У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засіданняОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 120 171 000 500 049 47 ОСОБА_5 , який брав участь у судовому провадженні, на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 10 липня 2017 рокувідносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, працюючого охоронцем ПАТ НСТУ UА:ПЕРШИЙ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13.10.2011 за ч. 3 ст. 289, ст. 69 КК України, що змінений ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справвід 26.07.2012 на 3 роки позбавлення волі, звільненого умовно-достроково 25.01.2013 на 4 місяці 29 днів,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України на 4 місяці арешту.
До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою та ухвалено строк відбування покарання обраховувати з 10.07.2017.
Вирішена доля речових доказів у провадженні.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 25.05.2017, приблизно о 21.00 год., перебував у гіпермаркеті Ашан, який знаходиться за адресою: м. Київ, пр-т Степана Бандери, 15-А, де у нього виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, що належить ТОВ АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ, реалізовуючи який, впевнившись, що за його діями ніхто з сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу взяв з полиць наступний товар: сонцезахисні окуляри, вартістю 150,28 грн.; браслет полістрем вартістю 43,82 грн.; браслет дитячий вартістю 20,85 грн.; банани сушені, вартістю 14,96 грн.; навушники вартістю 23,33 грн., а всього на загальну суму 253,16 грн., які сховав до кишень своїх штанів та направився до каси, де, не розрахувавшись за вказаний товар, вийшов за лінію каси гіпермаркету та направився до виходу з нього, однак свій злочинний умисел до кінця не довів з причин, які не залежали від його волі, так як був затриманий співробітником охорони гіпермаркету.
Не погоджуючись із зазначеним вироком, прокурор ОСОБА_5 , який брав участь у судовому провадженні, подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини правопорушення, доведеності вини та юридичної кваліфікації дій обвинуваченого, просить вказаний вирок в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України покарання у виді 1 року позбавлення волі.
При цьому прокурор посилається на те, що ОСОБА_6 , маючи непогашені в установленому законом порядку судимості за вчинення корисливих злочинів та відбуваючи покарання у тому числі в місцях позбавлення волі, вчинив нове кримінальне правопорушення.
На думку прокурора, призначений судом вид покарання не зможе надати останньому можливості в повній мірі відчути та зрозуміти наслідки вчиненого ним злочину, ступінь тяжкості якого судом в повній мірі не враховано, як і спосіб його вчинення, сукупність усіх обставин, що характеризують його особу.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_6 просить залишити її без задоволення.
Представник ТОВ АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ ОСОБА_8 про дату, час та місце розгляду провадження судом апеляційної інстанції повідомлений належним чином.
Його неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення обвинуваченого, що заперечував проти задоволення апеляційних вимог прокурора, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, дослідивши дані, що характеризують особу обвинуваченого, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційної скарги в обсязі, підтриманому прокурором у суді апеляційної інстанції.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними у ньому доказами, які, окрім показань обвинуваченого та даних про його особу, судом першої інстанції не досліджувались в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.
Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, колегія суддів не вбачає, не посилається на них і прокурор в апеляційній скарзі, дотримуючись вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, колегією суддів не перевіряються, на виконання приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.
Як указують положення ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими.
При призначенні ОСОБА_6 покарання, на виконання вказаних вимог закону, суд першої інстанції правильно врахував: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.
Також суд врахував, що ОСОБА_6 працює, де позитивно характеризується.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого визнано - щире каяття, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, яка є інвалідом, та стадію здійснення обвинуваченим злочинних намірів - вчинення незакінченого злочину.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 визнано рецидив злочинів.
За наведеним, в сукупності, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання, яке слід відбувати реально, що прокурором в апеляційній скарзі не заперечується.
Водночас, в апеляційній скарзі прокурора не наведено підстав того, чому призначене ОСОБА_6 покарання у виді арешту, що передбачене санкцією ч. 1 ст. 185 КК України, є м`яким.
Не можуть слугувати такими обставинами і доводи апеляційної скарги прокурора про те, що ОСОБА_6 , маючи непогашені в установленому законом порядку судимості за вчинення корисливих злочинів та відбуваючи покарання, у тому числі, в місцях позбавлення волі, вчинив нове кримінальне правопорушення чи те, що призначений судом вид покарання не зможе надати останньому можливості в повній мірі відчути та зрозуміти наслідки вчиненого ним злочину, ступінь тяжкості якого судом в повній мірі не враховано, як і спосіб його вчинення, та сукупність усіх обставин, що характеризують його особу, - оскільки, на переконання колегії суддів, саме ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини провадження та дані про особу обвинуваченого і слугували для призначення ОСОБА_6 покарання у виді арешту, що не свідчить про його м`якість ще і при тому, що санкція ч. 1 ст. 185 КК України передбачає можливість призначення і менш тяжких за своїм видом і розміром покарань, ніж у виді арешту на 4 місяці.
При цьому дійсно слід звернути увагу на конкретні обставини провадження щодо кількості та вартості викраденого майна, яке відразу ж було повернуто потерпілому та залишено у його розпорядженні, у зв`язку з чим цивільний позов заявлений не був і представник потерпілого у частині своїх вимог щодо призначення покарання обвинуваченому фактично покладався на розсуд суду (а.п. 11).
За наведеним, суд першої інстанції прийшов до ґрунтовного висновку щодо необхідності призначення ОСОБА_6 покарання саме у виді арешту у межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 185 КК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 60 КК України, - яке є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів.
За викладеним, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , який брав участь у судовому провадженні, залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 10 липня 2017 року у кримінальному провадженні № 120 171 000 500 04 47 відносно ОСОБА_6 - без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3