Справа № 191/1548/16-к
Провадження № 1-кп/191/120/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2016 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Синельникове кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Писарівка Синельниківського району Дніпропетровської області, громадянина України, українця, освіта неповна середня, не одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина ОСОБА_5 , 2014 р.н., не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 09.08.2006 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст. 185 ч.3, ст. 76 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;

2) 30.08.2006 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст. 309 ч. 1, ст. 70 ч. 4 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;

3) 01.10.2007 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст. 289 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано не відбутий строк 1 місяць за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.08.2007 р., до відбуття покарання 5 років 1 місяць позбавлення волі. Звільнений 04.10.2012 року з Криворізької ВК №80 Дніпропетровської області по постанові Дзержинського райсуду м. Кривий Ріг від 27.09.2012 р. у порядку ст. 81 КК України умовно-достроково на не відбутий строк 1 місяць 40 днів;

4) 14.05.2015 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

а також за участю:

обвинуваченого ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 03.01.2016 року маючи умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна (залізничної рейки), взявши з собою раніше заготовлені для вчинення злочину двоє санчат, приблизно о 23-00 годин прибув до стелажів покілометрового запасу рейок, який знаходиться біля 15-ї залізничної колії ст. Синельникове-2 Придніпровської залізниці, в м. Синельникове, Дніпропетровської області. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно з корисливих мотивів, переслідуючи при цьому ціль незаконного збагачення, ОСОБА_4 в цей же день (03.01.2016 року) перебуваючи біля стелажів покілометрового запасу рейок, який знаходиться біля 15-ї залізничної колії ст. Синельникове-2 Придніпровської залізниці впевнившись в тому, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає, погрузив на двоє санчат та таким чином повторно викрав рейку Р-50 загальною довжиною 12,45 метрів, вартість якої відповідно до висновку експерта № 70/34-363 від 22.02.2016 року становить 858 грн. 11 коп., яку в подальшому відвіз до себе додому, чим завдав ВП «Синельниківська дистанція колії» РФ «Придніпровська залізниця» матеріальний збиток на вказану суму. З викраденим майном ОСОБА_4 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, щиро розкаявся в скоєному, та пояснив, що все було так як викладено в обвинувальному акті. Також пояснив, що на той час він не міг знайти роботи та в нього захворів син і він пішов до знайомого позичити гроші, але той відмовив. Коли він повертався додому, то неподалік ст.. Синельникове 2 побачив рейку та вирішив її викрасти. Для цього він сходив додому за санчатами, потім повернувся до станції та погрузив рейку на санчата. На наступний день рейку у нього вдома вилучили працівники поліції, тому він не встиг її продати.

Оскільки учасники судового провадження не оспорювали обставин вчиненого кримінального правопорушення та не заперечували проти судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, відтак, у суворій відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. За таких обставин суд прийняв рішення про проведення судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене вище, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , прийшов до висновку, що його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю та встановлена винність обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Суд, призначаючи покарання обвинуваченому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчинення кримінального правопорушення, яке згідно з ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, особу винного, який раніше неодноразово судимий, судимості не зняті та непогашені в установленому законом порядку, даний злочин вчинив в період іспитового строку, що свідчить про його схильність до скоєння умисних злочинів та його небажання стати на шлях виправлення, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, має на утриманні неповнолітню дитину, 2014 року народження, повністю визнав свою вину та щиро розкаявся в скоєному.

До пом`якшуючих покарання обставин згідно ст. 66 КК України суд відносить повне визнання обвинуваченим своєї вини.

Обставиною, що відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжують покарання, суд враховує рецидив злочинів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, його відношення до скоєного, наслідки суспільно-небезпечного діяння, а саме, викрадене майно повернуто потерпілому, у зв`язку з чим цивільного позову до обвинуваченого не заявлялось, відсутність у обвинуваченого будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим та враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що також при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а тому суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 повинно бути обрано необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, а саме у вигляді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті Кримінального Кодексу України, із застосуванням ст.. 71 КК України.

Крім того, необхідно зазначити, що згідно п. 10 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового

злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими

статтями 71, 72 КК України. Частиною 2 статті 75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

За таких обставин та враховуючи вирок суду від 14.05.2015 року, яким ОСОБА_4 було звільнено від відбування покарання з випробуванням, суд на має законних підстав для повторного застосування обвинуваченому ОСОБА_4 правил ст.. 75 КК України, тобто його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369 - 371, 373 - 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі з поміщенням його до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.05.2015 року та остаточно призначити покарання ОСОБА_4 у вигляді 2 (двох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі з поміщенням його до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з моменту його затримання після набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази, що знаходяться в камері схову речових доказів Синельниківського ВП згідно квитанції № 110469 (а. с. 30) знищити, речові докази, що знаходяться на зберіганні у в.о. майстра околодку № 2 Синельниківської дистанції колії ОСОБА_6 , залишити у володінні ВП «Синельниківська дистанція колії» РФ «Придніпровська залізниця».

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1