Єдиний унікальний номер 728/687/17
Номер провадження 1-кп/728/94/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 року місто Бахмач

Бахмацький районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого - судді - ОСОБА_1
за участю:
секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бахмачі кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000462 від 25 травня 2016 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , працює водієм ПСП „Пісківське, освіта професійно-технічна, не одружений, раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України (далі КК), -

за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
потерпілого - ОСОБА_8
представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9
обвинуваченого - ОСОБА_4
захисника - адвоката ОСОБА_10

в с т а н о в и в :
І. Формулювання обвинувачення, визнаного Судом доведеним.
1.25 травня 2016 року близько 8 години 30 хвилин ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки „САЗ д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись по вулиці Орищенка в с. Піски Бахмацького району Чернігівської області в напрямку перехрестя з вулицею Шевченка, порушив вимоги пункту 2.3 (б) (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі) та пункту 12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди) Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди, внаслідок чого здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 , який почав переїжджати проїзну частину зліва направо за напрямком руху автомобіля в попутному напрямку.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому сідничної кістки справа, 5-го ребра справа без зміщення уламків, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани голови та лівої кисті, які в своєму комплексі відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.
ІІ. Позиція обвинуваченого.
2.Обвинувачений ОСОБА_4 , допитаний у судовому засіданні, вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та пояснив, що дійсно 25 травня 2016 року близько 8 години 30 хвилин, під час керування ним транспортним засобом відбулось зіткнення з велосипедистом ОСОБА_8 , який рухався по проїжджій частині з порушенням правил дорожнього руху.

Зокрема, ОСОБА_4 рухався по центральній вулиці приблизно із швидкістю 60 км/год і доїжджаючи до перехрестя він побачив, що ймовірно на відстані 15 метрів рухається потерпілий на велосипеді, у зв`язку із чим обвинувачений здійснив звуковий сигнал, на який ОСОБА_8 не відреагував, а тому обвинувачений здійснив ще декілька звукових сигналів і почав гальмувати намагаючись уникнути зіткнення. Обвинувачений вважає, що вжив усіх заходів, щоб уникнути дорожньо-транспортної пригоди, а тому його вини у вчиненні злочину не має.

Оскільки вини ОСОБА_4 в дорожньо-транспортній пригоді не має, він вважає, що відсутні і підстави для задоволення цивільного позову.

ІІІ. Досліджені в судовому засіданні докази.
3. Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що 25 травня 2016 року він рухався по правій стороні дороги по земельній її частині на велосипеді, ОСОБА_8 правил дорожнього руху не порушував і доїхавши до перехрестя оглянувся по сторонам, далі він відчув удар з задньої сторони, після чого впав і втратив свідомість.

4. Допитана в якості свідка ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що 25 травня 2016 року близько 8 години 40 хвилин вона на шляху прямування до місця роботи зупинилась біля магазину „Людмила, де ОСОБА_12 повідомила їй, що трапилась дорожньо-транспортна пригода за участі водія автомобіля ОСОБА_4 та постраждалого ОСОБА_8 . ОСОБА_11 підійшла до потерпілого, оглянула його та зателефонувала ОСОБА_13 повідомивши про пригоду, яка пізніше приїхала на місце пригоди разом із швидкою допомогою. Самого зіткнення свідок не бачила.

5. Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що 25 травня 2016 року вона знаходилась на своїй зміні в магазині за адресою АДРЕСА_2 . Близько 8 години 45 хвилин вона почула сигнал автомобіля та удар. Після чого до приміщення магазину забіг ОСОБА_4 та повідомив, що трапилась дорожньо-транспортна пригода за участі його машини та велосипедиста, він попросив викликати швидку допомогу.

6. В протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25 травня 2016 року (а.с.к.п.10-15) відображені результати виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення (злочину) відповідно до статті 237 Кримінально процесуального кодексу України (далі КПК).

Так, при огляді місця дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась по вулиці Орищенка в с. Піски Бахмацького району Чернігівської області в напрямку перехрестя з вулицею Шевченка встановлено точне місце дорожньо-транспортної пригоди, наявність дорожніх знаків, складено її схему, визначено положення автомобіля та велосипеда, характер їх ушкоджень.

7. Висновком експерта № 270 від 15 липня 2016 року (а.с.к.п. 35-42), зміст якого відповідає статті 102 КПК, і згідно із яким на момент проведення експертного огляду система рульового керування автомобіля „САЗ-3507, реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходилась в працездатному стані, в якій відсутні несправності, які б могли впливати на показники основних вихідних параметрів її задовільної роботи.

Робоча гальмівна система автомобілю „САЗ-3507 реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходилась у технічному працездатному стані, при якому були відсутні які-небудь несправності, що впливають на її основні вихідні параметри.

8. Висновком експерта № 163 від 26 липня 2016 року (а.с.к.п. 60-61), зміст якого відповідає статті 102 КПК, і згідно із яким при судово-медичній експертизі по даним медичним документам ОСОБА_8 , було виявлено наступні ушкодження: закритий перелом сідничної кістки справа, 5 ребра справа без зміщення уламків; закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійні рани голови та лівої кисті. Описане вище тілесне ушкодження за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк більше 21 діб відноситься до категорії середньої ступені тяжкості тілесних ушкоджень.

Вищевказані тілесні ушкодження утворилися в результаті ударів тупих твердих предметів з прикладанням травмуючої сили в ділянки розташування вказаних ушкоджень і могли утворитися при обставинах і в термін, як вказано в постанові, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

9. Висновком експерта № 105 від 29 березня 2016 року (а.с.к.п. 69-71), зміст якого відповідає статті 102 КПК, і згідно із яким за умов дорожньо-транспортної пригоди, які вказані у постанові про призначення судової експертизи, водій автомобіля САЗ д.н.з НОМЕР_1 ОСОБА_4 мав технічну можливість запобігти наїзду на велосипедиста ОСОБА_8 шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки вказаного в постанові про призначення судової експерти.

В даній дорожній обстановці з технічної точки зору водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем САЗ д.н.з. НОМЕР_1 , з моменту виникнення небезпеки для руху повинен був застосувати гальмування, тобто діяти у відповідності до вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху.

За умов дорожньо-транспортної пригоди, вказаних у постанові про призначення судової експертизи, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля САЗ д.н.з НОМЕР_1 ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху України.

В даній дорожній обстановці з технічної точки зору ОСОБА_8 , керуючи велосипедом, повинен був дати дорогу водію автомобіля САЗ д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , який рухався по головній дорозі, тобто діяти у відповідності до вимог пункту 16.11 Правил дорожнього руху.

За умов дорожньо-транспортної пригоди вказаних у постанові про призначення судової експертизи з технічної точки зору в діях велосипедиста ОСОБА_8 вбачається невідповідність вимогам пункту 16.11 Правил дорожнього руху України.

10. Фотокартками (а.с.37-39) підтверджується зображення дороги і наявність на ній дорожніх знаків.
11. Газетою „Гарт № 30 від 27 липня 2017 року (а.с.78) підтверджується публікація в пресі статті щодо дорожньо-транспортної пригоди, що сталася.
ІV. Оцінка Суду.
12. Стороною обвинувачення в підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого частиною першою статті 286 КК Суду надано такі докази: показання потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25 травня 2016 року, висновок експерта № 270 від 15 липня 2016 року, висновок експерта № 163 від 26 липня 2016 року, висновок експерта № 105 від 29 березня 2016 року.

13. З іншої сторони обвинуваченим та його захисником в підтвердження невинуватості ОСОБА_4 надано заперечувальні показання, фотокартки дороги та газету „Гарт № 30 від 27 липня 2017 року.
14. Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення в такій конкретній ситуації враховує:
? Сторони кримінального провадження не заперечували, що 25 травня 2016 року близько 8 години 30 хвилин обвинувачений ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки „САЗ д.н.з. НОМЕР_1 рухався по вулиці Орищенка в с. Піски Бахмацького району Чернігівської області.
Також, не має заперечень, що в цей день ОСОБА_8 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за його участі та участі обвинуваченого отримав тілесні ушкодження, які в своєму комплексі відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.
? Виходячи з позиції сторін кримінального провадження (див. пункти 2-3, 12-13) Суду необхідно дослідити питання, чи стали отримані потерпілим тілесні ушкодження наслідком дій обвинуваченого та порушення ним Правил дорожнього руху України.

? В даному випадку Суд враховує, що обвинувачений в судовому засіданні пояснив (див. пункт 2), що доїжджаючи до перехрестя він побачив, що ймовірно на відстані 15 метрів рухається потерпілий на велосипеді, у зв`язку із чим обвинувачений здійснив звуковий сигнал, на який ОСОБА_8 не відреагував, а тому обвинувачений здійснив ще декілька звукових сигналів і почав гальмувати намагаючись уникнути зіткнення. Дані твердження свідчать про недотримання водієм обов`язку щодо негайного вжиття заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди на випадок виникнення небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити і що не узгоджується з вимогами пункту 12.3 Правил дорожнього руху України.

Такі висновки Суд робить в сукупності з висновком експерта № 105 від 29 березня 2016 року (див. пункт 9) в якому підтверджено, що за умов дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_4 мав технічну можливість запобігти наїзду на велосипедиста ОСОБА_8 шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки і в даній дорожній обстановці з технічної точки зору водій, з моменту виникнення небезпеки для руху повинен був застосувати гальмування.

Також, вказані обставини частково підтверджують пояснення потерпілого (див. пункт 3) згідно із яких він відчув удар з задньої сторони, після чого впав і втратив свідомість і показання свідка ОСОБА_12 (див. пункт 5), виходячи із яких вона почула сигнал автомобіля та удар.

? Далі Суд звертає увагу, що висновком експерта № 163 від 26 липня 2016 року (див. пункт 8), підтверджується наявність у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, їх характер та можливість їх виникнення внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

? В свою чергу висновком експерта № 270 від 15 липня 2016 року (див. пункт 7) підтверджується технічний стан транспортного засобу, яким керував обвинувачений і спростовується можливість виникнення дорожньо-транспортної пригоди внаслідок несправності транспортного засобу.

? Наведені вище обставини узгоджуються з даними відображеними в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25 травня 2016 року (див. пункт 6).
? Суд позбавлений можливості із фотокарток та газети „Гарт № 30 від 27 липня 2017 року (див. пункти 10-11) встановити, як вину обвинуваченого, так і обставини про його невинуватість.
? Окремо Суд звертає увагу, що свідок ОСОБА_13 в судове засідання не з`явилася, сторони кримінального провадження не наполягали на її виклику, а тому її показання не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, як докази, які підтверджують або спростовують вину обвинуваченого, оскільки Суд не сприймав їх під час судового засідання, а дані показання були наданими лише слідчому (частина четверта статті 95 КПК).

? Крім того, Суд враховує, що виходячи із змісту пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті № 14 від 23 грудня 2005 року у випадках, коли передбачені статтею 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила Правила дорожнього руху України вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.

У зв`язку із чим, Судом було перевірено характер порушень, які допустив кожен із учасників дорожньо-транспортної пригоди, зокрема за обставинами справи і характером порушення, при якому обвинувачений проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну (пункт 2.3. (б) Правил дорожнього руху України), дорожньо-транспортна пригода на думку Суду не виникла з причин недотримання потерпілим Правил дорожнього руху України.
Також, в цій ситуації було встановлено, що обвинувачений мав об`єктивну можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків (див. пункт 9) і порушення ним Правил дорожнього руху України не було вимушеним, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.
? Досліджуючи дану конкретну ситуацію з точки зору стандарту доказування „поза розумним сумнівом" на якому було наголошено стороною захисту, Суд звертає увагу, що для України дане поняття є новою категорією, яка має широке використання в країнах англосаксонської системи права (Англія, США та інш.), і офіційна дефініція цього поняття в законодавстві України відсутня.
Суд знаходить, що стандарт доведення вини „поза розумним сумнівом означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного „розумного сумніву" в цьому, тоді як наявність такого „розумного сумніву" у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
З іншої сторони, Суд хоче підкреслити, що наприклад, при доктринальному тлумаченні висловлюється позиція, що для стандарту "поза розумним сумнівом": не будь-який сумнів можна констатувати як розумний, існування сумнівів при прийнятті рішення є природним та не означає, що рішення є неправильним; для вирішення поставленого питання необхідно, щоб була впевненість, непохитність, відсутність будь-яких вагань; поняття "поза розумним сумнівом" не тотожне поняттю "абсолютна впевненість".
Отже, як підсумок аналізу категорії про стандарт „поза розумним сумнівом Суд наголошує, що він не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої „тіні" сумніву, а при наявності лише „розумного сумніву". При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим, а саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.
15. Таким чином, аналіз зазначених вище доказів, дає підстави Суду зробити висновки про винуватість ОСОБА_4 .
Суд визнає докази обвинувачення належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого частиною першою статті 286 КК, вони передбачені як джерела доказування у КПК, зібрані у відповідності з чинним кримінально процесуальним законодавством.
16. Отже, Суд знаходить, що порушення водієм ОСОБА_4 вимог пункту 2.3 (б) та пункту 12.3 Правил дорожнього руху України стало причиною та умовою виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
Суд, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені Судом відповідно до статті 94 КПК, знаходить, що дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за частиною першою статті 286 КК, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Вина ОСОБА_4 у скоєному доведена у повному обсязі.

V. Призначення покарання.
17. Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до статті 66 КК не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до статті 67 КК не встановлено.

18. Вирішуючи питання про вид покарання ОСОБА_4 , Суд виходить із принципів верховенства права, законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання і відповідно до статті 65 КК бере до уваги:

ступінь тяжкості вчиненого злочину, що згідно із статтею 12 КК є злочином невеликої тяжкості та характеризується необережною формою вини щодо наслідків ;

враховує характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, позицію потерпілого в питанні призначення покарання, який не наполягав на призначенні суворого покарання;

особу винного: його молодий вік, сімейний та матеріальний стан, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання та роботи, позитивних характеристик за такими;

за відсутності обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання;

те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався;

А тому, Суд доходить висновку, що в даному конкретному випадку ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 3400 грн. 00 коп. (три тисячі чотириста гривень 00 копійок) в межах мінімальної санкції частини статті, якою передбачено покарання за вчинений злочин, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

19. Також, виходячи з наведених вище мотивів та того, що санкція частини першої статті 286 КК передбачає застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, додатково беручи до уваги те, що неналежне використання ОСОБА_4 права керування транспортними засобами потягло заподіяння іншій особі тілесних ушкоджень, і його дії не свідчать про розуміння ним характеру небезпеки наслідків використання такого права, Суд знаходить підстави для застосування до останнього даного виду додаткового покарання.
VІ. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку.
20. Вирішуючи питання про цивільний позов потерпілого Суд в першу чергу звертає увагу, що він просить „солідарно стягнути з відповідачів та третьої особи матеріальні витрати, а також моральну шкоду (а.с.22-23).
В свою чергу, частиною першою статті 1190 Цивільного кодексу України (далі ЦК) передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.
А відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди в солідарному порядку перед потерпілими несуть відповідальність особи, які спільно заподіяли шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру.
Тому Суд бере до уваги те, що в даному випадку питання відповідальності відповідачів має різну правову природу і непов`язане із заподіянням шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями (бездіяльністю) або діями (бездіяльністю) з єдністю наміру.
Зокрема, в даній ситуації ОСОБА_4 , є безпосереднім заподіювачем шкоди, ПСП „Пісківське може нести відповідальність в силу володіння джерелом підвищеної небезпеки або наявності трудових відносин (статті 1172, 1187 ЦК), а Приватне акціонерне товариство Страхова група „ТАС (далі ПАТ Страхова група „ТАС) може нести відповідальність в силу відносин із страхування, а тому в даних правовідносинах не можна застосувати положення статті 1190 ЦК про солідарну відповідальність.
21. Досліджуючи можливість стягнення шкоди з ПСП „Пісківське Суд наголошує, що виходячи із положень частини п`ятої статті 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається за правилами встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, виникли у зв`язку із цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК) за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до статті 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог, а особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Зазначені норми процесуального права узгоджуються і з положеннями статті 20 ЦК, згідно якої право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Виходячи з наведеного, вбачається, що право обирати коло осіб, до яких може бути пред`явлено позов, цілком належить позивачу і саме виходячи з його волі, наявність якої є обов`язковою і яка має бути виражена у відповідному клопотанні, Суд має прийняти рішення щодо заміни певних осіб на інших, або залучення нових осіб у відповідному процесуальному статусі.

Зазначене підтверджується позицією Верховного суду України, викладеній у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного суду України „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду № 5 від 12 червня 2009 року, яка визначає, що при пред`явленні позову до частини відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

За своїм процесуальним статусом відповідач є особою, до якої позивачем пред`являється матеріально правова вимога і яка допустила порушення прав позивача, не визнає їх або оспорює.

Проте, в даній справі пред`являючи цивільний позов ОСОБА_8 визначив ПСП „Пісківське в якості третьої особи, що в силу наведеного вище та вимог статей 10, 11, 26, 30, 33, 35 ЦПК унеможливлює стягнення з ПСП „Пісківське шкоди в даному процесі, але не позбавляє права ОСОБА_14 звернутись з відповідною вимогою у встановленому законом порядку.

22. Вирішуючи питання про відшкодування матеріальної шкоди Суд враховує, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Проте, потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Виходячи із змісту статей 84, 85, частини третьої статті 99 КПК потерпілий зобов`язаний надати Суду оригінали документів, як доказів, що підтверджують розмір завданої майнової шкоди, у зв`язку із чим в даній справі надані потерпілим не завірені копії квитанцій та чеків (а.с.24-29) не є належними доказами, які б підтверджували розмір завданої майнової шкоди, а тому Суд позбавлений можливості визначити її дійсний розмір та стягнути з відповідача шляхом задоволення таких позовних вимог, що в подальшому не позбавляє позивача у встановленому законом порядку звернутись за захистом своїх прав із наданням належних доказів в обґрунтування своїх позовних вимог.
23. Вирішуючи позовні вимоги до ПАТ Страхова група „ТАС Суд враховує, що Полісом страхування обов`язкової цивільно-правової відповідальності серії АЕ № 4481604 (а.с.60) було забезпечено автомобіль марки „САЗ д.н.з. НОМЕР_1 і між сторонами вникли правовідносини, які регулюються Законом України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 1 липня 2004 року № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV).

Так, відповідно до статті 35 вказаного Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
В свою чергу, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) (стаття 36 Закону № 1961-IV).
По справі встановлено, що після виникнення дорожньо-транспортної пригоди за участі забезпеченого транспортного засобу будь-яка особа не зверталась до відповідача ПАТ Страхова група „ТАС із відповідною заявою про виплату страхового відшкодування в порядку передбаченому Законом № 1961-IV, у зв`язку із чим відповідач був позбавлений можливості вирішити питання про виплату такого відшкодування, а і відповідно порушень прав позивача не допускав, що є підставою для відмови в задоволенні позову в частині вимог до ПАТ Страхова група „ТАС.
В цій ситуації Суд звертає увагу, що він також не може перевірити законність або незаконність дій відповідача, оскільки така вимога є передчасною.
Окремо Суд наголошує, що відмова в позові в даній частині не позбавляє права позивача звернутись у встановленому законом порядку до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування і у випадку незгоди з його діями скористатись судовим захистом своїх прав, оскільки вирішення в даний момент спору не є перешкодою для такого звернення і подальше звернення буде виникати з інших підстав, ніж в даному випадку.
24. В даних правовідносинах, Суд знаходить підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу ОСОБА_4 , оскільки шкода сталася внаслідок протиправних дій останнього, за наявності його вини, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкідливими наслідками, які були заподіяні потерпілому.

Розмір відшкодування моральної шкоди, Суд визначає з урахуванням характеру та обсягу страждань, яких зазнав ОСОБА_8 (береться до уваги те, що шкода заподіяна злочинними діями, які порівняно з іншими видами правопорушень є найбільш суспільно небезпечними), тривалістю відновлювального періоду, стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану (оскільки шкода була заподіяна здоров`ю потерпілого, яке відповідно до статті 3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю), а також виходячи із принципу справедливості та розумності. При цьому, Суд знаходить, що розмір моральної шкоди в сумі 50000 грн. 00 коп. (п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок) не знайшов підтвердження в судовому засіданні, за обставинами справи, а тому вона підлягає стягненню в розмірі 35000 грн. 00 коп. (тридцять п`ять тисяч гривень 00 копійок).

25. Відповідно до статті 100 КПК речові докази: автомобіль марки „САЗ д.н.з. НОМЕР_1 , який зберігається в ПСП „Пісківське. повернути останньому, як власнику; велосипед марки „Україна, який зберігається у ОСОБА_8 повернути останньому, як власнику.

26. Процесуальні витрати по справі в розмірі 3960 грн. 20 коп. (три тисячі дев`ятсот шістдесят гривень 20 копійок) за проведення експертиз покладаються на ОСОБА_4 відповідно до статті 124 КПК.

27. Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався і підстав для його обрання Суд не вбачає.

Керуючись статтями 368, 370-371, 373-374, 376 Кримінально процесуального кодексу України, Суд,
У Х В А Л И В :
1. ОСОБА_4 визнати винуватим за частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. 00 коп. (три тисячі чотириста гривень 00 копійок) з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
2. Цивільний позов ОСОБА_8 до Приватного акціонерного товариства Страхова група „ТАС, ОСОБА_4 , третя особа ПСП „Пісківське про відшкодування матеріальних збитків від злочину, матеріальної шкоди - задовольнити частково.
3. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 35000 грн. 00 коп. (тридцять п`ять тисяч гривень 00 копійок).

4. В іншій частині позовних вимог - відмовити.
5. Стягнути з ОСОБА_4 3960 грн. 20 коп. (три тисячі дев`ятсот шістдесят гривень 20 копійок) процесуальних витрат на користь держави за проведення експертиз.

6. Речові докази: автомобіль марки „САЗ д.н.з. НОМЕР_1 , який зберігається в ПСП „Пісківське. повернути останньому, як власнику; велосипед марки „Україна, який зберігається у ОСОБА_8 повернути останньому, як власнику.

7. Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

8. ОСОБА_4 зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це суд шляхом представлення документа про сплату штрафу.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінально процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінально процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок можуть бути подані апеляції до Апеляційного суду Чернігівської області через Бахмацький районний суд Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя Бахмацького районного суду
Чернігівської області ОСОБА_1