Справа № 521/6332/17
Провадження по справі № 1кс/521/2007/17
У Х В А Л А
22 травня 2017 року м. Одеса
Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 за участю: секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

заявника - ОСОБА_4 ,

розглянувши скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 11.08.2016 року за № 0003470 за ознаками ч. 1 ст. 172 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_4 , що має статус потерпілого у кримінальному провадженні, звернувся до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого Малиновського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області ОСОБА_5 від 31.03.2017 року про закриття кримінального провадження № 0003470, посилаючись на її необґрунтованість. Заявник зазначив, що вважає постанову незаконною, а досудове розслідування не повним, оскільки обставини, викладені слідчим в постанові не відповідають дійсності і слідчий при прийнятті рішення брав до уваги лише покази ОСОБА_6 . Крім того, не досліджувалися обставини, пов`язані з повторним звільненням заявника.

В судовому засіданні заявник підтримав викладені у скарзі вимоги. Пояснив, що вважає упередженим ставлення директора ОРФ ДП «ЦДЗК» до певної категорії працівників, які намагаються викрити і припинити порушення законодавства керівництвом підприємства. До цієї категорії працівників відносився і заявник, тому директор, маючи до нього неприязне відношення, незаконно його звільнив у квітні 2016 року.

Прокурор заперечував проти задоволення скарги, вважав, що рішення слідчого про закриття кримінального провадження є законним і обґрунтованим.

Учасникам розгляду клопотання (прокурору, потерпілому) було роз`яснення слідчим суддею про обов`язковість застосування технічних засобів фіксування розгляду скарги за їх клопотанням. Таких клопотань учасниками заявлено не було, тому фіксація за допомогою технічного засобу не здійснювалась.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження № 0003470, приходжу до наступних висновків.

09.08.2016 року слідчим суддею Малиновського районного суду м. Одеси була задоволена скарга ОСОБА_4 , зобов`язано начальника СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області внести до ЄРДР відомості за повідомленням ОСОБА_4 від 27.07.2016 року про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст. 172 КК України.

Як видно з витягу з кримінального провадження № 0003470, відповідні відомості були внесені до ЄРДР 11.08.2016 року слідчим Малиновського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області ОСОБА_5 за ознаками ст. 172 ч. 1 КК України.

При цьому досудове розслідування було розпочато і проводилось щодо вказаних у заяві ОСОБА_4 подій, а саме, щодо його звільнення з Одеської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», яке відбулось 29.04.2016 року. Щодо інших можливих незаконних дій та порушення трудового законодавства заява ОСОБА_4 не подавалась і такі обставини не досліджувались.

31.03.2017 року слідчим Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0003470 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діянні директора ОРФ ДП «ЦДЗК» ОСОБА_6 та інших посадових осіб складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України.

Оскаржувана постанова ґрунтується на тому, що в ході досудового розслідування не отримано доказів наявності в діяннях ОСОБА_6 та інших осіб складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 29.04.2016 року директором Одеської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» ОСОБА_6 було видано наказ № 37-к, відповідно до якого ОСОБА_4 , інженера 1 категорії відділу землевпорядних, землеоціночних, топографо-геодезичних та картографічних відносин, звільнено 29 квітня 2016 року за систематичне невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до п. 3 ст. 40, п. 2 ст. 147 КЗпП України.

В тексті наказу зазначено: 07.04.2016 року ОСОБА_4 в приміщенні Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» вчинив хуліганські дії у відношенні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , крім того ОСОБА_4 систематично вчиняв порушення п. 3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку, перешкоджаючи ОСОБА_8 виконувати її трудові обов`язки. Також в наказі зазначено, що з даного приводу комісією, утвореною на підприємстві, проведено службове розслідування, за результатами якого прийняте рішення про звільнення.

Як вбачається з копії документу, що міститься у матеріалах кримінального провадження, комісією у складі трьох працівників підприємства складено «Акт службового розслідування інциденту, що мав місце 07.04.2016 року», затверджений директором філії ОСОБА_6 22.04.2016 року. В акті викладені обставини події, що сталися на підприємстві 07.04.2016 року, а саме обставини конфлікту, що мав місце між ОСОБА_4 (з однієї сторони) та ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 (з іншої сторони), під час якого між ОСОБА_4 і ОСОБА_7 відбулась бійка.

Не погоджуючись зі звільненням, ОСОБА_4 звернувся до суду з відповідним цивільним позовом. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26.07.2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 було задоволено частково, його поновлено на роботі, стягнуто з підприємства на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди (справа № 521/9045/16-ц, провадження № 2/521/3771/16).

В судовому рішенні зазначено, які саме порушення були припущені ОРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» при звільненні ОСОБА_4 , серед іншого відсутність належних письмових доказів саме систематичного порушення ОСОБА_4 Правил внутрішнього трудового розпорядку; недоліки складеного комісією акту.

Директор ОРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» ОСОБА_6 , допитаний як свідок під час досудового розслідування, показав, що 07.04.2016 року, перебуваючи в службовому кабінеті, почув шум і вийшов до приймальні. Там знаходились ОСОБА_4 і інші працівники підприємства, від яких він дізнався про конфлікт між ОСОБА_4 і ОСОБА_7 . Своїм наказом він доручив комісії провести службове розслідування інциденту, і за результатами розслідування було прийняте рішення про звільнення ОСОБА_10 , оскільки він не відповідав займаній посаді.

ОСОБА_6 заперечував будь-які особисті мотиви при звільненні ОСОБА_4 , вказав, що інших відносин, окрім службових, з ним не підтримував.

Частина 1 ст. 172 КК України передбачає кримінальну відповідальність за незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів. При цьому суб`єктивна сторона злочину виражається в прямому умислі, а також передбачає наявність обов`язкової ознаки - особистого мотиву.

ОСОБА_6 , як керівник підприємства, наділений правом звільнення з роботи, за посадою на нього покладений обов`язок дотримання трудового законодавства. Фактично ним одноособово було прийнято рішення про звільнення ОСОБА_4 , яке в подальшому визнано судом незаконним.

Разом з тим, в ході досудового розслідування не було встановлено особистих мотивів ОСОБА_6 при звільненні ОСОБА_4 .

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 не був учасником конфлікту з ОСОБА_10 07.04.2016 року, який (відповідно до викладених у наказі від 29.04.2016 року відомостей) став основною причиною звільнення, а також не був учасником буд-яких інших конфліктів із заявником.

ОСОБА_4 під час досудового розслідування, в судовому засіданні під час розгляду цивільної справи (як видно з судового рішення), у цьому судовому засіданні наголошував, що вважає свої відносини з ОСОБА_6 конфліктними, оскільки обговорював з іншими працівниками факти порушення законодавства керівництвом підприємства, звертався з цього приводу зі скаргами до контролюючих органів. Таким чином, заявник визначив своє особисте ставлення до керівництва підприємства, в тому числі до ОСОБА_6 , яке можна вважати як негативне.

Із пояснень заявника вбачається: ОСОБА_4 вважає, що його певні дії безумовно викликали негативне ставлення до нього директора підприємства ОСОБА_6 , і саме таке ставлення він вважає обставиною, яка свідчить про особистий мотив при звільненні.

Однак, негативне відношення ОСОБА_4 до ОСОБА_6 не є доказом про наявність у ОСОБА_6 особистих мотивів, якими він міг керуватися при прийнятті рішення про звільнення.

Потерпілим в ході досудового розслідування і в цьому судовому засіданні не надано жодного доказу (або відомостей про наявність таких доказів) на підтвердження своїх доводів. Таким чином, твердження заявника про наявність особистих мотивів у керівника підприємства при його звільненні і, як наслідок, наявність складу злочину в діях ОСОБА_6 , є особистою думкою заявника і не ґрунтується на доказах, джерела яких передбачені ч. 2 ст. 84 КПК України (показання, речові докази, документи, висновки експертів).

Органом досудового розслідування вичерпані засоби для здобуття доказів у кримінальному провадженні, а потерпілим, окрім висловлювання особистої думки, не надано відомостей про наявність доказів та необхідність проведення конкретних слідчих (розшукових) дій.

Виходячи з положень ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, вважаю обґрунтованим висновок слідчого про відсутність складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України в діях ОСОБА_6 , оскільки, крім тверджень заявника про вчинення злочину, матеріали кримінального провадження не містять жодних відомостей та обставин, які б свідчили про це.

Що стосується доводів ОСОБА_4 про те, що поза увагою слідчого залишилися обставини, пов`язані з його повторним звільненням, та інші порушення трудового законодавства, то слідчий суддя зважає на те, що предметом дослідження у цьому кримінальному провадженні відповідно до заяви ОСОБА_10 були лише обставини звільнення 29.04.2016 року. Із заявою про незаконність його повторного звільнення та про інші порушення трудового законодавства ОСОБА_4 до правоохоронних органів не звертався, що підтверджено ним в судовому засіданні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 284 КПК України слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялось про підозру.

Оскаржувана постанова відповідає зазначеним вимогам, а також вимогам ст. 110 КПК України.

За таких обставин скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 306, 307 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И Л А :
Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого Малиновського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області ОСОБА_5 від 31.03.2017 року про закриття кримінального провадження № 0003470 за ознаками ч. 1 ст. 172 КК України,

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1