У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року колегія суддів судової палати Апеляційного суду м. Києва з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю прокурорівОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
секретаря ОСОБА_7
захисникаОСОБА_8
засуджених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та засуджених ОСОБА_10 і ОСОБА_9 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 23 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тараща, Київської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, у якого дітей та осіб на утриманні не перебуває, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
16.10.1978 року Таращанським районним судом Київської обл. за ч. 2 ст. 206, ч. 2 ст. 141, ст.ст. 42, 43 КК України в редакції 1960 року;
11.11.1980 року Прилуцьким міським судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 142, ст. 43 КК України в редакції 1960 року.
25.05.1989 року Таращанським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 196-1 КК України в редакції 1960 року;
14.05.1993 року Білоцерківським міським судом Київської області за ст. 17 ч. 2 ст. 117, ч. 1 ст. 117, ст. 42 КК України в редакції 1960 року;
23.12.1998 року Білоцерківським міським судом Київської області за ч. 2 ст. 229-1 КК України в редакції 1960 року;
22.01.2004 року Таращанським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України;
21.11.2008 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України на 4-ри роки позбавлення волі; на підставі постанови Березанського міського суду Київської області 06 травня 2011 року умовно-достроково звільнений на 1 рік 2 місяці 9 днів;

засуджено: за ч. 3 ст. 152 КК України на 9-ть років позбавлення волі;
за ч. 2 ст. 153 КК України на 5-ть років позбавлення волі;
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді 9-ти років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком, призначено ОСОБА_10 остаточне покарання у виді 9-ти років 6-ти місяців позбавлення волі.
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, офіційно не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
21.09.2000 року Подільським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 141, ст. 42 КК України в редакції 1960 року;
20.04.2004 року Подільським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 186, ч. 3 ст. 357, ст. 70 КК України;
25.06.2005 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 187 КК Українина на 8-м років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений з місць позбавлення волі 14.09.2010 року умовно-достроково на строк 2 роки 6 місяців 23 дні;

засуджено: за ч. 2 ст. 187 КК України на 8-м років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, що є його власністю;
за ч. 3 ст. 152 КК України у виді 9-ти років позбавлення волі.
На підставі ст.. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді 9-ти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком, призначено остаточне покарання у виді 9-ти років 6-ти місяців позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
Згідно вироку, 30 вересня 2011 року, ОСОБА_9 , будучи особою, яка раніше скоїла розбій, разом із своїм знайомим ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за пропозицією ОСОБА_9 зайшли до приміщення приватного будинку АДРЕСА_3 , де проживала ОСОБА_11 зі своїм співмешканцем ОСОБА_12 ..
Знаходячись у приміщенні вказаного будинку, ОСОБА_9 , маючи умисел на скоєння розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, висловив вимогу до потерпілих надати йому гроші та мобільний телефон, на що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відповіли, що вказаних речей не мають. Тоді ОСОБА_9 розбив скляну пляшку з-під пива та погрожуючи застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя і здоров`я потерпілих, відкрито заволодів майном ОСОБА_12 , а саме шкіряною курткою, вартістю 70 грн. Незаконно здобуте майно обвинувачений привласнив собі, завдавши тим самим ОСОБА_12 майнову шкоду на вказану суму.
Після скоєного розбійного нападу, в ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виник злочинний умисел на зґвалтування ОСОБА_11 групою осіб.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 , погрожуючи застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, змусив ОСОБА_11 піти до кухні вказаного будинку, де нанісши потерпілій тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 30 листопада 2011 року відносяться до легких тілесних, та утримуючи біля шиї потерпілої розбиту пляшку і погрожуючи їй вбивством, зґвалтував останню.
В цей час, ОСОБА_10 , знаходячись у приміщенні кімнати вказаного будинку, активно сприяв злочинним діям ОСОБА_9 , утримуючи ОСОБА_12 в іншій кімнаті та не даючи можливості втручання і надання допомоги потерпілій.
Після зґвалтування ОСОБА_11 , ОСОБА_9 зайшов до кімнати де знаходився ОСОБА_12 , а ОСОБА_10 , пішов до кімнати де перебувала потерпіла та користуючись тим, що її воля та здатність до опору були подавлені насильством з боку ОСОБА_9 , також зґвалтував її.
В апеляції прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій засуджених, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та постановити новий, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч. 3 ст. 152 КК України у виді 10-ти років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 153 КК України 5-ти років позбавлення волі і на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_10 покарання у виді 10 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада 2008 року, призначити засудженому остаточне покарання у виді 10-ти років 6-ти місяців позбавлення волі.
ОСОБА_9 призначити за ч. 2 ст. 187 КК України покарання у виді 8-ми років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю, за ч. 3 ст. 152 КК України призначити покарання у виді 10-ти років позбавлення волі та на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді 10-ти років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю. На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2005 року, призначити остаточне покарання у виді 10 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскаціє всього майна, що є його власністю.
В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання не в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України та достатньою мірою не врахував, що засуджені не працюють, раніше неодноразово судимі, вчинили умисні злочини в період не відбутої частини покарання, а отже на шлях виправлення не стали та певних висновків для себе не зробили, своєї вини у вичиненому не визнали, щиро не розкаялися, відсутні обставини, які пом`якшують покарання, а також, що вчиненні ними діяння відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів.
За таких обставин, на думку прокурора, призначене ОСОБА_10 та ОСОБА_9 покарання є недостатнім для їх виправлення та попередження вчиненню нових злочинів.
В апеляції та поданих до неї доповненнях засуджений ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати, а матеріали кримінальної справи направити на додаткове розслідування, посилаючись на те, що покази надані ним на стадії досудового слідства, були відібрані у нього з порушенням чинного законодавства.
Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції недотримався вимог ст. 323 КПК України 1960 року, щодо належної оцінки зібраних по справі доказів, оскільки він не вступав в статевий зв`язок з ОСОБА_11 проти її волі, це підтверджується показами потерпілої та свідків, які місцевий суд не прийняв до уваги, а тому вважає висновки суду з приводу доведеності його вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів безпідставними.
В апеляції та поданих до неї доповненнях засуджений ОСОБА_9 також просить постанову суду першої інстанції скасувати, а матеріали кримінальної справи направити на додаткове розслідування, посилаючись на те, що зібрані по справі докази не можу бути визнані належними і допустимими оскільки, були зібрані з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим, ОСОБА_10 дав неправдиві показання в ході досудового слідства, якими оговорив себе і ОСОБА_9 .
Інших доказів, які б доводили його вину у вчиненні інкримінованих злочинів, на думку засудженого, матеріали кримінальної справи не містять.
Що стосується показів потерпілої ОСОБА_11 з приводу її зґвалтування, та ОСОБА_12 про те, що в нього викрали куртку, то вони є безпідставними, так як не підтверджуються жодними даними.
Також, засудженими були подані зміни до апеляцій, в яких вони не визнаючи свою вину та кваліфікацію дій, просять переглянути вирок суду в частині призначеного їм покарання. Так, ОСОБА_9 просить за ч. 2 ст. 187 КК України призначити йому покарання у виді восьми років позбавлення волі з конфіскацією майна, що є його власністю; за ч. 3 ст. 152 КК України у виді восьми років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити покарання у виді 8-ми років позбавлення волі конфіскацією усього належного йому майна та згідно ч. 1 ст. 71 КК України, призначити йому остаточне покарання у виді восьми років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна. В обґрунтування своїх вимог, апелянт просить врахувати дані про його особу, зокрема те, що він є багатодітним батьком, має хвору дружину, а також відсутність завданих збитків.
ОСОБА_10 просить призначити йому покарання за ч. 3 ст. 152 КК України у виді восьми років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 153 КК України у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити йому покарання у виді восьми років позбавлення волі та згідно ч. 1 ст. 71 КК України призначити йому остаточне покарання у виді восьми років шести місяців позбавлення волі. Так, апелянт просить врахувати дані, які характеризують його особу, а саме те, що до затримання він працював, тобто займався суспільно корисною працею, та раніше до кримінальної відповідальності за подібні злочини не притягувався.
Також, засуджені просять перерахувати їм строк перебування під вартою відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в новій редакції та звільнити їх з-під варти.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану ним апеляцію та заперечував проти задоволення апеляцій засуджених та поданих до них змін, засуджених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які підтримали подані апеляції з урахуванням змін, та пояснили, що вину у вчиненні інкримінованих їм злочинів вони визнають і просять пом`якшити призначене їм покарання, а також заперечували проти задоволення апеляції прокурора, захисника ОСОБА_8 який діє в інтересах засуджених, який підтримав апеляції своїх підзахисних з урахуванням поданих до них змін та заперечував проти апеляції прокурора, провівши часткове судове слідство, судові дебати, заслухавши останнє слово засуджених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , дослідивши матеріали кримінальної справи та перевіривши доводи поданих апеляцій, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню.
Незважаючи на те, що справу було призначено до розгляду після вступу в законну силу нового Кримінального процесуального кодексу України, проте відповідно до розділу ХI «Перехідні положення» цього Кодексу, дана справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому КПК України 1960 року.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 і ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, за які їх засуджено, ґрунтуються на зібраних у справі та перевірених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну оцінку.
Так, вина ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 152 КК України та ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 153 КК України, підтверджується наступними доказами:
- показаннями потерпілого ОСОБА_12 , який в судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснив, що в ранці, до будинку за адресою АДРЕСА_3 , де він проживав разом з ОСОБА_11 зайшли ОСОБА_9 і ОСОБА_10 . ОСОБА_9 почав його бити та погрожувати розбитою пляшкою, вимагав у них гроші. Потім засуджені забрали ОСОБА_11 , а йому наказали залишитися в кімнаті. Згодом потерпілий побачив, як ОСОБА_10 ґвалтує ОСОБА_11 . Скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає, він вискочив у вікно та побіг до дочки ОСОБА_11 і повідомив їй, що матір ґвалтують. Повернувшись до будинку він побачив, що ОСОБА_10 затримали. Пізніше ОСОБА_11 йому розповіла, що її також зґвалтував і ОСОБА_9 . Також, потерпілий повідомив, що ОСОБА_9 погрожуючи йому розбитою пляшкою забрав у нього шкіряну куртку.
- показаннями потерпілої ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснила, що в ранці 30 вересня 2011 року до дубинку, який розташований в АДРЕСА_3 , де вони проживали разом з ОСОБА_12 зайшли ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які їх розбудили. ОСОБА_9 почав бити ОСОБА_12 , вимагав гроші, погрожував йому розбитою пляшкою. Потім ОСОБА_9 і ОСОБА_10 її зґвалтували. При цьому, ОСОБА_10 зґвалтував її природним і неприродним способом. Потім прибігла її дочка і ОСОБА_9 з ОСОБА_10 втекли. У вікно вона побачила, що ОСОБА_9 тікав у куртці ОСОБА_12 .
Надані потерпілими ОСОБА_12 і ОСОБА_11 показання в суду апеляційної інстанції повністю збігаються з показаннями наданими ними в судовому засіданні суду першої інстанції та на досудовому слідстві, вони є послідовними і логічними та узгоджуються з іншими зібраними по справі доказами.
- показаннями свідка ОСОБА_13 , яка в судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснила, що до неї на роботу прибіг ОСОБА_12 і повідомив, що її матір ґвалтують. Вона побігла до будинку та по дорозі викликали міліцію. Місце її роботи знаходиться неподалік від будинку де проживала її матір з ОСОБА_12 , а тому хвилин через п`ять вона була на місці. Забігши до будинку вона побачила, що ОСОБА_10 ґвалтує її матір, побачивши її останній почав тікати. Пізніше матір їй повідомила, що її зґвалтувало двоє чоловіків, а ще сказала, що побили ОСОБА_12 і забрали його куртку.
Показання свідка ОСОБА_13 надані суду апеляційної інстанції аналогічні тим показанням, які вона надавала в суді першої інстанції та на досудовому слідстві, є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими зібраними по справі доказами.
- показаннями свідка ОСОБА_14 , з яких вбачається, що 30 вересня 2011 року від чергового по місту Києву була отримана інформація про зґвалтування по провулку Межовому. Приїхавши на місце події вони побачили потерпілу, яка повідомила, що її зґвалтували та описала ґвалтівників. По цим прикметам було затримано ОСОБА_10 . Також, даний свідок зазначив, що ОСОБА_12 повідомляв йому, що у нього щось викрали, що саме він не пам`ятає. На обличчі у ОСОБА_12 були синці.
- показаннями свідка ОСОБА_15 , з яки вбачається, що він чергуючи отримав виклик про зґвалтування жінки. Приїхавши на виклик він побачив жінку та її дочку. Йому повідомили, що жінку зґвалтували та описали прикмети ґвалтівників. Розпочавши пошук по прикметам, виявили двох чоловіків неподалік від будинку. Коли підійшли до цих осіб, вони почали тікати. Одного з них догнали та показали дочці потерпілої. Та вказала, що цей чоловік зґвалтував її матір. Також, даний свідок пояснив, що коли стояв із затриманим, то чув, що потерпілі говорили, що їх пограбували.
- показаннями свідка ОСОБА_16 , з яких вбачається, що в його провадженні перебувала справа відносно ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , жодних домовленосте між ним і засудженими не було, наскільки він пам`ятає, куртку потерпілим віддав він.
- протоколом огляду місця події від 30 вересня 2011 року та фото таблицею до нього.
- висновком судово-медичної експертизи від 30 листопада 2011 року, відповідно до якого у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження;
- протоколами пред`явлення фотознімків для впізнання від 10 жовтня 2011 року та від 27 жовтня 2011 року.
- протоколом очної ставки між ОСОБА_11 і ОСОБА_10 від 01 жовтня 2011 року.
- протоколом очної ставки між ОСОБА_12 і ОСОБА_10 від 01 жовтня 2011 року.
- протоколом очної ставки між ОСОБА_13 і ОСОБА_10 від 01 жовтня 2011 року.
- висновком криміналістичної експертизи від 27 листопада 2013 року.
- висновком судово-психіатричної експертизи № 498 від 20.12.2011 року.
Також, вина засуджених підтверджується і показаннями ОСОБА_10 наданими ним під час досудового слідства, де він повністю підтвердив фактичні обставини справи та детально розповів про події, які відбувалися 30 вересня 2011 року.
Крім того, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, засудженими ОСОБА_9 і ОСОБА_10 були подані зміни до своїх апеляцій, в яких вони зазначили, що не оспорюють фактичні обставини справи та кваліфікацію дій. В судовому засіданні апеляційного суду засуджені пояснили, що свою вину у вчиненні інкримінованих їм злочинів вони визнають повністю та просять переглянути вирок суду першої інстанції в частині призначеного їм покарання, в зв`язку з чим і змінюють свої апеляційні вимоги.
З урахуванням вказаних обставин, колегія суддів розцінює зміну показів ОСОБА_10 в суді першої інстанції, як спосіб уникнення кримінальної відповідальності.
Заяви засуджених про застосування відносно них незаконних методів досудового слідства були перевірені судом першої інстанції, у зв`язку з чим, було надано доручення прокуратурі району провести відповідне розслідування. В ході проведення розслідування по зазначеному факту були допитані старший слідчий Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_16 , слідчий ОСОБА_17 , а також свідок ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , засуджений ОСОБА_10 . Також було вивчено матеріали кримінальної справи № 07-12432 по обвинувачення ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України. За результатами судового слідства в суді першої інстанції, не було встановлено в діях працівників Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві фактів застосування незаконних методів досудового розслідування. Крім того, постановою старшого слідчого прокуратури Подільського району м. Києва ОСОБА_20 від 04 жовтня 2013 року кримінальне провадження було закрито за відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.
Таким чином, на думку колегії суддів, вина ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 152 і ч. 2 ст. 153 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187 і ч. 3 ст. 152 КК України, повністю підтверджується зібраними по справі доказами. Ці докази були зібрані у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому вони є допустимими і належними.
Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, викладених у вироку, з приводу того, що під час досудового слідства права ОСОБА_9 і ОСОБА_10 на захист не порушувалися. У зв`язку з цим, у суду не має підстав ставити під сумнів належність вказаних вище доказів.
Показання свідків ОСОБА_21 і ОСОБА_22 колегіє суддів не приймаються до уваги, оскільки вони як не спростовують факт вчинення засудженими злочинів, так і не заперечують його. Як вбачається з показів останніх, наданих ними в судовому засіданні суду апеляційної інстанції вони не були безпосередніми очевидцями події. Так, свідок ОСОБА_22 пояснила, що вона весь час сиділа на лавці біля будинку. ОСОБА_9 і ОСОБА_23 заходили до будинку, що там відбувалося вона не знає, пізніше з будинку вибіг ОСОБА_10 , приїхала міліція і вони розбіглися. Про те, що засуджені робили в будинку вона не знає, їй нічого не розповідали. Аналогічні показання надав апеляційному суду і свідок ОСОБА_21 .
Також, на переконання колегії суддів, призначаючи засудженим покарання, суд першої інстанції діяв у відповідності вимог ст. 65 КК України.
Так, відповідно до вимог даної норми закону, суд призначаючи покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів справи, судом дотримано загальних засад призначення покарання.
Зокрема, суд першої інстанції при визначенні виду і розміру покарання засудженим врахував тяжкість вчинених ними злочинів, а саме, те що вони відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких, осіб винних, які раніше судимі, однак на шлях виправлення не стали та знову скоїли умисні злочини.
Обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено.
Також, судом встановлено обтяжуючі обставини обом засудженим вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину.
Таким чином, враховуючи тяжкість вчинених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 злочинів та осіб засуджених, зокрема: ОСОБА_9 , який одружений, є багатодітним батьком, до затримання працював неофіційно, раніше неодноразово судимий, має постійне місце реєстрації і проживання; ОСОБА_10 , який не одружений, дітей та осіб, які перебувають у нього на утриманні не має, не працюючого, раніше неодноразово судимий, має постійне місце реєстрації і проживання; а також, враховуючи відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставин, які в силу ст. 67 КК України обтяжують покарання, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину, колегія суддів не вбачає підстав, як для пом`якшення покарання засудженим, так і для призначення їм більш суворого покарання.
В зв`язку з цим, враховуючи все вище наведене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для його скасування, а відтак подані апеляції засуджених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та прокурора не підлягають задоволенню.
Також, приймаючи до уваги те, що засуджені ОСОБА_9 і ОСОБА_10 по цій кримінальній справі певний термінперебувають під вартою, колегія суддів, відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», вважає за необхідне зарахувати засудженим строк попереднього ув`язнення у строк покарання із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення дорівнює 2 дням позбавлення волі.

Однак, колегія суддів не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_9 і ОСОБА_10 з-під варти, як просять про це засуджені, оскільки станом на 14 квітня 2016 року призначене їм покарання ще не відбуте.
Керуючись ст. ст. 365, 366, КПК України1960 року та розділом ХI«Перехідні положення» КПК України 2012 року, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 23 грудня 2013 року, яким ОСОБА_10 визнано винними у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 153 ч. 3 ст. 152 КК України, та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187 ч. 3 ст. 152 КК України, залишити без зміни, а апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, і засуджених ОСОБА_10 і ОСОБА_9 - без задоволення.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII зарахувати ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення з 24 грудня 2011 року по 14 квітня 2016 року у строк покарання із розрахунку, що 1 день попереднього ув`язнення дорівнює 2 дням позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII зарахувати ОСОБА_10 строк попереднього ув`язнення з 30 вересня 2011 року по 14 квітня 2016 року у строк покарання із розрахунку, що 1 день попереднього ув`язнення дорівнює 2 дням позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі трьох місяців з часу проголошення повного тексту ухвали, а ОСОБА_9 і ОСОБА_10 з моменту вручення їм копії ухвали.

Судді : ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3