Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2017 рокум. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 жовтня 2016 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 2016 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено обов`язки, передбачені пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК.

Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за те, що він 04 грудня 2015 року о 20 годині 10 хвилин, керуючи автомобілем «GEELY MR 715 IA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись поблизу будинку № 1а на вул. Магістральній у м. Боярка від вул. Білогородської у напрямку с. Петровське, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, в порушення пунктів 1.5, 2.3 «б», 12.2, 18.1 Правил дорожнього руху проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, не зменшив швидкість руху аж до зупинки, щоб дати дорогу пішоходам, внаслідок чого здійснив наїзд на неповнолітню ОСОБА_6 , яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля. У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 жовтня 2016 року вирок місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 286 КК у виді обмеження волі строком на 1 рік, без позбавлення права керувати транспортними засобами є м`яким, та засудженого необґрунтовано звільнено від відбування покарання на підставі ст. 75 КК. Вказує, що прокурор наполягав на призначенні ОСОБА_5 покарання за цей злочин у виді 2 років обмеження воліз позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, проте доводи прокурора не отримали належної оцінки апеляційного суду, який необґрунтовано залишив вирок суду першої інстанції без зміни, чим порушив вимоги ст. 419 КПК.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Як убачається із доданих до касаційної скарги копій судових рішень, мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 286 КК у виді обмеження волі на строк 1 рік без позбавлення права керувати транспортними засобами, суд врахував тяжкість вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, дані про особу винного, який вину визнав, на обліку у лікарів психіатра й нарколога не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має на утриманні малолітню дитину, а тому призначив засудженому покарання у межах санкції вказаної норми.

Разом з цим, в повній мірі врахувавши поведінку ОСОБА_5 після вчинення злочину, який висловив жаль з приводу вчиненого, щиро покаявся, сприяв слідству, вживав заходи, направлені на відшкодування заподіяної злочином шкоди, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення засудженого без обмеження волі та на підставі ст. 75 КК звільнив його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та поклав обов`язки повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Переглянувши справу в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляції прокурора, які є аналогічними доводам його касаційної скарги, та з зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення залишив вирок суду першої інстанції без зміни.

Призначене ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК відповідає вимогам ст. 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Переконливих доводів про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки у касаційній скарзі прокурора не наведено, у зв`язку з чим підстав вважати його явно несправедливим через м`якість колегія суддів не вбачає.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги прокурора та доданих до неї копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3