АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 212/5999/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/175/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 16 березня 2017 року змінену апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні №000499 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 січня 2017 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, раніше не судимого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, якого визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, без позбавлення права керування транспортними засобами.
У відповідності до ст.75 КК України, звільнено обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання із випробувальним строком на 2 роки.
У відповідності до ст.76 КК України, покладено на обвинуваченого ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави витрати по справі за проведення експертизи № 19/10.1-149 від 14.09.2016 в сумі 1540 гривень 70 копійок.
Цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_7 , та частково визнаний обвинуваченим ОСОБА_6 , задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_7 50 000,00 гривень за відшкодування спричиненої моральної шкоди та 7 083,00 гривень спричиненої матеріальної шкоди.
Питання з речовими доказами вирішено.
Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_9

потерпіла ОСОБА_7 .
В зміненій апеляційній скарзі прокурор просить вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.01.2017 року відносно ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 січня 2017 року ОСОБА_6 був визнаний винним та засуджений за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за наступних обставин.

12 серпня 2016 року, при денному освітлені, приблизно о 08 годині 30 хвилин водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21051» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині дороги вулиці Десантної з боку вулиці Електрозаводської в напрямку вулиці Шурупова у Покровському районі міста Кривого Рогу. По напрямку руху автомобіля «ВАЗ 21051» були встановлені дорожні знаки НОМЕР_2 (нерегульований пішохідний перехід) та нанесена дорожня розмітка 1.14.1., видимість яких для водія ОСОБА_6 в умовах ДТП була необмежена.
У цей же час, попереду автомобіля «ВАЗ 21051», на проїзну частину дороги вулиці Десантна, в районі зупинки громадського транспорту «Школа міліції», на нерегульований пішохідний перехід, що позначений дорожніми знаками 5.35.1. та 5.35.2., вийшла пішохід ОСОБА_7 , яка почала перетинати проїзну частину дороги, з ліва на право за напрямком руху автомобіля «ВАЗ 21051».
В ході подальшого руху автомобіля «ВАЗ 21051», водій ОСОБА_6 наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувала пішохід ОСОБА_7 , повинен був знизити швидкість, а у разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходу, але проявивши неуважність до дорожньої обстановки продовжив рух у небезпечному напрямку, чим грубо порушив вимоги п.п.1.5., 1.7., 2.3. б) та 18.1. Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, відповідно до яких:
- «1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху…не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
- «1.7. Водії, пішоходи та пасажири зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як діти,….»;
- «2.3 б). Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: ... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ... і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

-«18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Внаслідок порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_6 в районі зупинки громадського транспорту «Школа міліції» по вулиці Десантній в Покровському районі м. Кривого Рогу, допустив наїзд керованого ним автомобіля «ВАЗ 21051» реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_7 , яка перетинала проїзну частину дороги вулиці Десантної по нерегульованому пішохідному переходу, що позначений дорожніми знаками 5.35.1. та 5.35.2. та відповідною дорожньою розміткою 1.14.1.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_7 згідно висновку експерта №1795/14 від 23.09.2016, були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: перелом лонної і сідничної кісток праворуч, перелом куприка праворуч, перелом поперечного відростку 5 поперекового хребця, відкритий перелом кісток правої гомілки в нижній третині зі зміщенням уламків, поза черевна гематома, садно в області лівої лопатки, садна і синці лівої попереково-сідничної області, забійні рани голови ліворуч і лобної області праворуч, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 19/10.1-149 від 14.09.2016 року в діях водія ОСОБА_6 по керуванню автомобілем «ВАЗ 21051» вбачається невідповідність вимогам п. 18.1. Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходились в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків.

В обґрунтування вимог зміненої апеляційної скарги прокурор, посилається на ті обставини, що судом першої інстанції призначено покарання ОСОБА_6 , яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі. Суд не в повній мірі врахував обставини даного правопорушення, а саме той факт, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди травмовано потерпілу ОСОБА_7 , якій завдано тяжке тілесне ушкодження. ОСОБА_6 скоїв правопорушення на пішохідному переході, що є зоною підвищеної уваги для водія. Однак, незважаючи на вказані факти до ОСОБА_6 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами не застосовано. Крім того, ОСОБА_6 вчинив дане правопорушення в віці 78 років. Зазначене може свідчити, що дана пригода пов`язана, також, з віковими змінами в організмі обвинуваченого, а саме погіршення зору, зниження уваги. Не застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами передбачене санкцією ч.2 ст. 286 КК України може призвести до можливих правопорушень в подальшому та настанню суспільно - небезпечних наслідків.

Крім того, всупереч положенням ч.3 ст.349 КПК України суд, не зважаючи на те, що потерпілою заявлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди на суму 150 000 грн. без дослідження доказів, якими підтверджено розмір моральної шкоди, діючи виключно на власний розсуд, зменшив суму відшкодування моральної шкоди з 150000 грн. до 50 000 грн., не навівши у вироку належних і достатніх підстав і мотивів для прийняття такого рішення.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор просив колегію суддів апеляційну скаргу прокурора задовольнити в повному обсязі, вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий судовий розгляд.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_9 , кожен окремо, просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, а вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 січня 2017 року залишити без змін.
Потерпіла ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд.
Відповідно до ст.402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження подані не були.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що змінена апеляційна скарга прокурорапідлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Судове рішення є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права.
Як видно з вироку суду щодо ОСОБА_6 , кримінальне провадження суд першої інстанції розглянув у порядку ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Згідно з вимогами ч.1 ст.348 КПК України, після оголошення обвинувачення головуючий роз`яснює обвинуваченому його суть і запитує, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.
Відповідно до ч.1 ст.349 КПК України, після виконання дій, передбачених ст.348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та про порядок їх дослідження.
Частиною третьою ст.349 КПК України передбачено право суду, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини у апеляційному порядку.
Однак, ці вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції під час судового провадження були порушені.
Так, під час допиту в судовому засіданні 23 листопада 2016 року обвинувачений ОСОБА_6 в скоєному кримінальному правопорушенні свою вину визнав в повному обсязі. Але, хоч він і не заперечував проти фактичних обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, проте повністю не визнавав заявленого потерпілою ОСОБА_7 цивільного позову, а саме суму моральної шкоди, завданої його діями, яка є предметом доказування у кримінальному провадженні, відповідно до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.
Але, не приймаючи до уваги цей факт, суд прийняв рішення про можливість розгляду кримінального провадження в скороченому порядку та про дослідження наступних доказів: допитати обвинуваченого, потерпілу та дослідити письмові матеріали кримінального провадження (8-12 хвилини звукозапису).
Вид та розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням є обов`язковим предметом доказування, а отже невизнання обвинуваченим розміру збитків, завданих злочином та позовних вимог, позбавляє суд права діяти у спосіб, передбачений ч.3 ст.349 КПК України.
Відповідно п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» із змінами і доповненнями, вирок, постановлений іменем України, є найважливішим актом правосуддя і до його постановлення належить підходити з винятковою відповідальністю.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України, підставами для скасування вироку суду при розгляді справи в апеляційному суді є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до статті 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Таким чином, суд при ухваленні обвинувального вироку допустив істотні порушення кримінального процесуального закону, які стосуються порушення законних прав і інтересів обвинуваченого та потерпілих і вплинули на ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.
У зв`язку зі скасуванням вироку по вказаним підставам, колегія судів не входить в обговорення інших доводів зміненої апеляційної скарги прокурора, які необхідно перевірити при новому розгляді кримінального провадження по суті суду першої інстанції, усунувши вказані порушення, з дотриманням вимог закону перевірити доводи, зазначені в ухвалі апеляційного суду, та постановити законне й обґрунтоване рішення.
При новому розгляді кримінального провадження слід усунути виявлені порушення кримінального процесуального закону, викладені в мотивувальній частині ухвали, та належним чином вмотивувати вирок на підставі досліджених безпосередньо судом доказів.
Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Змінену апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 січня 2017 рокувідносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, в іншому складі суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .