У Х В А Л А

Справа №534/480/17
Провадження №1-кс/534/95/17
27 березня 2017 року м.Горішні Плавні
Комсомольський міський суд Полтавської області

у складі слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю: слідчого ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

скаржника ОСОБА_5

представника скаржника ОСОБА_6

розглянувши в судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_5 у кримінальному провадженні від 12.02.2017 №0000136 щодо неповернення тимчасово вилученого майна,

В С Т А Н О В И В:
Ухвалою суду від 24.03.2017 відмовлено у задоволенні заяви слідчого судді ОСОБА_1 про самовідвід у розгляді скарги ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого ОСОБА_3 та у подальшому ухвалою суду відкрито провадження за вказаною вище скаргою та призначено справу до розгляду з врахуванням вимог ч.2 ст.306 КПК України.
ОСОБА_5 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність слідчого ОСОБА_3 , що полягає у неповерненні тимчасового вилученого майна, а саме: автомобіля марки «BMW» чорного кольору, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .
У подальшому, а саме 27.03.2017, під час судового розгляду представник ОСОБА_5 звернувся із заявою про уточнення скарги. З урахуванням уточнень просив: визнати бездіяльність (повторну) слідчого СВ ВП №2 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 незаконною; зобов`язати слідчого СВ ВП №2 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 повернути тимчасове вилучене майно, а саме: автомобіль марки «BMW» чорного кольору, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та ключі від вказаного автомобіля, що були вилучені протоколом огляду слідчим ОСОБА_3 у ОСОБА_5 .

Свої вимоги, ОСОБА_5 , мотивує тим, що 11.02.2017 по вул. Соборна, 1, в м. Горішні Плавні, протоколом огляду місця події складеного слідчим СВ ВП №2 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області тимчасово вилучено майно, а саме: автомобіль марки «BMW» чорного кольору, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та ключі від вказаного автомобіля, яким ОСОБА_5 фактично володіє. Дане майно станом на 20.03.2017, ОСОБА_5 , не повернуто. У зв`язку з тим, що слідчим порушено вимоги ст.ст.169, 171 КПК України просив суд задовольнити подану скаргу.
У судовому засіданні скаржник та його представник підтримали скаргу та просили її задовольнити. Додатково, у судовому засіданні, представник вказував, що слідчим безпідставно не повертається майно, як того вимагає положення ч.6 ст.173 КПК України.
Прокурор та слідчий в судовому засіданні заперечували з приводу задоволення скарги, вважаючи її необґрунтованою. Зокрема слідчий вказав, що оскільки у кримінальному провадженні №0000136 статусу процесуальної особи щодо здійснення розслідування по даному кримінальному провадженні набув лише 17.03.2017, то йому не відомо чому раніше слідчий та прокурор не зверталися з клопотанням про арешт тимчасового вилученого майна. Щодо не повернення майна після спливу терміну, визначеного ч.6 ст.173 КПК України, змістовної відповіді надати не зміг.
Прокурор вказав, що бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасового вилученого майна відсутня, оскільки вказане майно у кримінальному провадженні №0000136 визнано речовими доказами. Одночасно наголосив, що обов`язок повернення тимчасово вилученого майна з підстав, передбачених ч.6 ст.173 КПК України, виникає не у слідчого чи прокурора, а суду.
Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані в судовому засіданні письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків.
У відповідності до ч.1 ст.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Слідчий суддя зазначає, що ч.1 ст.3 КПК України передбачено, що досудове слідство форма досудового розслідування, в якій здійснюється розслідування злочинів. Кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
За змістом ч.2 ст.9 КПК України прокурор, слідчий під час досудового розслідування зобов`язані приймати законні і неупереджені процесуальні рішення.
Під час судового розгляду встановлено, що 11.02.2017 по вул. Соборна, 1, в м. Горішні Плавні, протоколом огляду місця події, складеного слідчим СВ ВП №2 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області, тимчасово вилучено майно, а саме: автомобіль марки «BMW» чорного кольору, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та ключі від вказаного автомобіля, яким ОСОБА_5 фактично володіє (а.с.6-8).
За змістом ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу.

За вимогами ч.5 ст.171 клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
У судовому засіданні встановлено, що ані слідчий, ані прокурор з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, на підставі протоколу огляду від 11.02.2017, на наступний робочий день до суду не звернулися. У контексті вказаного суд наголошує, що органом досудового розслідування позбавлено володільця тимчасово вилученого майна, а саме ОСОБА_5 , користуватися майном без вмотивованого судового рішення, як того вимагають положення ч.1 ст.16 КПК України.
Під час судового засідання прокурор наголошував, що до суду подано клопотання про арешт тимчасово вилученого майна.
За згодою сторін досліджено матеріали клопотання про накладення арешту на тимчасове вилучене майно у кримінальному провадженні №0000136 (справа №534/459/17).

З матеріалів справи №534/459/17 вбачається, що слідчим, на підставі ухвали слідчого судді від 17.03.2017 (а.с.10), проведено 21.03.2017 огляд автомобіля та зазначену процесуальну дію зафіксовано протоколом огляду (а.с.11). Згаданим протоколом вилучено автомобіль марки «BMW» чорного кольору, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . 21.03.2017 слідчий за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням про арешт тимчасового вилученого майна (а.с.1).
За даними службової записки секретаря канцелярії суду авторозподіл даного клопотання не можливий, оскільки суддя, котрий розглядав клопотання про надання дозволу на огляд автомобіля марки «BMW» чорного кольору, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , є не повноважною як слідчий суддя на день розподілу клопотання про арешт майна (справа №534/459/17).
Протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 24.03.2017 клопотання про арешт майна розподілено слідчому судді ОСОБА_1 о 10 годині 23 хвилині (а.с.15). Клопотання призначено до розгляду на 27.03.2017 на 09 годину 30 хвилин з викликом власника, володільця майна, слідчого та прокурора (а.с.16-19 справа №534/459/17) з урахуванням приписів ч.6 ст.173 КПК України.
У судовому засіданні 27.03.2017 представником скаржника заявлено слідчому судді відвід та у справі оголошено перерву до розгляду заяви про відвід (а.с.30-32 справа №534/459/17).

Станом на час розгляду скарги про повернення тимчасово вилученого майна заву про відвід не розглянуто.

За вимогами ч.6 ст.173 КПК України, котрі є абсолютними та жодному розширенню не належать ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Враховуючи, що клопотання про арешт майна з підстав не залежних від слідчого судді не розглянуто у строки визначені ч.6 ст.173 КПК України скаржник та його представник звернувся з письмовим клопотанням до слідчого про повернення тимчасово вилученого майна.

У судовому засідання слідчий вказував, що особисто до нього скаржник з клопотанням не звертався, тому відповідно майно останньому не повернуто.

Разом з тим, думку ОСОБА_3 суддя вважає хибною, оскільки клопотання про повернення тимчасово вилученого майна представником скаржника подано до канцелярії ВП №2 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області з відміткою про його отримання уповноваженою особою поліції 27.03.2017.
Таким чином, на звернення представника скаржника про повернення тимчасово вилученого майна слідчий ОСОБА_3 не надав жодної відповіді.

Слідчий суддя вказує, що згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Вказані принципи також визначені й в інших правових нормах, які регулюють право власності, з яких також вбачається, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Зокрема, за змістом ст.397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Статтею 8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За роз`ясненнями, що містяться у ст.3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року N 475/97- ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до ст.9 КПК України визначено, що - «під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства».

Відтак, будь які дії в рамках кримінального провадження мають вчинятись із неухильним дотриманням цих основних засад. Та, зокрема прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, вирішуючи будь які питання, що виникають під час кримінального провадження в межах його компетенції - керується саме цими принципами, та не може діяти всупереч останнім.

Слідчий суддя критично ставиться до пояснень слідчого. Зокрема, те що слідчий фактично визнав порушення особи у праві на користування майном, разом з тим вказав, що оскільки здійснювати розслідування даного кримінального провадження почав лише 17.03.2017, то за раніше вчинені або не вчинені дії посадових осіб органу досудового розслідування відповідальності не несе.

Також критично слідчий суддя оцінює і пояснення прокурора, який вказав, що у разі коли клопотання про арешт майна у строки визначені ч.6 ст.173 КПК України не розглянуто, то обов`язку у поверненні тимчасово вилученого майна у прокурора та слідчого не виникає. Натомість повернути таке майно зобов`язаний суд. Слідчий суддя наголошує, що прокурор у даному випадку вийшов за межі своїх повноважень та трактує норми КПК України на власний розсуд, що не узгоджується з приписами ст.9 КПК України за якими прокурор, зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Слідчий суддя також критично ставиться до тієї обставини, що слідчим не надано доказів того, що окрім автомобіля марки «BMW» чорного кольору, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , речовими доказами також визнано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та ключі від вказаного автомобіля. Також ані слідчим, ані прокурором не надано доказів отримання експертним закладом постанови від 21.03.2017 про призначення авто-технічної експертизи.

За прямою вказівкою, зазначеною у ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути як найшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст.ст.160-166, 170-174 цього Кодексу.

При частковому задоволенні скарги ОСОБА_5 , слідчий суддя виходить з того, що за приписами ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Одночасно враховуючи наявність постанови від 21.03.2017 про призначення авто-технічної експертизи слідчий суддя важчає за необхідно обмежити право ОСОБА_5 на майно, що було тимчасове вилучено шляхом заборони відчужувати та розпоряджатися зазначеним майном на час розслідування у кримінальному провадженні від 12.02.2017 №0000136.

Керуючись ст.ст.1, 2, 3, 169, 171, 173, 303, 307, 309 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.
Зобов`язати слідчого СВ ВП №2 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 повернути ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль марки «BMW» чорного кольору, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та ключі від вказаного автомобіля особі у якої воно вилучалося, а саме ОСОБА_5 .

Передати автомобіль марки «BMW» чорного кольору, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та ключі від вказаного автомобіля ОСОБА_5 на відповідальне зберігання, заборонивши йому відчужувати та розпоряджатися зазначеним майном на час розслідування у кримінальному провадженні від 12.02.2017 №0000136.
У іншій частині скарги відмовити
Ухвала суду є обов`язковою та підлягає негайному виконанню.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали проголошено 31.03.2017 о 13 год. 00 хв.
Слідчий суддя підпис ОСОБА_1

Згідно з оригіналом.

Слідчий суддя ОСОБА_1