних скаргах не оспорюються.

Призначаючи покарання, суд повинен призначити його у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Санкція ч.2 ст. 286 КК України передбачає покарання від 3 до 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Обвинувачений ОСОБА_6 раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, тяжкий злочин вчинив з необережності, повністю визнав свою провину, розкаявся, має родину, сина 1999 року народження, позитивні соціальні зв`язки та схильності, а тому збільшувати покарання до максимального чи на один рік, як вважає прокурор, відсутні правові підстави.

Тяжкість наслідків у даному кримінальному провадженні є кваліфікуючою ознакою злочину і не може додатково враховуватися при визначенні виду та розміру покарання, про що прямо зазначено у ч. 4 ст. 67 КК України.

З урахуванням альтернативної санкції статті щодо додаткового покарання, приймаючи до уваги, що водій ОСОБА_6 перебував у тверезому стані, обставини дорожньо-транспортної пригоди та погодні умови, які надають підстави судити, що злочин був вчинений з необережності через недбалість, а не через самовпевненість, а тому відсутня необхідність застосування і додаткової міри покарання, яка не сприятиме виправленню та перевихованню обвинуваченого.

Ненадання обвинуваченим матеріальної допомоги потерпілим, пов`язане саме з тим, що його цивільна відповідальність застрахована. Доводи прокурора, про абсолютність права потерпілих на відшкодування шкоди заслуговують на увагу при дотриманні вимог кримінального та кримінально - процесуального закону.

Закон України «По обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» був прийнятий з метою забезпечення реального відшкодування шкоди потерпілим, яким передбачений порядок звернення з вимогами про відшкодування шкоди та умови такого відшкодування.

Відповідно до п. 5 ст. 128 КПК України, форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства, чого у даному кримінальному провадженні додержано не було.

Суд першої інстанції залишив позовні вимоги потерпілої без розгляду, що не перешкоджає вирішити питання про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у позасудовому порядком чи в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 02 липня 2004 року №13 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів», не підлягають розгляду у кримінальній справі позови про відшкодування шкоди, що не випливають із пред`явленого обвинувачення. Оскільки обов`язок страховика про відшкодування шкоди потерпілим випливає із договірних зобов`язань та заподіяння шкоди транспортним засобом, суд з метою забезпечення прав потерпілої її цивільний позов залишив без розгляду, надавши змогу в порядку цивільного судочинства заявити позовні вимоги в повному об`ємі та в установленому чинним законом порядку.

Прохання обвинуваченого про звільнення його від покарання з випробуванням, також задоволенню не підлягає, оскільки поряд з позитивними характеристиками, наявністю малолітньої дитини, зізнанням та сприянням у розкритті злочинів, він вчинив тяжкий злочин, потерпілі йому не пробачили та наполягають на реальній мірі покарання, а тому покарання у виді реального позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією статті, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Разом з тим, вирок суду необхідно змінити в порядку ч.2 ст. 404 КПК України, оскільки суд, призначаючи покарання за ч.2 ст. 286 КК України, упустив посилання : без позбавлення права керування транспортними засобами, що стало підставою для написання прокурором апеляційної скарги про застосування додаткової міри покарання.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

В порядку ч2. ст. 404 КПК України, вирок Менського районного суду Чернігівської області від 03 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

В решті цей же вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після проголошення. На неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16