Провадження № 11-кп/780/235/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 39 02.03.2016

УХВАЛА
Іменем України
02 березня 2016 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Київської області на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2015 року , яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, українця, громадянина України,освіта середня, учня 3 курсу ДПТНЗ «Білоцерківське вище професійне училище будівництва та сервісу», перебуваючого на військовому обліку в Білоцерківському ОМВК, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- засуджено за ч.2 ст.309 КК України - 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.ст. 104, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбуття покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк - 2 роки та зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти дані органи про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 307 грн. 20 коп. процесуальних витрат. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2016 р.виправлено описку у результативній частині вироку Білоцерківського міськрайонного суду від 03.12.2015 року та вказано, що слід читати: на підставі ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбуття покарання з випробовуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю два роки.

Згідно вироку, влітку 2015 року неповнолітній ОСОБА_7 , перебуваючи поруч із лісосмугою, що проходить вздовж автодороги « Біла Церква Володарка » в напрямку смт. Володарка, Київської області помітив дикоростучі рослини коноплі та скосив собі частину із них, пообривавши з них листя, яке приніс до місця свого постійного проживання- до кв. АДРЕСА_3 , де зберігав їх з метою власного вживання без мети збуту. В подальшому, 16.10.2015 року близько 11.40 год., під час огляду працівниками міліції квартири АДРЕСА_3 , в присутності понятих, в кімнаті, де проживав неповнолітній ОСОБА_7 та в його присутності було виявлено та вилучено два паперових згортки та два поліетиленових пакети із сухою подрібненою речовиною рослинного походження зеленого кольору, скляну банку об`ємом 0,5 л із подрібненою речовиною рослинного походження зеленого кольору, металеву коробку із сухою подрібненою речовиною рослинного походження зеленого кольору, що відповідно до висновку експерта від 16.10.2015 року є небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено- канабіс, визначена маса наркотичного засобу ( канабісу), в перерахунку на суху речовину становить 623.09 гр.

В апеляційні скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком - 2 роки. Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати останнього в період іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу КВІ, повідомляти про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в КВІ. В решті вирок залишити без змін.

Вказує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення будучи неповнолітнім, проте при призначені покарання із застосуванням ст. 104 КК України, суд не застосував ст. 75 КК України, а саме: відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» звільнення неповнолітніх від покарання з випробуванням застосовується на тих же підставах, що й до дорослих (статті 75-78 КК України), з урахуванням особливостей, визначених у ст. 104 КК України. Таке звільнення допускається лише в разі засудження неповнолітнього до позбавлення волі (ч. 2 ст. 104 КК України).

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Оскільки вирок суду не оскаржується стосовно встановлених судом фактичних обставин справи, доведеності вини засудженого, кваліфікації його дій, тому апеляційній суд відповідно до ст. 349 КПК України, не приводить детальний аналіз цих обставин. Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Призначаючи покарання за ч.2 ст. 309 КК України суд належним чином врахував ступень тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який скоїв злочин будучи неповнолітнім, раніше не судимий, вину визнав, розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину.

Крім цього, суд врахував характеристики на обвинуваченого по місцю його навчання та проживання, думку представників служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області та органу пробації щодо міри покарання неповнолітньому ОСОБА_7 .

За місцем проживання ОСОБА_7 характеризується посередньо, громадський порядок не порушує, спиртними напоями не зловживає, з 01.03.2010 року по 25.06. 2010 року перебував на інвалідності за станом здоров`я, на даний час знаходиться на обліку у лікаря ендокринолога.

Крім того, перебування ОСОБА_7 під час виявлення та вилучення канабісу у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів суд визнав обставиною, яка обтяжує покарання, що не оскаржується апелянтом.

Тому, апеляційний суд вважає, що призначене судом покарання на підставі ст.ст. 104, 75 КК України, належним чином мотивоване та є необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_7 і попередження нових злочинів. Таке покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України і є домірним скоєному, повинно та максимально сприяє досягненню мети покарання, яка полягає у виправленні неповнолітнього засудженого, його вихованні та соціальній реабілітації, що фактично не оскаржується апелянтом.

Як вбачається із мотивувальної частини вироку, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням, суд послався саме на ст.ст. 104, 75 КК України. Крім того, ухвалою суду від 14 січня 2016 р.виправлено описку у результативній частині вироку суду від 03.12.2015 року та вказано, що на підставі ст. 75, 104 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбуття покарання з випробовуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю два роки, яка є чинною та апелянтом не оскаржується.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом вірно застосовані ст.ст. 104, 75 КК України, доводи апелянта в цій частині є формальними та безпідставними. Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 419, 421 КПК України, колегія суддів, - у х в а л и л а :

вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Головуючий

Судді