Справа № 464/6411/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/369/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2017 року м. Львів.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області

під головуванням судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 13.01.2017 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, обвинуваченого за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_6
ВСТАНОВИЛА:

захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок Сихівського районного суду міста Львова від 13.01.2017 року та, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, закрити кримінальне провадження.

Вироком Сихівського районного суду міста Львова від 13.01.2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим за ч.2 ст.185, ч. 3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання:

за ч.2 ст.185 КК України один рік позбавлення волі;

за ч.3 ст.185 КК України три роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_7 призначено покарання три роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 ч.4 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Сихівського районного суду м. Львова від 09.12.2015 року більш суворим покаранням за даним вироком, обвинуваченому ОСОБА_7 за сукупністю вчинених злочинів призначити покарання три роки позбавлення волі;

за ч.2 ст.186 КК України чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Сихівського районного суду м. Львова від 09.12.2015 року та остаточно ОСОБА_7 призначено покарання п`ять років позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 6000 грн.

Вирішено питання з речовими доказами.

У своїх доводах на підтвердження апеляційних вимог захисник вказує, що було допущено неповноту судового розгляду, зокрема не було допитано та встановлено думки всіх потерпілих в даному провадженні, таких як: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Зазначає, що не досліджуючи покази самих потерпілих в судовому засіданні, не встановлюючи їх позиції по вчинених щодо них кримінальних діянь, не досліджуючи жодним чином переліку та вартості викраденого майна, не можна приймати законного рішення по майнових злочинах, зокрема таких як «крадіжка».

Суд визнав допустимими такі докази як протокол огляду місця події від 22.01.2016 року та покази свідка ОСОБА_14 . При цьому суд відмовив захиснику в прийняті клопотання про визнання даних доказів не допустимими, повернувши йому дане клопотання без розгляду.

На думку захисника, цим грубим процесуальним порушенням суд підтвердив своє упередження в даному кримінальному провадженні, яке він розглянув однобічно з обвинувальним ухилом.

Вказує, що протокол огляду місця події здобутий невідомим способом, в момент, коли кримінальне провадження перебувало на розгляді суду, невідомим способом, датоване минулим часом, в порядку ст. 290 КПК України - стороні захисту відкрите не було, а тому суд не може визнати відомості в даному документів і сам документ як доказ в даному кримінальному проваджені.

Щодо дослідженого в судовому засіданні диску зі зображенням крадіжки з ТЦ «Наш», то на даному диску було відображено момент нібито вчинення злочину. Однак, оглядаючи даний запис жодним чином не можна зробити висновок про те, що даний злочин вчинила та чи інша особа, оскільки на відео лише видно зменшенні силуети людей, на яких не має жодної індивідуальної особливості, щоб стверджувати, що на ньому зображений саме ОСОБА_7 .

Звертає увагу на те, що судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться па користь такої особи.

При апеляційному розгляді справи захисник і обвинувачений підтримали вимоги та доводи своєї апеляційної скарги, а прокурор заперечив проти задоволення апеляційних вимог.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 в серпні 2015 року о 01.20 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливі мотиви, повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_15 (який засуджений вироком Сихівським районним судом м. Львова від 13.07.16 р. за даний злочин), розподіливши між собою ролі та знаходячись неподалік магазину «Ремонт мобільних телефонів», що на вул. Куліша в м. Львові, шляхом вільного доступу, користуючись тим, що за ними ніхто не спостерігає, таємно викрали з сидіння автомобіля «Мерседес 124» д.н.з. НОМЕР_1 майно потерпілого ОСОБА_13 , а саме, - сумку вартістю 2000 грн., в якій знаходились гроші в сумі 3500 грн., мобільний телефон марки Нокіа 6230і вартістю 500 грн., документи на автомобіль та закордонний паспорт громадянина ОСОБА_13 вартістю 7000 грн., пластикові картки та дисконтну картку «Brocard» № НОМЕР_2 , а всього майна потерпілого на загальну суму 13000 грн.
Крім цього, він же 15 листопада 2015 року о 00.55 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливі мотиви, повторно, за попередньою змовою із ОСОБА_15 (якого засудженого вироком Сихівського районного суду м. Львова від 13.07.2016 р. за даний злочин), розподіливши між собою ролі, прибули до тильної сторони ТЦ «НАШ», що по вул. Сихівська, 12А у м. Львові, де ОСОБА_15 виліз на дашок та користуючись тим, що в той момент ніхто за ними не спостерігає, проник через не зачинене вікно до гардеробного приміщення закладу харчування «Ред Сіті Найт», звідки таємно викрав: куртку вартістю 3750 грн., сумку жіночу вартістю 860 грн., в якій знаходились гроші в сумі 1000 грн., духи жіночі вартістю 200 грн., помада жіноча вартістю 68 грн., рукавиці вартістю 200 грн., зарядний пристрій вартістю 150 грн., засоби гігієни вартістю 50 грн. та таблетки «Німесил» вартістю 50 грн., які належали потерпілій ОСОБА_10 ; куртку жіночу вартістю 1500 грн., яка належала потерпілій ОСОБА_11 ; окуляри вартістю 1070 грн., 3 ключа від квартири вартістю 140 грн., сумку жіночу вартістю 500 грн., гроші в сумі 30 грн., які належали потерпілій ОСОБА_12 , в той же час, ОСОБА_7 чекав останнього надворі з метою перенесення викрадених із гардеробної речей. Отримавши вищевказані викрадені речі, направився у сторону ТЦ «Іскра» разом із ОСОБА_15 . Вказаними діями ОСОБА_7 завдав матеріальної шкоди потерпілим: ОСОБА_10 на загальну суму 6328 грн., ОСОБА_11 на загальну суму 1500 грн. та ОСОБА_12 на загальну суму 1740 грн.
Крім цього, ОСОБА_7 09 грудня 2015 року о 21.00 год.,, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливі мотиви, повторно, за попередньою змовою із ОСОБА_15 (який засуджений Сихівським районним судом м. Львова 13.07.2016 р. за даний злочин), перебуваючи на зупинці маршрутних таксі, що по вул. Зелена 311 у м. Львові, шляхом вільного доступу, користуючись тим, що ОСОБА_9 перебуває у безпорадному стані та за ними ніхто не спостерігав, шляхом вільного доступу викрали сумочку останнього вартістю 200 грн., у якій знаходилися гроші в сумі 350 грн., мобільний телефон марки «Nokia C601» вартістю 2000 грн., кредитна банківська картка «Приват Банк» вартістю 100 грн. та ключі від квартири у кількості 5 шт. вартістю 400 грн., при цьому залишили ремінець, на плечі потерпілого.
В продовження своїх злочинних дій, ОСОБА_7 та ОСОБА_15 , здійснили крадіжку грошей в сумі 4200 грн. з вказаної банківської картки «Приват Банк», використавши їх для придбання мобільного телефону марки «Самсунг», який в подальшому здали у ломбард «Благо», а тому вказаними діями останні завдали матеріальної шкоди потерпілому на загальну суму 7250 грн.
Крім цього, ОСОБА_7 21 січня 2016 року о 20.10 год., будучи засудженим 09.12.15 р. Сихівським районним судом м. Львова за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 міс., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливі мотиви, повторно, за попередньою змовою із ОСОБА_15 (який засуджений Сихівським районним судом м. Львова 13.07.2016 р. за даний злочин), вийшовши із трамваю №3, почали слідувати за ОСОБА_16 , який прямував у сторону вул. Ів. Франка, поблизу будинку №127 у м. Львові, та коли останній, помітивши їх сприйняв їх дії, як реальну загрозу своєму здоров`ю та з метою уникнути застосування з їх боку насильства, викинув на землю ланцюжок з кулоном вартістю 73 грн., яким в подальшому заволоділи ОСОБА_15 та ОСОБА_7 , та намагався втекти, однак в подальшому, наздогнавши потерпілого ОСОБА_15 разом із ОСОБА_7 , розподіливши ролі, зупинили потерпілого ОСОБА_16 за руку та в той момент, коли один із них утримував потерпілого під руки, відкрито заволоділи мобільним телефоном марки «Нокіа 710» вартістю 400 грн., а також рюкзаком вартістю 700 грн. та гаманцем вартістю 400 грн. Вказаними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_15 завдали матеріальної шкоди ОСОБА_16 на загальну суму 1573 грн.
Заслухавши доповідача, захисника, обвинуваченого, прокурора, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними належним чином в судовому засіданні доказами, а тому, покликання захисника в апеляції, що вирок не відповідає фактичним обставинам справи, є безпідставне.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.185,; ч.3 ст.185; ч.2 ст.186 КК України є правильною.

На підтвердження своїх висновків про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції у вироку покликається на покази потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , які підтвердили факт крадіжки у них речей.

У ОСОБА_17 , 09 грудня 2015 року, на зупинці громадського транспорту, що на вул.Зеленій, 311 в м.Львові, де він задрімав, викрали сумочку вартістю 200 грн., у якій знаходилися гроші в сумі 350 грн., мобільний телефон марки «Nokia C601» вартістю 2000 грн., кредитна банківська картка «Приват Банк» вартістю 100 грн. та ключі від квартири у кількості 5 шт. вартістю 400 грн. Після викрадення його картки «Приват банк» він її відновлював, та довідався, що на нього оформлено кредит на суму 4200 грн.

У ОСОБА_16 , 21 січня 2016 року, викрали ланцюжок з кулоном, мобільний телефон «Нокіа 710» вартістю 400 грн., рюкзак вартістю 700 грн., гаманець 400 грн. та ланцюжок з кулоном, який він купляв за 500 грн.

Доводи сторони захисту, що ці потерпілі не бачили, хто у них викрадав речі, а тому відсутні докази вини у цьому ОСОБА_7 , не заслуговують увагу, оскільки такі спростовуються іншими доказами у справі, яким суд першої інстанції дав оцінку та навів у вироку.

Зокрема, показами свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_14 стверджується наявність у ОСОБА_7 речей, які були викрадені у потерпілих ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 .

Покази цих свідків та належність речей потерпілим у своїй сукупності підтверджується даними: випискою з банківського рахунку «Приват банк», що належить потерпілому ОСОБА_9 (а.с.94-96); даними копії чеку про придбання мобільного телефону з магазину «Вухо.ком» за допомогою банківської картки ОСОБА_9 (а.с.97); даними листа магазину «Брокард» про належність дисконтної картки «Брокард» (а.с.182); даними відповіді з магазину «Брокард», з якої вбачається, що дисконтна картка «Брокард», яка була вилучена у ОСОБА_7 , належить потерпілому ОСОБА_13 (а.с.183); даними протоколу огляду місця події від 22.01.2016 року, з якого вбачається, що ОСОБА_7 добровільно видав дисконтна картка «Брокард», яка була вилучена у ОСОБА_7 , належить потерпілому ОСОБА_13 (а.с.184-185).

Крім цього, суд у вироку навів докази викрадення речей у потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та дав їм оцінку. Зокрема, дані протоколу огляду речей - диск DVD-R з відеозаписом події злочину по епізоду викрадення майна потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в «Ред Сіті Найт» (а.с.93); речовий доказ - диск DVD-R з відеозаписом події злочину по епізоду викрадення майна потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в «Ред Сіті Найт».

Твердження сторони захисту, що, оскільки, не було допитано та встановлено думки потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , то це є неповнота судового розгляду, є безпідставним. В матеріалах кримінальної справи містяться заяви потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (а/с 41, 250,42, 39 відповідно), в яких потерпілі просили розглянути справу за їх відсутності, у виборі покарання поклавшись на розсуд суду. Дані заяви були прийняті судом і ні обвинувачений, ні його захисних з цього приводу в судовому засіданні жодних заперечень не висловлювали та поклались на розсуд суду.

Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 13.07.2016 року, який набув чинності 12.08.2016 року, ОСОБА_15 визнано винуватим у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, по епізодах крадіжок та грабежу за попередньою змовою групою осіб, матеріали відносно яких були виділені в окреме провадження.

В суді першої інстанції, при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_15 , він свою вину визнав повністю, дав зізнавальні покази та ствердив, що вчиняв крадіжки разом із ОСОБА_7 .

Як вбачається із вироку Сихівського районного суду м. Львова від 13.07.2016 року, у кримінальному провадженні №0003195, ОСОБА_15 засуджений за злочини, за які також обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним у співучасті із ОСОБА_15 вироком Сихівського районного суду м.Львова, який в даний час є предметом апеляційного розгляду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дав оцінку показам ОСОБА_15 у суді та не взяв їх до уваги, а взяв до уваги його покази, які він давав при розгляді кримінального провадження відносно нього, оскільки вони узгоджуються із іншими доказами, які суд дослідив та вказав у вироку.

Тому доводи апелянта в цій частині є безпідставні.

Твердження захисту про те, що суд відмовив захиснику в прийняті клопотання про визнання протоколу огляду місця події від 22.01.2016 року та показів свідка ОСОБА_14 недопустимими доказами, повернувши йому дане клопотання без розгляду, не відповідає дійсності.

Суд першої інстанції розглянув зазначене вище клопотання і свої висновки щодо недопустимості цих доказів виклав у вироку. Зокрема було належним чином оцінено і проаналізовано як протокол огляду місця події від 22.01.2016 року, так і пояснення свідка ОСОБА_19 , який був допитаний в судовому засіданні.

Так само належним чином дослідивши запис крадіжки вчиненої з ТЦ «Наш», зокрема гардеробного приміщення закладу харчування «Ред Сіті Найт», що міститься на диску DVD-R, суд першої інстанції прийшов до переконання, що саме ОСОБА_7 вчинив викрадення майна потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Жодних зауважень щодо достовірності даних, записаних на цьому диску DVD-R сторона захисту в судовому засіданні не висловлювала.

Покликання захисту в апеляції, що не встановлено вартість викраденого майна у потерпілих є безпідставне, оскільки потерпілі вказали на вартість цих речей, а тому суд вірно взяв їх до уваги.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд вірно та в повній мірі врахував характер та суспільну небезпеку скоєних ним кримінальних правопорушень, його особу та призначив покарання, яке відповідає вимогам ст.65 КК України.

При перевірці справи в апеляційному порядку не виявлено допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну вироку.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

вирок Сихівського районного суду м. Львова від 13.01.2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, з моменту вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3