АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1847/16 Справа № 204/5803/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з - ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002127 за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лісниче Бершадського району Вінницької області, громадянина України, який проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Лебединське Нікопольського району Дніпропетровської області, громадянина України, який проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2016 року ОСОБА_11 визнано винними та засуджено за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі.

Зараховано обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання за вироком суду.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно з вироком суду, обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_7 визнано винними у вчинені кримінального правопорушення за наступних обставинах.

01 серпня 2015 року приблизно о 07 год. 45 хв., на зупинці громадського транспорту, розташованій на перехресті вул. Леваневського та вул. Бабушкіна в м. Дніпропетровську, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 побачили раніше незнайому їм ОСОБА_12 , яка йшла їм назустріч. При цьому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 побачили на шиї ОСОБА_12 золотий ланцюжок зі золотим кулоном, які ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визначили як предмети свого злочинного посягання.
Далі, 01 серпня 2015 року, приблизно о 07.45 годин, знаходячись біля буд. 8/12 по вул. Бабушкіна у м. Дніпропетровську, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , маючи злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, наблизились до ОСОБА_12 , після чого ОСОБА_6 відкрито, шляхом ривка, зірвав з шиї ОСОБА_12 , тим самим відкрито викрав чуже майно, належне ОСОБА_12 , а саме:
- золотий ланцюг 583 проби, вагою 6,3 грамів, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № ГО-2892 від 21 серпня 2015 року становить 3780 гривень;
- золотий кулон у формі «метелика» 583 проби з камінцями, вагою 1,4 грамів, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № ГО-2892 від 21 серпня 2015 року становить 840 гривень, а всього на загальну суму 4620 гривень. Після цього ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб, з відкрито викраденим майном зникли з місця злочину, спричинивши потерпілій ОСОБА_12 матеріальний збиток на суму 4620 гривень.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду та пом`якшити призначене покарання без його реального відбування.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазначає про наявність пом`якшуючих покарання обставин, зокрема, повне відшкодування збитків потерпілій та відсутність будь-яких претензій від останньої, усвідомлення своєї вини та щиросердне каяття у вчиненні кримінального правопорушення.
Також обвинувачений в апеляційній скарзі зазначає, що судом не враховано його молодий вік, він є учнем третього курсу Дніпропетровського училища, раніше не судимий.
Прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, також подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування вироку суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
У зв`язку з чим прокурор просить ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.186 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі кожному.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор вказує, що судом не враховано в повному обсязі характеризуючи дані обвинувачених та те, що вчинене діяння віднесено до категорії тяжких кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим суд необґрунтовано визначив їм надмірно м`яку міру покарання за ч.2 ст.186 КК України.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка просила апеляційну скаргу прокурора задовольнити, вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченим покарання у виді 6 років позбавлення волі кожному, обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , вирок змінити та призначити останньому покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення як необґрунтовану, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.404 КПК в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновок суду про винність обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, підтверджуються зібраними органами досудового розслідування належними і допустимими доказами.

Як вбачається з апеляційних скарг, прокурор та обвинувачений ОСОБА_6 висновок суду про доведеність винуватості обвинувачених у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, фактично не оспорюють, а тому відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про молодий вік та перебування останнього на навчанні третього курсу навчального закладу, як на обставини, що характеризують особу обвинуваченого і впливають на призначення покарання в частині його пом`якшення, колегія суддів вважає необґрунтованими. Зазначені дані, що характеризують особу обвинуваченого були враховані судом першої інстанції при призначення йому покарання та судом звернуто увагу на посередню характеристику із місця навчання ОСОБА_6 (а.п.200 т.2).

Відсутність попередніх судимостей у обвинуваченого ОСОБА_6 та матеріальних претензій з боку потерпілої ОСОБА_12 не можуть слугувати підставами для визнання цих обставин пом`якшуючими покарання ОСОБА_6 , а тому, на думку колегії суддів, вони не заслуговують на увагу, врховуючи активну роль останнього у вчиненому.

Перевіряючи доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзіпро невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених внаслідок м`якості, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами, які впливають на вид і розмір покарання та вважає, що суд належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_6 судом об`єктивно враховано у якості обставини, що пом`якшує його покарання те, що злочин вчинено останнім у зв`язку з тяжким матеріальним становищем, оскільки на час вчинення кримінального правопорушення він не отримував достатнього матеріального забезпечення.

Судом об`єктивно враховано при призначенні покарання і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий в силу положень ст.89 КК України, за місцем попереднього навчання характеризується посередньо та відсутність обставин, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого.

Таким чином, враховуючи характер вчиненого злочину та його підвищений рівень суспільної небезпеки, а також враховуючи дані про осіб обвинувачених, та інші обставини кримінального провадження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що виправлення обвинувачених та досягнення інших цілей покарання, можливо, виключно за умови ізоляції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від суспільства, і правильно призначив їм покарання у виді позбавлення волі, обравши достатній строк такого покарання, яке слід вважати законним та обґрунтованим.
Що стосується доводів прокурора про те, що обвинувачені суспільно корисною працею не займаються, а ОСОБА_7 повністю не визнав своєї вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні та не став на шлях виправлення після попередньої судимості, яка погашена в порядку ст.89 КК України, є необґрунтованими, оскільки не впливають на суб`єктивну сторону та суспільно небезпечність наслідків кримінального правопорушення.
У зв`язку з вищевикладеним, відповідні доводи апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягають.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, в розумінні ст.ст.87, 412 КПК України, які були б підставою для визнання деяких доказів недопустимими або для зміни чи скасування вироку, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2016 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , засуджених за ч.2 ст.186 КК України залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строк їх попереднього ув`язнення: з 20 серпня 2015 року до 20 грудня 2016 року включно, у строк відбування покарання, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які тримаються під вартою, в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.
Судді:
______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4