Справа № 152/1169/16-к

У Х В А Л А
30 серпня 2016 року м. Шаргород
Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
провівши відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду, посилаючись на те, що під час досудового розслідування були дотримані усі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акта не вбачається.
Окрім того, прокурором заявлено клопотання про виклик у судове засідання для допиту як свідків обвинувачення: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .
Потерпілий ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні проти призначення справи до судового розгляду та проти виклику свідків, про яких заявив прокурор, не заперечував.
Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні проти призначення справи до судового розгляду та проти виклику свідків, про яких заявив прокурор, не заперечував, проте заявив, що обвинувальний акт він не отримував, а розписку він підписав у кабінеті слідчого ОСОБА_11 , з яким вони домовились, що обвинувальний акт ОСОБА_4 отримає пізніше у прокурора, проте він так його і не отримав.
Суд, з`ясувавши в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду, не вдаючись до оцінки доказів, а лише дослідивши зміст обвинувального акта та доданого до нього реєстру матеріалів досудового розслідування, вирішуючи питання призначення цього кримінального провадження до судового розгляду, виходить із такого.
Пунктом 3 ч. 3 ст. 314 КПК України встановлено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Згідно із пунктом 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення.
Із обвинувального акта вбачається, зокрема, що 12 лютого 2016 року, біля 13 години 20 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи у Шаргородській районній гімназії, розташованій у місті Шаргород, Жмеринське шосе, під час словесної суперечки з ОСОБА_5 наніс останньому удар ногою по правій нозі.
Згідно висновку експерта у ОСОБА_5 було виявлено наступні тілесні ушкодження: синець у нижній третині по задній поверхні правого стегна, який відноситься до легких тілесних ушкоджень.
Отже, в обвинувальному акті не зазначено, конкретне місце вчинення злочину, тобто приміщення гімназії, у якому відбувались події, про які йдеться в обвинувальному акті.
Також обвинувальний акт не містить вказівки на те, якою ногою ОСОБА_4 на думку органів досудового розслідування наносив удар та в яку конкретно частину правої ноги ОСОБА_5 був нанесений удар.
Окрім того, в обвинувальному акті не зазначено, чи перебуває удар, який був начебто нанесений ОСОБА_4 у причинному зв`язку з ушкодженням, отриманим ОСОБА_5 .
Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Частиною 1 ст. 337 КПК передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в його межах, крім випадків, передбачених цією статтею.
Відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК у разі визнання особи виправданою або винуватою в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, адже правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.
Частиною 2 ст. 8 та частиною 5 ст. 9 КПК України встановлено, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» пункту 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» №9783/82, пункт 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», пункт 52).
Отже, на переконання суду, обвинувачення, висунуте ОСОБА_4 , є неконкретним, що позбавляє останнього права на захист.
Окрім того, згідно з пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Частинами 1 та 4 ст. 110 КПК України встановлено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Отже, із зазначеного вище вбачається, що обвинувальний акт є одним із видів процесуального рішення.
Відповідно до ч. 1 та пункту 2 ч. 2 ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування.
Водночас, всупереч ч. 1, пункту 2 ч. 2 ст. 109 та частинам 1 та 4 ст. 110 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування цього кримінального провадження не містить реквізитів такого процесуального рішення як обвинувальний акт.
Слід також зазначити, що згідно з пунктом 3 ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Із обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_4 взагалі не було висунуте обвинувачення в порядку, встановленому КПК України, а лише повідомлено про підозру, про що свідчить вказівка в обвинувальному акті про те, що відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 276 КПК України встановлено наявність достатніх доказів для підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Отже, зважаючи на це, ОСОБА_4 не може перебувати у статусі обвинуваченого, оскільки йому не було висунуто обвинувачення у порядку, встановленому законом.
Суд також зауважує, що в обвинувальному акті передбачено, що він направляється для затвердження прокурору Шаргородського району, тоді як затверджений він був прокурором Жмеринської місцевої прокуратури юристом третього класу ОСОБА_3 , тобто не тим прокурором, на затвердження якому він направлявся.
За таких обставин, суд вважає, що обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не відповідає вимогам КПК України і, оскільки суд в подальшому пов`язаний з інформацією, викладеною у цьому документі, необхідною як для призначення і проведення підготовчого судового засідання, так і подальшого судового розгляду, обвинувальний актслід повернути прокурору для усунення наведених вище недоліків.
Оскільки обвинувальний акт, через його невідповідність вимогам КПК України повертається прокурору, клопотання, заявлені прокурором та ОСОБА_4 про виклик свідків та витребування документів судом не вирішуються.
Керуючись статтями 314, 369-372 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суду Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1