ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/3785/16-к
Провадження № 1-кп/636/441/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 листопада 2016 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Чугуєві обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000555, внесеному 25 грудня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Хотімля, Вовчанського району, Харківської області, громадянина України, українця, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2016 року народження, військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:
04 серпня 2014 року на підставі указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 607/2014 від 21.07.2014р. Вовчансько-Великобурлуцьким ОРВК ОСОБА_4 призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період до військової частини НОМЕР_2 , яка в умовах особливого періоду іменується військова частина польова пошта НОМЕР_1 , Збройних Сил України.
З 04.08.2014р. відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_4 вважається таким, що займає посаду та приступив до виконання обов`язків на посаді номера обслуги І мінометного взводу І мінометної батареї І механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11. 16. 127. 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Однак, військовослужбовець ОСОБА_4 , порушуючи вищевказані вимоги чинного законодавства України, у період з 21.11.2014р. по 20.09.2016р. став на злочинний шлях та без поважних причин покинув військову частину та не з`явився вчасно на військову службу до військової частини НОМЕР_2 .
01.09.2014р. ОСОБА_4 перебуваючи у звільненні отримав травму голови та був госпіталізований до Харківської обласної клінічної лікарні де перебував до 15.09.2014р., але до військової частини прибув лише 25.09.2014р., тобто був незаконно відсутнім на військовій службі 09 днів, і після повернення до військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_4 отримав направлення до військової частини НОМЕР_4 (військовий госпіталь) для проходження військово-лікарської комісії. 21.10.2014р. ОСОБА_4 отримав висновок військово-лікарської комісії, яким визнано придатним для проходження військової служби та відпустку за станом здоров`я на 30 днів, тобто до виконання обов`язків військової служби ОСОБА_4 мав повернутися 21.11.2014р., однак солдат ОСОБА_4 діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, 21.11.2014р. не приступив до виконання обов`язків військової служби та до 20.09.2016р. до органів військового та цивільного управління про себе не заявляв, до військової частини не повертався, тобто ОСОБА_4 діючи умисно, розуміючи значення своїх дій, в порушення вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 1 1, 16, 127. 128, 130, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил ; України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, за відсутності поважних причин, без дозволу командирів та начальників, не з`явився вчасно до місця служби - військової частини НОМЕР_2 . у період часу з 15.09.2014р. по 25.09.2014р. та з 21.11.2014р. по 20.09.2016р., а вільний час, що з`явився у зв`язку із цим, використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби.
Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно до місця служби, без поважних причин, тривалістю понад один місяць.
23 квітня 2016р. між прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_6 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 407 КК України, обвинувачений у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість в обсязі підозри у кримінальному провадженні. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме у вигляді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробувальним строком на 3 роки, та отримана згода підозрюваного на його призначення. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені підозрюваному.
Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Відповідно ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
В судовому засіданні прокурор, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні також просили вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, та оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , склад кримінального правопорушення з кваліфікуючими ознаками нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вказує на кваліфікацію діяння за ч. 3 ст. 407 КК України, обвинувачений визнав свою вину повністю.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінального покарання та розміру призначеного покарання, які встановлені КК України.
Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості, від якого потерпілих немає.
Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_4 раніше не притягався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щиросердечне каяття, визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлені.
При вирішенні питання про відповідність угоди вимогам ст. 474 КПК України, суд, враховує, що умови Угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього Кодексу, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод, чи інтересів сторін або інших осіб, не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.
Згідно ст. 65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.
За таких обставин суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_4 , як військова службова особа, не з`явився вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, і тому його дії кваліфікує за ч. 3 ст. 407 КК України, за якою належить призначити ОСОБА_4 узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості міру покарання.
Таким чином, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 відповідають вимогам КПК та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.
Цивільний позов по справі не заявлений. Матеріальної шкоди не завдано.
Речовий доказів та судових витрат не має.
В ході досудового слідства обвинуваченому ОСОБА_4 обираний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строк якого закінчився 20.11.2016р.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 369, 370, 371, 373, 374, 473-476 КПК України, суд -
у х в а л и в :
Затвердити угоду про визнання винуватості укладену 23 квітня 2016 року між прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 23 квітня 2016 року покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 не обирався.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Суддя