АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

слідчого ОСОБА_9

підозрюваного ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2017 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо
ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянина України, одруженого, працюючого менеджером з продажу ПП «Євротехресурс», має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого по АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська від 24.02.2016 року за ч.1 ст. 263 КК України до 5 років позбавлення волі умовно з іспитовим строком 3 роки,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.1 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА :
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2017 року було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, до 01:48 години 23 вересня 2017 року.

Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що прокурор довів існування наступних ризиків, а саме переховування від органів досудового розслідування та (або) суду, вчинення іншого кримінального правопорушення та знищення, схову чи пошкодження речей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, які на даний час ще не всі виявлені та вилучені. Вирішуючи питання про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу суд врахував тяжкість вчиненого злочину, наявність обгрунтованої підозри, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, а також ризики, наведені стороною обвинувачення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати останньому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування вимог скарг апелянт вказує на те, що суд належним чином не врахував відсутність підстав та ризиків, передбачених КПК України, а ті, що зазначені в клопотанні, є безпідставними, дані про особу підозрюваного, який має сім`ю, двох неповнолітніх дітей, працевлаштований, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків, а також те, що прокурором не доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а підозра, пред`явлена ОСОБА_10 , жодним чином не обгрунтована і не доведена, як і факт вбивства ним саме двох осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, який вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.

Так, з наданих матеріалів вбачається що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого п.1 ч. 2 ст. 115 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується низкою доказів, наявних в кримінальному провадженні, зокрема протоколами допитів свідків, протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, протоколами огляду місця події, автомобіля та трупів, лікарськими свідоцтвами про смерть. Таким чином, доводи захисту щодо недоведеності обґрунтованості підозри у вчиненні інкримінованих підозрюваному злочинів не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з вищенаведеним.

Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя врахував, що існують обґрунтовані ризики переховування підозрюваного від суду за скоєння тяжкого злочину, за який передбачено максимальне покарання у вигляді довічного позбавлення волі, що підозрюваний, знаходячись на свободі, може вчинити новий злочин, оскільки він раніше судимий та вчинив новий злочин у період іспитового строку, ухилитися від слідства, а також знищити, сховати чи пошкодити речі, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, які на даний час ще не всі виявлені та вилучені, у зв`язку з чим обґрунтовано прийшов до висновку про застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним.

Що стосується посилання апелянта на те, що органом досудового розслідування його підзахисному було невірно інкриміновано вищевказане кримінальне правопорушення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Доводи ж апелянта про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_10 , колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки зазначені в апеляції підстави були враховані судом під час вирішення питання про обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу, однак вони не вплинули на правильність висновків суду, тому що ризики, зазначені в ухвалі суду, є реальними, і запобігти їхньому уникненню, окрім як застосуванням найбільш суворого запобіжного заходу неможливо, а тому судом першої інстанції було обгрунтовано задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2017 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4