Справа № 140/1249/16-к
УХВАЛА
24 січня 2017 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження № 0000124 від 07.03.2016 року відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 146 та ч. 2 ст. 189 КК України,

ВСТАНОВИВ:
У провадженні суду перебуває вищевказане кримінальне провадження.
Судом на вирішення поставлено питання щодо доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, у зв`язку із закінченням строку тримання під вартою 30.01.2017 року.

Прокурор вважає, що ризики, які стали підставою для взяття обвинуваченого під варту не зникли та просить продовжити строк тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 у вирішенні питання, щодо продовження строку тримання під вартою поклалися на думку суду.

Частиною 3 ст. 331 КПК України визначено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.
Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано за рішенням суду, тобто у спосіб, встановлений кримінальним процесуальним законодавством України.
Вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.
При цьому, суд враховує, що злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , віднесений відповідно до ст.12 КК України, до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення - від 3 до 7 років позбавлення волі, що дає достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може, з метою уникнення від покарання, незаконно впливати на потерпілого та свідків, які підлягають виклику до суду, уникати явки до суду, та може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.
Відтак, для запобігання вказаним ризикам, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст.2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п.79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, суд вважає виправданим тримання обвинуваченому ОСОБА_5 під вартою та недостатнім застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, - не встановлено.
У зв`язку із викладеним, на підставі ч.3 ст.331 КПК України, суд вважає, що продовження строку дії запобіжного заходу - тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 є обґрунтованим.
Враховуючи ту обставину, що на даний час судовий розгляд даного кримінального провадження триває, повний склад свідків по справі не допитаний, суд, з`ясувавши думку учасників кримінального провадження, вважає за необхідне продовжити термін тримання під вартою ОСОБА_5 строком до 2 місяці.

Враховуючи вимоги норм розділу ІІ КПК України, зокрема, ст. ст. 177,183,199 КПК України, а також вищевказані обставини, суд вважає, що більш м`які заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 під час розгляду даного кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 183, 199 КПК України, суд , -

УХВАЛИВ:
Продовжити строк дії запобіжного заходу тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 та ч. 2 ст. 189 КК України, строком до 60 діб, тобто до 25 березня 2017 року включно.

Копію ухвали направити для виконання начальнику УВП№1 м. Вінниці.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1