УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №294/1252/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.286 ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю: прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7
представників ОСОБА_9 , ОСОБА_10
В обґрунтування апеляційної скарги потерпілий ОСОБА_6 стверджує, що суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та наслідки, що настали, а також не врахував те, що він наполягав на суворому покаранні ОСОБА_7 .
Крім того, зазначає апелянт, судом не враховано, що отримані ним внаслідок ДТП переломи на його кінцівках до сих пір не зростаються, що завдає фізичних та моральних страждань. Судом не враховано ставлення обвинуваченого до вчиненого та його поведінку після вчиненого злочину, оскільки обвинувачений так і не вибачився за вчинене.
Також не враховано, що обвинувачений вчинив порушення декількох вимог Правил дорожнього руху, які знаходяться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки та виникненням дорожньо-транспортної пригоди.
В запереченнях прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
Вказує, що встановленні Любарським районним судом обставини щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та особи обвинуваченого ОСОБА_7 відповідають дійсності та доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 є безпідставними.
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 5100 грн. без позбавленням права керувати транспортними засобами.
Цивільний позов Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації до ОСОБА_7 , третя особа: ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином - задоволено повністю.
Зобов`язано ОСОБА_7 , який завдав шкоду майну що належить департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації, відшкодувати її в натурі - полагодити пошкоджений автомобіль марки «ЗАЗ 110380-40», 2008 року виготовлення, номер двигуна НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 , в термін 2 місяці з дня набрання вироком суду законної сили.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.
Стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 заподіяну моральну шкоду в сумі 15 000 грн.
Вирішено питання по речових доказах та процесуальних витратах і скасовано накладений арешт на автомобілі та повернуто їх власникам.
В результаті вказаної ДТП, ОСОБА_6 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому шийки лівого стегна і нижньої третини лівого стегна, закритого перелому обох гомілок, струсу головного мозку, які, згідно висновку експерта відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості з довготривалим розладом здоров`я.
Порушення ОСОБА_7 , вимог п. 10.1, 16.3, 16.11 ПДР України знаходяться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки та виникненням даної ДТП з її наслідками.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, пояснення інших учасників судового провадження, перевіривши вирок суду в межах визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Фактичні обставини справи та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, з поміж загальних засад призначення покарання, передбачених цією нормою закону, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що впливають на призначення покарання.
Колегія суддів вважає, що ці вимоги закону судом у провадженні дотримано.
Суд, призначаючи покарання ОСОБА_7 у виді штрафу, врахував такі дані, які пом`якшують покарання засудженому: позитивну характеристику за місцем роботи, повне визнання ним вини та щире каяття у вчиненому, те що останній вперше притягується до кримінальної відповідальності, а також те, що він вчинив злочин невеликої тяжкості з необережності.
Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 є достатнім для його перевиховання та попередження нових злочинів і не вбачає підстав для призначення йому більш суворого покарання.
Що стосується доводів апеляційної скарги в частині вирішення цивільного позову, то апеляційний суд вважає їх обґрунтованими, оскільки при вирішенні цього питання, місцевий суд не в повній мірі врахував особу потерпілого, який є інвалідом першої групи та обсяг фізичних і моральних страждань, завданих йому злочином.
Крім того, задовольняючи частково цивільний позов потерпілого, суд першої інстанції взагалі не обґрунтував в цій частині своє рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідним задовольнити цивільний позов потерпілого в повному обсязі.
За наведених обставин, керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково .
Вирок Любарського районного суду Житомирської області від 8 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову змінити.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_6 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
У решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.
Судді: