Справа № 308/9404/14-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

09.03.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11кп/777/182/2017 щодо ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Ужгорода Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, непрацюючого, не судимого, підозрюваного в злочинах, передбачених ч.2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України, в якому прокурор ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 16.01.2017, якою обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні повернуто прокуророві.
В обвинувальному акті слідчий зазначив, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 383 КК України завідомо неправдивого повідомлення про вчинення злочину, поєднаного з обвинуваченням особи в тяжкому злочині, та ч.2 ст. 384 КК України завідомо неправдивого показання, поєднаного з обвинуваченням особи в тяжкому злочині, а також, що ним встановлена достатність доказів для підозри ОСОБА_6 в таких кримінальних правопорушеннях.
Підставами для повернення обвинувального акта прокуророві в ухвалі суду зазначено те, що він складений з порушенням вимог пункту 5 частини 2 ст. 291 КПК України: не містить формулювання обвинувачення, а тільки формулювання підозри, і тому унеможливлює визначення меж обвинувачення, здійснення судового розгляду на засадах законності, рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, доступу до правосуддя, змагальності та забезпечення особі права на захист від обвинувачення.
Прокурор в апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати і ухвалити нову ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту. Твердить, що суд першої інстанції не дослідив обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, і залишив поза увагою «що у обвинувальному акті чітко сформульовано у чому саме підозрюється та обвинувачується ОСОБА_6 , зазначені всі обов`язкові ознаки інкримінованих злочинів».
Обвинувачений ОСОБА_6 подав на апеляційну скаргу заперечення. Просить у задоволенні апеляційних вимог відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді, промову прокурора, яка апеляційної скарги не підтримала, пояснення обвинуваченого і захисника, які заперечили проти апеляційних вимог, провів судові дебати, перевірив обвинувальний акт і додані до нього матеріали, обговорив доводи сторін та вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Частиною третьою статті 42 КПК України передбачено, що обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.
Згідно з ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність, або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Згідно з ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення покладається на слідчого, прокурора. Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, відповідно до ч.2 ст. 291 КПК України, мають міститися в обвинувальному акті.
На суд, відповідно до приписів ст. ст. 314 і 374 КПК України, покладається перевірка відповідності обвинувального акту вимогам цього Кодексу, а у разі ухвалення вироку - формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, або пред`явленого особі і визнаного недоведеним, зазначення мотивів прийнятих рішень, доказів на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів тощо.
Відповідно до ст. 314 КПК України перевірка відповідності обвинувального акта вимогам цього Кодексу і прийняття, в залежності від встановленого, відповідного рішення віднесено до компетенції суду першої інстанції на стадії підготовчого провадження. В разі, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, суд в підготовчому засіданні має прийняти рішення про повернення його прокурору.
Згідно з пунктом п`ятим частини другої ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Цим приписам обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає: обвинувачення в ньому не сформульовано. Зазначено в ньому тільки те, що, на думку слідчого, встановлено досудовим розслідуванням і що здобутих доказів, на його ж думку, достатньо для підозри ОСОБА_6 в учиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 383 та ч. 2 ст. 384 КК України. Отже, твердження прокурора про дотримання ним всіх вимог ст. 291 КПК України не відповідає дійсності.
В ухвалі суд зазначив, у чому саме полягає невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, до оцінки доказів та аналізу обставин, про які йдеться в обвинувальному акті, не вдавався і не вийшов за межі кола питань, які досліджуються у підготовчому судовому засіданні, іншим чином. Твердження прокурора про те, що суд «не дослідив обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення» і що в обвинувальному акті «чітко сформульовано у чому саме обвинувачується ОСОБА_6 », Апеляційний суд відкидає як такі, що не відповідають дійсності.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 залишити без задоволення, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 16.01.2017, якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 повернуто прокуророві, залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню касаційним порядком не підлягає.
Судді: