Дата документу Справа № 310/8184/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-сс/778/58/17 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 січня 2017 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

заявника ОСОБА_7

представника заявника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 грудня 2016 року про накладення арешту на автомобіль,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 грудня 2016 року задоволено клопотання слідчого СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізької області ОСОБА_9 від 30.11.2016 року та накладено арешт на належний ОСОБА_7 автомобіль «Peugeot 306», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , за свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

На вказану ухвалу ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу слідчого судді скасувати, оскільки слідчий пропустив строк звернення до суду із таким клопотанням. Підстави для поновлення даного строку відсутні. Підстав для накладення арешту на вказане майно не вбачається.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_7 та її представник підтримали апеляційну скаргу та вимагали ухвалу слідчого судді скасувати. Прокурор проти задоволення скарги заперечив, вважаючи вказану ухвалу законною і обґрунтованою, а тому підстав для задоволення скарги немає.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи клопотання слідчого слідчий суддя виходив з того, що 17.09.2016 року до Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення від інспектора роти ДПС ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 про те, що в цей же день приблизно о 23 годині 35 хвилин, навпроти будинку №9 по проспекту Західному в місті Бердянську Запорізької області, ним зупинений автомобіль «Peugeot 306», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 (надалі Автомобіль), під керуванням ОСОБА_11 , при цьому виявлено, що номер кузова та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (надалі Свідоцтво) мають ознаки підробки.

18.09.2016 року за вказаною заявою та зібраними початковими матеріалами відповідні відомості внесені до ЄРДР №0004571 з правовою кваліфікацією, передбаченою ст.290 КК України.

18.09.2016 року слідчим СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_12 під час огляду місця події Автомобіль та Свідоцтво були вилучені у ОСОБА_7 .

Згідно довідки УБМП Запорізької митниці ДФС від 09.11.2016 року на даний Автомобіль Волинською митницею 05.07.2002 року видане посвідчення про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_13 , який перемістив вказаний транспортний засіб через митний кордон з метою постійного користування.

В ході досудового розслідування кримінального провадження була призначена технічна експертиза документа Свідоцтва та техніко-криміналістична експертиза Автомобіля, які досі не проведені.

З метою встановлення власника автомобіля, його допиту з приводу обставин придбання автомобіля до Покровського ВП ГУНП в Донецькій області надані відповідні постанови про проведення процесуальних дій на іншій території.

18.09.2016 року на підставі ст.98 КПК постановою слідчого СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 . Автомобіль та Свідоцтво визнано речовим доказом по кримінальному провадженню.

23.11.2016 року до Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області надійшла заява ОСОБА_7 щодо повернення їй у власність вилученого Автомобіля.

Частиною 1 ст. 170 КПК передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Частиною 3 ст. 170 КПК передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_7 усвідомлюючи той факт, що номер кузова на її автомобілі та свідоцтво про його реєстрацію можуть мати ознаки підробки, що можливо встановити шляхом проведення експертизи, внаслідок чого автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію будуть підлягати обов`язковому вилученню, переслідуючи свої корисливі мотиви щодо транспортного засобу, матиме можливість відчужити або розпорядитися ним, що в свою чергу унеможливить встановлення його місця знаходження, вилучення та долучення до кримінального провадження в якості речового доказу, а також здійснення подальшого досудового розслідування.

А тому, з метою забезпечення збереження речових доказів та виконання завдань у запобіганні можливості ОСОБА_7 відчужити Автомобіль та Свідоцтво слідчий суддя дійшов висновку, що необхідно накласти арешт, який передбачає тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження та розпорядження майном, щодо якого існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Ту обставину, що після вилучення Автомобіля та Свідоцтва у зв`язку з актуальністю кримінального провадження, проводились невідкладні слідчі (розшукові) дії, виконання яких унеможливило звернення до слідчого судді в передбачений КПК України строк, слідчим суддею було розцінено поважною причиною та виключною обставиною.

Проте з такими обґрунтуваннями погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 167 КПК тимчасовим вилученням майна, крім іншого, є фактичне позбавлення осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Отже, фактично вилучивши з володіння ОСОБА_7 17.09.2016 року належний їй Автомобіль, слідчий надав даному майну статус тимчасово вилученого.

З клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна слідчий мав звернутись до слідчого судді відповідно до ч.5 ст.171 КПК не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна. В іншому випадку з огляду на положення ч.1 ст.169, ч.5 ст.171 КПК дане майно мало бути повернуто особі, у якої воно було вилучено.

З клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна слідчий звернувся лише через два з половиною місяці (!!?) від дня вилучення майна. При вирішенні цього питання слід керуватись ст. 171 КПК, якою визначено вимоги, які стосуються як змісту клопотання про арешт майна, так і строків його подання до слідчого судді. Згідно з ч. 3 ст. 172 КПК слідчий суддя, встановивши, що клопотання подано без додержання вимог ст. 171 КПК, повертає його прокурору, цивільному позивачу для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. Тому у випадку подання клопотання слідчого чи прокурора з порушенням строків, встановлених ч. 5 ст. 171 КПК, слідчий суддя постановляє ухвалу про повернення цього клопотання прокурору.

Поважних причин пропуску строку на звернення до суду із вказаним клопотанням судова колегія не вбачає. Зазначені в оскаржуваній ухвалі підстави поновлення цього строку з огляду на значну тривалість пропущеного терміну є нікчемними, підстав для поновлення цього строку, судова колегія не вбачає.

Таким чином, встановивши, що клопотання про арешт майна подано з пропуском строку на його подачу без додержання вимог статті 171 КПК, судова колегія вважає за необхідне постановити ухвалу про повернення такого клопотання. У такому разі й тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню.

Враховуючи зазначене, ухвала слідчого судді про накладення арешту є незаконною, а тому підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 грудня 2016 року про задоволення клопотання слідчого СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізької області ОСОБА_9 від 30.11.2016 року та накладення арешту на належний ОСОБА_7 автомобіль «Peugeot 306», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізької області ОСОБА_9 про поновлення строку на подачу клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Повернути клопотання слідчого СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізької області ОСОБА_9 від 30.11.2016 року про накладення арешту на належний ОСОБА_7 автомобіль «Peugeot 306», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 та свідоцтво НОМЕР_3 про реєстрацію даного транспортного засобу.

Дана ухвала є підставою для повернення ОСОБА_7 автомобілю «Peugeot 306», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 та свідоцтва НОМЕР_3 про реєстрацію даного транспортного засобу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4