Справа № 132/2209/16-к
ВИРОК
ІМ`ЯМ УКРАЇНИ
23 серпня 2016 р.

Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Калинівка кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000171 від 16.07.2016 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , освіта середня, військовослужбовця строкової служби, раніше не судимого,

по вчиненню кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора військової прокуратури Вінницького гарнізону

ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

22.04.2013 року, ОСОБА_3 призваний на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та проходить строкову військову службу на посаді помічника гранатометника 2 відділення 1 взводу оперативного призначення роти оперативного призначення на бронеавтомобілях 1 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Відповідно до вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України старший солдат ОСОБА_6 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Незважаючи на вищевказане, старший солдат ОСОБА_6 вирішив стати на злочинний шлях та тимчасово ухилитись від військової служби.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №16 від 15.10.2014 року ОСОБА_7 надано додаткову відпустку через сімейні обставини строком на 10 календарних днів з 16.10.2014 року по 25.10.2014 року.

Однак 26.10.2014 року, після закінчення відпустки, старший солдат ОСОБА_6 , бажаючи тимчасово ухилитись від військової служби, в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, умисно, без поважних причин не з`явився вчасно з відпустки до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, а саме: займався пошуком джерел доходів, перебував за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , тощо і лише 11.07.2016 року був затриманий в м. Новопсков, Луганської області та 13.07.2016 року повернувся до військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином помічник гранатометника 2 відділення 1 взводу оперативного призначення роти оперативного призначення на бронеавтомобілях 1 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України військовослужбовець строкової військової служби старший солдат ОСОБА_6 26.10.2014 року умисно, без поважних причин, не з`явився вчасно з відпустки на військову службу до військової частини НОМЕР_1 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби до 11.07.2016 року.

Вказані дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем строкової служби.

09.08.2016 року між прокурором військової прокуратури Вінницького гарнізону, якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000171 від 16.07.2016 року та обвинуваченим ОСОБА_3 була укладена угода про визнання винуватості.

Згідно даної угоди ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України в обсязі підозри. Також вказаною угодою сторони погодили покарання обвинуваченому з приміненням ст. 69 КК України, не передбачене санкцією ч. 3 ст. 407 КК України у виді штрафу в розмірі 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2550 грн.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Так злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , і останній визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

При цьому суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 , вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання та проходження строкової військової служби обвинувачений характеризується позитивно, розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_3 і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання з приміненням ст. 69 КК України, не передбаченою санкцією ч. 3 ст. 407 КК України у виді штрафу в розмірі 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2550 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

Затвердити угоду від 09.08.2016 року між прокурором військової прокуратури Вінницького гарнізону та обвинуваченим ОСОБА_3 про визнання винуватості.

ОСОБА_3 визнати винним по ч. 3 ст. 407 КК України та з приміненням ст. 69 КК України призначити йому узгоджене з прокурором покарання у виді штрафу в розмірі 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2550 грн.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Вінницької області через Калинівський районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: