Провадження № 1-кп/461/2/16
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24.03.2016 Галицький районний суд міста Львова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3
прокурора ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, з освітою середньою технічною, неодруженого, не працюючого, раніше не судимого, проживає за адресою АДРЕСА_1 ,
у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України,
Згідно клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке полягає в тому, що він 20 липня 2013 року близько 18 години 00 хвилин, перебуваючи на пл. Ринок, 27 у м. Львові, наніс ОСОБА_7 міському голові при виконанні ним службових обов`язків удар в обличчя, внаслідок чого останнього утворилось садно на нижній губі.
Крім того, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 в той же день 20.07.2013 року близько 22 години 30 хвилин, перебуваючи на пл. Ринок у м. Львові повторно здійснив напад на міського голову ОСОБА_7 , завдавши удар ногою в ділянку спини.
За висновком експерта №125 від 21.07.2013 року отримані ОСОБА_7 тілесні ушкодження за ступенем важкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 350 КК України, як умисне заподіяння легкого ушкодження службовій особі в зв`язку з її службовою діяльністю.
Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого суспільно - небезпечного діяння підтверджується наступними доказами: протоколом пред`явлення особи до впізнання від 21.07.2013 року, згідно якого ОСОБА_7 вказав на ОСОБА_6 як на особу, яка наносила йому 20.07.2013 року тілесні ушкодження; висновком експерта за №1225 від 21.07.2013 року згідно якого у ОСОБА_7 було при огляді виявлено тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, по періоду виникнення можуть відповідати від 20 липня 2013 року. За висновками судової психіатричної експертизи №154 від 14.08.2013 року та №356 від 18.06.2014 року ОСОБА_6 на час інкримінованих йому дій страждав хронічним психічним захворюванням у формі шизотипового розладу з вираженим порушенням асоціативних процесів, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, за своїм психічним станом потребував застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29 вересня 2014 року до ОСОБА_6 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12 грудня 2014 року через порушення кримінального процесуального законодавства скасовано ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 29 вересня 2014 року про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації ОСОБА_6 до психіатричного закладу із звичайним наглядом. Кримінальне провадження направлено на новий розгляд у Галицький районний суд м. Львова.
Захисник ОСОБА_5 8 лютого 2016 р. подав клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з тим, що на момент винесення 29 вересня 2014 року Галицьким районним судом м. Львова ухвали про застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру, яка була у подальшому скасована, ОСОБА_6 вже знаходився на примусовому психіатричному лікуванні згідно з рішенням Франківського районного суду м. Львова від 2 червня 2014 р., яке набуло законної сили, ухваленим у цивільній справі за заявою Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня». Проте, 28 листопада 2014 р. ОСОБА_6 був виписаний з КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» у зв`язку з тим, що його стан здоров`я значно покращився, і подальша потреба в лікуванні в умовах стаціонару відпала.
В судовому засіданні захисник своє клопотання підтримав, додатково пояснивши, що у матеріалах кримінального провадження відсутні належні докази того, що ОСОБА_6 вчинив суспільно - небезпечне діяння, яке йому інкримінується, а примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані лише до особи, щодо якої судом встановлено, що вона вчинила суспільно небезпечне діяння, перебуваючи при цьому у стані неосудності.
Прокурор не заперечив проти заявленого клопотання.
Перевіривши матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення захисника ОСОБА_5 , думку підозрюваного, прокурора, суд вважає, що клопотання захисника про закриття кримінального провадження слід задовольнити з підстав, що викладені нижче.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно - небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Згідно з ч. 4 ст. 513 КПК України, якщо буде встановлено, що суспільно - небезпечне діяння особа вчинила у стані неосудності, а на момент судового розгляду видужала або внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.
Як зазначено також у вказаній виписці, 28 листопада 2014 р. ОСОБА_6 був представлений на лікарську комісію відділення, на предмет уточнення його психічного стану та вирішення потреби подальшого звернення у Франківський районний суд з заявою про необхідність його примусової госпіталізації. На момент огляду комісією було встановлено, що за своїм психічним станом ОСОБА_6 суїцидальних думок не висловлює, антисоціальних тенденцій не виявляє, галюцинаторні розлади відсутні. Внаслідок проведеного лікування стан хворого значно покращився: дезактуалізувалась психопродуктивна симптоматика, активно маячних думок не висловлює. У поведінці впорядкований, спокійний. Останні місяці перебування у 16-ому відділенні режиму не порушував. Критика до свого стану відновилась повністю, але поряд з тим мислення залишається амбівалентним, резонерним, з елементами паралогічності.
Відтак, як вказано у виписці, лікарська комісія 16-ого відділення КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» прийшла до висновку, що підстав для подальшого надання стаціонарної психіатричної допомоги немає, і ОСОБА_6 може бути виписаний за місцем проживання під нагляд дільничного психіатра КЗЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер».
При цьому в лікувальних і трудових рекомендаціях значиться: динамічний нагляд психіатра КЗ ЛОР ЛОКПНД, приймання медичних препаратів та полівітамінів, посильна домашня праця. Разом з тим, не зазначається про необхідність амбулаторного лікування.
Відповідно до ч. 1ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом;3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом;4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно - небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до психіатричного закладу (ч. 2 ст. 94 КК України).
Згідно зі ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 19, ч. 1 і 2 ст. 94 КК України, ст.ст. 84, 85, ч. 4 ст. 513 КПК України, суд, -
клопотання захисника ОСОБА_5 задовольнити.
Речові докази DVD диски із записом камери відео спостереження, наданий директором ресторану «Челентано» - залишити при матеріалах кримінального провадження.
Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1