Єдиний унікальний номер 242/3496/16-к
Номер провадження 11-кп/775/481/2017

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області в режимі відеоконференції з Селидівським міським судом Донецької області апеляційну скаргу заступника прокурора Донецької області ОСОБА_5 ( далі-прокурор) на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 17.03.2017р., якою до

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась в м. Авдіївка Донецької області, та проживає в АДРЕСА_1 ,

застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом,

за участю прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 17.03.2017р., до ОСОБА_9 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Відповідно до ухвали Селидівського міського суду Донецької області від 17.03.2017р., ОСОБА_9 вчинила суспільно-небезпечне діяння, передбачене ст.15 ч.2,ст. 115 ч.1 КК України, при наступних обставинах.

29.04.2016р. у денний час у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, спрямований на умисне позбавлення життя іншої людини, а саме потерпілої ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя іншої людини, ОСОБА_9 , у цей же день, приблизно о 15:00 год. прийшла за адресою АДРЕСА_2 де мешкає її знайома ОСОБА_10 , достовірно знаючи, що там знаходиться остання, та піднялась до неї у квартиру.

Знаходячись у коридорі квартири за вказаною вище адресою, ОСОБА_9 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя іншої людини, утримуючи уламок цеглини у правій руці, підійшла до ОСОБА_10 , та діючи умисно, відчуваючи особисту неприязнь до останньої, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, спрямованого на позбавлення життя іншої людини, спільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння смерті та бажаючи їх настання, з метою умисного протиправного спричинення смерті ОСОБА_10 , нанесла останній не менше двох ударів уламком цеглини в область життєво важливого органу, а саме голови зліва, спричинивши ОСОБА_10 відкриту черепно-мозгову травму 1-го ступеню, осколкові перелами верхньощелепних пазух, лівої орбіти лобової кістки, кісток носа, двосторонній гемосинус, перелам лівої величної кістки, контузія лівого ока, субконьюктивальний крововилив, гемафтальм лівого ока, множинні забійні рани голови та обличчя, які у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння. ОСОБА_9 , виконавши усі дії, направлені на позбавлення життя ОСОБА_10 , які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, не довела до кінця свій злочинний намір з причин, що не залежали від її волі.

Згідно висновку комплексної психолого-психіатричної експертизи від 07.07.2016р. № 648 ОСОБА_9 страждає органічним розладом особистості внаслідок гіпертонічної хвороби з періодичними пароксизмальними розладами свідомості у вигляді сутінкових розладів свідомості. У ОСОБА_9 в момент здійснення правопорушення 29.04.2016 року на фоні гіпертонічної хвороби та інсульту, розвився тимчасовий розлад психічної діяльності у вигляді сутінкового розладу свідомості, який розвився раптово, мав короткочасний перебіг, супроводжувався агресивними діями (афектом злості, страху) з нечітким сприйняттям навколишнього середовища, амнезією подій; ОСОБА_9 у момент вчинення правопорушення не могла усвідомлювати свої дії і керувати ними; ОСОБА_9 у період часу, відповідний інкримінованому їй діянню, перебувала в нормальному емоційному стані (струс, фрустрація тощо), яке б істотним чином вплинуло на її свідомість і діяльність; в досліджуваній ситуації згадані характеристики не могли чинити істотний вплив на її дії, оскільки вона перебувала в зазначений період часу в тимчасово хворобливому стані; у ОСОБА_9 є перераховані вище виражені індивідуально-психологічні характеристики, прямо і безпосередньо пов`язані з її основним діагнозом, які істотним чином впливають на її свідомість і діяльність. У зв`язку з тим, що тимчасовий розлад психічної діяльності у вигляді сутінкового розладу свідомості виник на фоні геморрагічного інсульту при гіпертонічній хворобі 3 стадії, ОСОБА_9 потребує застосування заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричну лікарню зі звичайним наглядом.

На зазначену ухвалу суду прокурором подано апеляційну скаргу, в якій він:

-вважає ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність;

-вказує, що при прийнятті рішення про визначення ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, суд належним чином не врахував характер та тяжкість суспільно-небезпечного діяння вчиненого ОСОБА_9 , а також її небезпеку для інших осіб;

-прохає скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та прохала її задовольнити, а також прохала виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на умисел та мету ОСОБА_9 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, думку захисника ОСОБА_8 , діючої в інтересах ОСОБА_9 , яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та прохала залишити ухвалу без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги прокурора за таких підстав.

Так, як видно з апеляційної скарги прокурора фактичні обставини справи ним не оспорюються, він не згодний тільки з видом примусових заходів медичного характеру, які були застосовані до ОСОБА_9 , а тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає ухвалу Селидівського міськогосуду Донецької області від 17.03.2017р. тільки в межах апеляційних вимог.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що судом при визначенні ОСОБА_9 виду примусових заходів медичного характеру, а саме госпіталізації до психічного закладу із звичайним наглядом, не враховані характер вчиненого нею суспільно-небезпечного діяння, та її небезпеку для інших осіб, то вони на думку колегії суддів, є обґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, при визначенні ОСОБА_9 виду примусових заходів медичного характеру, а саме госпіталізації до психічного закладу із звичайним наглядом судом в порушення вимог ст. 94 КК України не враховано, що ОСОБА_9 вчинила суспільно небезпечне діяння, пов`язане із посяганням на життя іншої особи, а саме нанесла потерпілій ОСОБА_10 не менше двох ударів уламком цеглини в область голови зліва, заподіявши потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя в момент заподіяння, а саме вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене ст. 15 ч.2, ст. 115 ч.1 КК України, зазначене свідчить про те, що ОСОБА_9 за своїм психічним станом та характером вчиненого нею суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства та відповідно до вимог ст. 94 ч.5 КК України потребує тримання в психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржена ухвала підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали, якою до ОСОБА_9 необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Крім того, колегією суддів встановлено, що в мотивувальній частині ухвали суд послався на те, що ОСОБА_9 під час вчинення суспільно небезпечного діяння діяла умисно, усвідомлювала суспільного небезпечний характер своїх дій та наслідків, та бажала їх настання з метою умисного протиправного спричинення смерті потерпілій, без урахування висновку комплексної психолого-психіатричної експертизи №648 від 07.07.2016р. ОСОБА_9 страждає органічним розладом особистості внаслідок гіпертонічної хвороби з періодичними пароксизмальними розладами свідомості у вигляді сутінкових розладів свідомості. У ОСОБА_9 в момент здійснення правопорушення 29.04.2016р. на фоні гіпертонічної хвороби та інсульту, розвився тимчасовий розлад психічної діяльності у вигляді сутінкового розладу свідомості, який розвився раптово, мав короткочасний перебіг, супроводжувався агресивними діями (афектом злості, страху) з нечітким сприйняттям навколишнього середовища, амнезією подій та вона у момент вчинення правопорушення не могла усвідомлювати свої дії і керувати ними, що є суттєвим протиріччям.

У зв`язку з цим, колегія суддів прийшла до висновку про виключення з мотивувальної частини ухвали суду посилання на умисел та мету вчиненого ОСОБА_9 суспільно небезпечного діяння.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного вище та керуючись ст. 405, 407, 420 КК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Донецької області ОСОБА_5 на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 17.03.2017р., якою до ОСОБА_9 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом задовольнити у повному обсязі.

Ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 17.03.2017р. скасувати в частині застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Виключити з мотивувальної частини ухвали Селидівського міського суду Донецької області від 17.03.2017р.умисел та мету вчиненого ОСОБА_9 суспільно небезпечного діяння.

В іншій частині ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 17.03.2017р. залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.