АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 серпня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
При секретарі ОСОБА_4
За участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 14 червня 2017 року у кримінальному провадженні № 0000147 щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , із середньою освітою, працюючого водієм торгового відділу ТОВ «Фреш Груп», має на утриманні одну малолітню дитину, раніше не судимого

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 191 , ч.3 ст. 191 КК України

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 14 червня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України і призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 191 КК України 1 рік обмеження волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю; за ч. 3 ст. 191 КК України із застосуванням ст.69 КК України до основного та додаткового покарання у виді 2 років обмеження волі без позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 покарання у виді 2 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 1 (один)
Провадження №11кп/794/282 /17 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_9
Категорія ст.ст. 191 ч.1, 191 ч.3 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_10

рік та відповідно до ст. 76 КК України покладено на нього ряд обов`язків. Міра запобіжного заходу
ОСОБА_6 не обиралася. Цивільний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРЕШ ГРУП» до ОСОБА_6 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТзОВ «ФРЕШ ГРУП» суму заборгованості в розмірі 25 120 грн. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експертів при проведенні експертиз під час досудового розслідування у розмірі 1759 грн. 20 коп.
Як встановлено вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 , працюючи на посаді водія торгового відділу TOB «Фреш Груп», що по вул. Артема, 33, в м. Чернівці, будучи матеріально-відповідальною особою, відповідно до своїх функціональних обов`язків, передбачених договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, отримав згідно видаткових касових ордерів № 13 від 08.02.2017 року та № 14 від 09.02.2017 року з каси грошові кошти для оплати за товар TOB «Ріал Темп», однак не маючи наміру виконувати покладені на нього згідно договору обов`язки, умисно, з корисливих спонукань, привласнив та розтратив грошові кошти в сумі 19000 грн., які були йому ввірені та перебували у його віданні, тим самим своїми умисними діями заподіяв TOB «Фреш Груп» матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім цього, ОСОБА_6 , продовжуючи свою злочинну діяльність, працюючи на посаді водія торгового відділу TOB «Фреш Груп», що по вул. Артема, 33, в м. Чернівці, будучи матеріально - відповідальною особою, відповідно до своїх функціональних обов`язків, передбачених договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, 16.02.2017 року отримав згідно подорожнього листа № ФГ-51 вантажного автомобіля марки «Мерседес 1823», д.н.з. НОМЕР_1 , паливо-мастильні матеріали на АЗС TOB АФ «Вест Груп», однак не маючи наміру виконувати покладені на нього згідно договору обов`язки, умисно, з корисливих спонукань, в період часу з 16.02.2017 року по 19.02.2017 року привласнив та розтратив матеріальні цінності, які були йому ввірені та перебували у його віданні, а саме дизельне пальне в кількості 340 літрів на суму 5100 грн., тим самим своїми умисними діями заподіяв TOB «Фреш Груп» матеріальної шкоди на вказану суму.

На вказаний вирок подана апеляційна скарга прокурором Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_8 , в якій він просить вирок районного суду щодо ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок яким визнати ОСОБА_6 за ст. 191 ч.1, 191 ч.3 КК України та призначити йому покарання за ч.1 ст. 191 КК України у виді 1 року обмеження волі без позбавлення права обіймати посади, пов`язані із матеріальною відповідальністю, за ч.3 ст. 191 КК України у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із матеріальною відповідальністю, строком на один рік. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із матеріальною відповідальністю, строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладенні на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України

Посилається апелянт на те, що вирок районного суду в частині призначення покарання обвинуваченому підлягає скасуванню внаслідок неправильного застосування кримінального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Не оспорюючи висновок суду про вірність кваліфікації дій ОСОБА_11 за ч.1 ст. 191, ч.3 ст. 191 КК України та доведеність його вини у вчинені вказаних кримінальних правопорушень, вважає що судом необґрунтовано застосовано вимоги ст. 69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання за ч.3 ст. 191 КК України.

Вказує на те, що застосування ст. 69 КК України може мати місце лише за наявності не менше двох обставин, що пом`якшують покарання. Однак всупереч зазначеним вимогам районний суд призначив ОСОБА_6 основне покарання за ч.3 ст. 191 КК України нижче від найнижчої межі та не призначив обов`язкового додаткового покарання за ч.3 ст. 191 КК України, врахувавши обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого наявність на його утриманні малолітньої дитини, що на думку апелянта відноситься до характеризуючих даних. Так, зазначає, що судом не було враховано того, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, не відшкодував завдані збитки потерпілому, залишив поза увагою розмір заподіяної ним шкоди.

Обвинувачений ОСОБА_6 та представник потерпілого апеляційні скарги на вирок районного суду не подавали.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі та просила її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_6 , який вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора як необґрунтовану без задоволення, представника потерпілого, який просив вирішити дане питання на розсуд суду, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а також обвинуваченому останнє слово, розглянувши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Справу судом першої інстанції розглянуто в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, а тому відповідно до ст. ст. 394, 404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких докази судом не досліджувалися, апеляційним судом не перевіряються.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції з`ясовано, чи правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також судом роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Районний суд, розглядаючи кримінальне провадження у відповідності до вимог ст. 349 КПК України, допитавши обвинуваченого, представника потерпілого та дослідивши документи, які характеризують особу обвинуваченого, дійшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 191, ч.3 ст. 191 КК України, оскільки останній своїми умисними діями привласнив та розтратив чуже майно, яке було ввірене особі та перебувало у її віддані, а також привласнив та розтратив чуже майно, яке було ввірене особі та перебувало у її віддані, за кваліфікуючою ознакою вчинене повторно, що не оспорюється ні прокурором в поданій апеляційній скарзі ні обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи судова колегія вважає, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, його особу, обставини, які пом`якшують покарання.
Згідно ст.65 КК України особі ,яка вчинила злочин , має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

Відповідно до ч.1ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання та за ч.2 ст. 69 КК України не призначати додаткове покарання.
Як встановлено судом першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 вину свою визнав повністю, щиро розкаявся в скоєному, раніше не судимий, характеризується по місцю проживання добре, має постійне місце проживання на диспансерному обліку в спеціальних лікувальних закладах не перебуває, своїми правдивими показаннями спряв встановленню істини, має на утриманні малолітню дитину, а також врахував відношення самого обвинуваченого до вчиненого.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому суд відніс, як повне визнання своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також те, що обвинувачений має на утриманні малолітню дитину
Судом першої інстанції обґрунтовано визнано вищевикладені обставини, як пом`якшуючи покарання обвинуваченого та врахував їх такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину із урахуванням особи винного на підставі ст. 69 КК України, призначив основну міру покарання нижче від найнижчої межі передбаченої в санкції ст. 191 ч.3 КК України та без призначення додаткового покарання за вказаною статтею, і в подальшому застосувавши вимоги ст.ст. 70, 75 КК України, звільнив останнього від покарання з іспитовим строком.
Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що врахувавши наявність декількох вказаних вище обставин, що пом`якшують покарання та знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченому покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, визнання своєї вини, маючого на утриманні малолітню дитину, з урахуванням винної особи, а також того, що вчинені обвинуваченим кримінальні правопорушення не мали тяжких наслідків, у суду були всі підстави для застосування вимог ст. 69 КК України з призначенням основного виду покарання за ч.3 ст. 191 КК України нижче від найнижчої межі передбаченої санкцією даної статті та щоб не застосовувати і додаткової міри покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, яка передбачена санкцією статті.

Доводи прокурора в апеляції з приводу не врахування судом першої інстанції при призначенні покарання всіх обставин справи, а також те, що суд врахував тільки одну пом`якшуючу обставину, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки районним судом в повній мірі були враховані всі обставини справи, в тому числі і ті на яких прокурор посилається в апеляційній скарзі.
Таким чином, з огляду на наведене, перевіривши дані про особу обвинуваченого, врахувавши обставини справи , колегія суддів вважає, що суд вірно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст. 191, ч.3 ст. 191 КК України, а також призначив обвинуваченому необхідне і достатнє покарання для його виправлення та попередження нових злочинів і підстав для скасування чи зміни вироку районного суду, колегія суддів не знаходить.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області, -
У Х В А Л И Л А:
Вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 14 червня 2017 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий підпис ОСОБА_10
Судді підпис ОСОБА_2
підпис ОСОБА_3

Згідно з оригіналом : суддя ОСОБА_10