Справа № 755/1774/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" травня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва
В складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого в ОВС управління з розслідування кримінальних проваджень слідчим органом прокуратури та процессуального керівництва прокуратури м. Києва ОСОБА_5 щодо неповернення майна, вилученого під час обшуку 27.10.2016 року,-
за участю слідчого ОСОБА_5 ,
адвоката ОСОБА_3 ,
У судовому засіданні особа, що подала скаргу її підтримала, просив задовольнити з підстав викладених у її мотивувальній частині.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги.
Тож, слідчий суддя, вивчивши скаргу, заслухавши доводи особи, що її подала, вивчивши матеріали за скаргою, приходить до наступного.
Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
За таких обставин, слідчий суддя вважає, що скаргу подано у відповідності до положень ст. 304 КПК України та на процесуальну дію/бездіяльність, що підлягає оскарження на досудового провадженні (ст. 303 КПК України).
Однак під час проведення обшуку, слідчими Слідчого управління ГУ НП у м. Києві було вилучено речі і документи, які не зазначені в Ухвалі слідчого судді від 11.10.2016. Зокрема, були вилучені: флеш накопичувачі, грошові кошти, жорсткі диски та мобільні телефони.
В строк передбачений ч.5 ст.171 КПК України , слідчим Слідчого управління ГУ НП у м. Києві було подано до Шевченківського районного суду м. Києва клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, вилученого під час обшуків в квартирах АДРЕСА_2 . Відповідно до поданого клопотання, старший слідчий в ОВС СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 , просила накласти арешт на все вилучене під час обшуку майно ОСОБА_4 ..
07.11.2016 адвокат ОСОБА_3 звернувся із заявою про повернення тимчасово вилученого майна ОСОБА_4 до слідчого в ОВС СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 , проте станом на 29.11.2016 тимчасово вилучене майно ОСОБА_4 не було повернуто..
10.11.2016 адвокат ОСОБА_3 подав скаргу до Шевченківського районного суду м. Києва на бездіяльність старшого слідчого Слідчого управління ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 щодо неповернення майна, тимчасово вилученого під час обшуку 27.10.2016, проведеного в житловому приміщенні, за адресою: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 та зобов`язати повернути вилучене майно.
24.11.2016 було подано повторну заяву про повернення тимчасово вилученого майна, вилученого під час обшуку 27.10.2016.
Проте і після повторного звернення до слідчого СУ ГУ НП України у м. Києві ОСОБА_6 із заявою про повернення тимчасово вилученого майна майно ОСОБА_4 не було повернуте.
29.11.2016 адвокат ОСОБА_3 звернувся до прокуратури м. Києва із заявою вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України стосовно уповноважених осіб СУ ГУ НП в м. Києві.
09.02.2017 на особистому прийомі у слідчого в ОВС управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва ОСОБА_5 , останній повідомив, що не зобов`язаний повертати тимчасово вилучене майно, оскільки в ухвалах про зобов`язання повернути майно вказано слідчих ГУ НП у м. Києві.
Згідно з ч.1 ст. 303 КПК України може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.
Відповідно до ст. 304 Кримінального процесуального кодексу України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Відповідно до п. 1.2. Узагальнення Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування" від 01.01.2017: "на відміну від бездіяльності, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР, та бездіяльності, що полягає у нездійсненні окремих процесуальних дій, які слідчий чи прокурор зобов`язані вчинити, бездіяльність з неповернення майна слід віднести до категорії триваючих. Так, результати аналізу змісту ч. 5 ст. 171 КПК свідчать про те, що вона встановлює обов`язок слідчого, прокурора подати клопотання про арешт тимчасово вилученого майна не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна. У свою чергу, за умови невиконання такого обов`язку у зазначених суб`єктів виникає інший обов`язок - негайно повернути особі вилучене майно, строк виконання якого не обмежується в часі, а отже, моментом завершення виконання такого обов`язку є винятково його виконання. Саме тому немає підстав повертати скарги на бездіяльність, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, з підстав пропущеного строку звернення з такою скаргою, оскільки така бездіяльність має лише початковий момент, однак не має кінцевого строку."
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, недоторканність права власності.
Варто вказати на деякі принципи кримінального процесу, відображені у КПК та рішеннях Європейського суду з прав людини.
Зокрема, ст. 7, 16 КПК України установлюють, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканність права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим кодексом.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Поняття "законність" у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справах "Антріш проти Франції" та "Кушоглу проти Болгарії").
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу.
Баланс не буде забезпечений, якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції"). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (рішення у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").
Як передбачено ст.168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. Слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол. Після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.
З урахуванням викладеного суддя слідчий вважає, що скарга підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 306, 307КПК України, суддя, -
Скаргу - задовольнити.
Грошові кошти у cyмi 26 400 доларів США (двадцять шість тисяч чотириста доларів США), з яких 26 200 номіналом по 100 доларів США та 4 купюри номіналом по 50 доларів США.
Мобільні телефони в кількості 10 штук: BlackBerry, imei НОМЕР_1 з сімкартою Vodafone та картою пам`яті; BlackBerry, imei НОМЕР_2 з сімкартою t-mobile та картою пам`яті; Nokia, imei НОМЕР_3 з ciмкартою Usim; Skype WP-51, imei НОМЕР_4 з ciмкартою «3» та картою пам`яті ; Nokia, imei НОМЕР_5 ; Nokia, imei НОМЕР_6 та НОМЕР_7 ; Nokia, imei НОМЕР_8 ; Nokia, imei НОМЕР_9 ; Nokia, imei НОМЕР_10 з cімкартою UTEL, та картою пам`яті; Nokia, imei НОМЕР_11 та НОМЕР_12 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя