Справа № 420/131/17
Провадження № 11-сс/782/26/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з секретарем ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваної ОСОБА_7

та за участю старшого слідчого СВ Новопсковського ВП ГУНП у Луганській області ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Сєвєродонецьку Луганської області, у режимі відеоконференції із слідчим ізолятором № 27 м. Харкова, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , подану на ухвалу слідчого судді Новопсковського районного суду Луганської області від 02.02.2017 року, якою ОСОБА_7 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,

встановила:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання старшого слідчого СВ Новопсковського ВН ГУНП України у Луганській області ОСОБА_8 і щодо ОСОБА_7 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без права внесення застави.

ОСОБА_7 оголошено підозру у тому, що 30 січня 2017 року, під час спільного розпивання спиртних напоїв разом із своїм співмешканцем ОСОБА_9 у АДРЕСА_1 , остання, у процесі бійки, звільнившись від ОСОБА_9 та переслідуючи злочинний намір, спрямований на вбивство ОСОБА_9 на підгрунті неприязних стосунків та діючи з мотивів помсти, ножем нанесла лежачому на підлозі ОСОБА_9 не менше 8 ударів у життєво важливі частини тіла, від яких той помер.

На ухвалу слідчого судді захисником ОСОБА_6 подана апеляційна скарга, де він просить відмовити у задоволенні клопотання слідчого, скасувавши зазначене судове рішення як необгрунтоване.

Зазначає при цьому, що під час розгляду клопотання не було встановлено жодного, із передбачених ч.1 ст. 177 КПК України ризиків, які були б підставою для висновку про те, що ОСОБА_7 може переховуватись від слідства та суду, впливати на свідків та вчинити нове кримінальне правопорушення.

Захисник звертає увагу на те, що підозрювана має на своєму повному утриманні трьох неповнолітніх дітей 2010, 2007 та 2013 років народження,веде велике домашнє господарство та неодноразово ( що документально підтверджено) була жертвою насилля з боку свого співмешканця ОСОБА_9 .

Зазначає, що прокурором під час розгляду клопотання слідчого не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти визначеним слідчим ризикам, передбаченим у ч.1 ст. 177 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_6 та підозрювану ОСОБА_7 , які підтримали у повному обсязі апеляційну скаргу сторони захисту, прокурора, який заперечував проти задоволення викладених у апеляційній скарзі вимог, вивчивши судові матеріали по розгляду клопотання слідчого ОСОБА_8 , обговоривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а, також, запобігання спробам переховуватись від органів слідства та суду, знищити або сховати чи спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих чи свідків або інших підозрюваних; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити те, у якому підозрюється.

Ст. 194 КПК України визначає, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу і на які вказує слідчий чи прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, та, згідно ст.178 КПК України, оцінити дані, що характеризують особу підозрюваного.

За нормами ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких заходів не може запобігти ризикам, передбаченим у ст.177 КПК України.

Як вбачається із судових матеріалів по розгляду клопотання слідчого,у судовому засіданні була встановлена така сукупність доказів, які свідчать про існування обґрунтованої підозри про скоєння ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, під час спільного вживання спиртних напоїв із своїм співмешканцем ОСОБА_9 30 січня 2017 року, у будинку АДРЕСА_1 . Про це зазначили у своїх показаннях безпосередні очевидці подій - подружжя ОСОБА_10 , про це не заперечувала і сама підозрювана, яка була безпосередньо затримана ( відповідно до даних протоколу затримання від 31.01.2017 року на а.п.9) після зазначених подій, із слідами скоєного злочину на одежі.

Колегія суддів також вважає, що встановлено існування одного із зазначених у клопотанні слідчого ризиків, передбачених у ч.1 ст. 177 КПК України, а саме - можливість ОСОБА_7 впливати на свідків - сусідів та знайомих, з якими вона знаходиться у дружніх стосунках.

Зазначені два інші ризики - можливості втечі ОСОБА_7 від органів слідства та суду та скоєння підозрюваною нового кримінального правопорушення, з огляду на те, що ОСОБА_7 була раніше засуджена 17.09.2009 року за вироком Артемівського районного суду м. Луганська за ч.2 ст. 149 КК України від до 5 років позбавлення волі, із випробуванням, відповідно до ст. 75 КК України, строком на 2 роки та покладенням на неї відповідних процесуальних обов`язків на підставі вимог ст. 76 КПК України, колегія суддів вважає такими, що прокурором не доведені.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ ( Панченко проти Росії та Бекчиєв проти Молдови) ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись із посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або сказати, що вона маловірогідна і необхідність утримамування особи під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, у якій особа піддається кримінальному переслідуванню.

Як свідчать додані до клопотання матеріали ( характеристики, довідки, показання свідків ОСОБА_10 ), ОСОБА_7 має на своєму повному утриманні трьох неповнолітніх дітей, має позитивну характеристику та постійне місце проживання у АДРЕСА_1 , де займається великим хатнім господарством як джерелом прибутку та утримання дітей, не стоїть на обліку як неблагонадійна родина та, з огляду на обставини смерті ОСОБА_9 , не може використати нотаріально завірену ним заяву від 10.11.2016 року про згоду на виїзд дітей за кордон, до РФ чи до зони АТО.

Слідчий суддя, зазначаючи про існування вироку Артемівського районного суду м. Луганська від 17.09.2009 року, його не досліджував і зазначив про існування цього ризику зі слів підозрюваної.

Відповідно до ч.4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені ч.1 та 2 цієї статті, але, не доведе обставин, передбачених п.3 ч.1 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати інший, більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а, також, покласти на підозрюваного, обвинуваченого, обов`язки, передбачені ч.5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена із наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Оскільки прокурором та слідчим суддею у судовому рішенні не наведені належні та переконливі обґрунтування того, що жоден із перелічених у ст. 176 КПК України більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти об`єктивно встановленому та наведеному у клопотанні ризику впливу ОСОБА_7 на свідків, то колегія суддів вважає за необхідне ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою частково задовольнити клопотання слідчого ОСОБА_8 та обрати щодо ОСОБА_7 інший, більш м`який запобіжний захід - домашній арешт, поклавши на неї обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до слідчого.
Керуючись ст.183,194,404,405,407,422 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Ухвалу слідчого судді Новопсковського районного Луганської області від 02 лютого 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Новопсковського ВП ГУНП у Луганській області ОСОБА_8 та до підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СВ Новопсковського ВП ГУНП у Луганській області ОСОБА_8 про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді тримання її під вартою задовольнити частково.

Обрати підозрюваній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком на 60 днів, починаючи із дня фактичного звільнення з-під варти, із забороною їй залишати своє житло у АДРЕСА_1 , з 19-00 години до 07-00 години, із встановленням обов`язку прибувати за кожною вимогою до слідчого.
Звільнити ОСОБА_7 з-під варти негайно.
Ухвала апеляційного суду є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді