АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною обвинуваченого ОСОБА_5 , на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ТОВ "Восток" ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без місця реєстрації, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Миколаївського районного суду Одеської області від 04 березня 2010 року за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 185, ст. 304 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років, звільнений умовно-достроково 29 червня 2016 року, не відбутий строк покарання становить 2 роки 18 днів,-
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України остаточне покарання ОСОБА_5 призначено шляхом часткового приєднання до покарання цим вироком не відбутої частини покарання за вироком Миколаївського районного суду Одеської області від 04 березня 2010 року, і остаточне покарання визначено у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.
Згідно з вироком ОСОБА_9 засуджено за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.

04 жовтня 2016 року, близько 04 години, ОСОБА_5 під час не відбутого покарання за вчинення злочинів, у тому числі й проти власності, зайшов у приміщення автозаправочної станції «ТНК», що розташована у м. Києві на проспекті Степана Бандери, 25. Під час перебування у приміщенні вказаної АЗС у ОСОБА_5 виник умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є безпечним для життя чи здоровя потерпілої особи. Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_5 у вказану годину, того ж дня, зайшов за касовий апарат, де перебувала касир ОСОБА_10 та наніс останній три удари кулаком правої руки в область лівого вуха, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження. Після чого ОСОБА_5 підійшов до касового апарату з якого вийняв шухляду вартістю 1800 гривень, у якій знаходились гроші у сумі 918 гривень 63 копійки та два талони на 40 літрів дизельного палива, на суму 819 гривень 60 копійок.

Внаслідок вчинення злочину потерпілій ОСОБА_10 завдані легкі тілесні ушкодження, а власнику викраденого майна ТОВ «Восток» - матеріальна шкода на загальну суму 3538 гривень 23 копійки.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_5 , посилаючись на суворість покарання, просить пом`якшити призначене вироком Оболонського районного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року покарання.

При цьому апелянт вказує, що суд не взяв до уваги обставини, які пом`якшують покарання: щиросердне визнання вини, повне розкаяння у вчиненому та допомогу слідству. Також суду, на думку апелянта, слід було врахувати фактичні обставини провадження, а не рецидив злочину, якого немає. Окрім того, ОСОБА_5 просить врахувати стан його здоров`я, оскільки він хворіє на хронічні хвороби: туберкульоз і ВІЛ.

Вказуючи на перебування його під вартою під час досудового слідства, апелянт прохає зарахувати йому до строку покарання час перебування під вартою з розрахунку двох днів перебування під вартою за один день позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, представника потерпілого, який покладався на розсуд суду, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_5 при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам провадження та підтверджується перевіреними в судовому засіданні у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, доказами, а дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України кваліфіковані правильно.
При призначенні покарання ОСОБА_5 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке є тяжким, особу обвинуваченого, який є судимим, характеризується посередньо, обставину, що обтяжує відповідальність рецидив кримінальних правопорушень та обставину, що пом`якшує відповідальність щире каяття і обґрунтовано призначив покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України.
Отже, при призначенні покарання ОСОБА_5 суд першої інстанції врахував фактичні обставини провадження та обставини, які пом`якшують покарання, наведені в апеляції обвинуваченого.
Доводи апеляційної скарги з приводу неправильного врахування судом першої інстанції рецидиву злочину є безпідставними, оскільки ОСОБА_5 , будучи судимим вироком Миколаївського районного суду Одеської області від 04 березня 2010 року за ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 185, ст. 304 КК України, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, тому суд правильно врахував вказану обставину при призначенні покарання.
Оскільки ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, то суд призначив остаточне покарання за правилами ч. 1 ст. 71 КК України та частково приєднав не відбуту частину покарання за вироком Миколаївського районного суду Одеської області від 04 березня 2010 року. Вказаний висновок суду також ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.
Посилання в апеляції на стан здоров`я обвинуваченого не може бути достатньою підставою для пом`якшення покарання з урахуванням вищенаведених обставин щодо тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу ОСОБА_5 та наявності обставини, що обтяжує покарання - рецидиву злочинів.
Щодо зарахування до строку покарання часу попереднього ув`язнення, то колегія суддів не вбачає у цьому потреби, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення про зарахування ОСОБА_5 до строку покарання строку попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України з моменту затримання до дня набрання вироком законної сили.
Отже, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни вироку щодо ОСОБА_5 .

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а :

ВирокОболонського районного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України, залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - без задоволення.

Касаційна скарга на дану ухвалу суду може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення копії судового рішення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Справа № 11-кп/796/682/2017 Категорія КК: ч. 2 ст. 186
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_11
Доповідач ОСОБА_1