справа № 462/459/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 червня 2016 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

потерпілого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Іванівка Перемишлянського району Львівської області, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, який проживає на АДРЕСА_1 та зареєстрований в АДРЕСА_2 , раніше судимого, востаннє 08 грудня 2005 року Пустомитівським районним судом Львівської області за ч.3 ст.289 КК України, ст.69, 71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі,

за ч.2 ст.185 КК України, суд

в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 13.09.2015 року в обідній період доби, перебуваючи в гостях в будинку АДРЕСА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю господарів, шляхом вільного доступу, таємно викрав із кишені куртки, яка знаходилася в шафі даного помешкання, золотий чоловічий перстень із камінчиком червоного кольору, вагою 15 грам, вартістю 15000 грн., який належить ОСОБА_5 , чим завдав останньому шкоду на вказану суму.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.185 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, у вчиненому щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.

Зі змісту ст.32 КК України повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, що відносно обвинуваченого внесені відомості до ЄРДР 05.11.2015року про вчинення ним 23.08.2015року кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, тобто до вчинення 13.09.2015 року інкримінованого йому злочину.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна /крадіжка/, вчинена повторно, тобто вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди потерпілому.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Відповідно до положень ч.4 ст.67 КК України якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.
Виходячи з роз`яснень, що містяться в абз.2 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» № 7 від 04.06.2010 року, якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої ст.67 КК як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, вчиненим умисно, з корисливих мотивів; конкретні обставини вчинення злочину; особу винного, який раніше судимий /матеріали кримінального провадження, арк.63, 64/; неодружений; не працює, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває /матеріали кримінального провадження, арк. 73, 75/, згідно наданої характеристики за місцем проживання скарг щодо нього не поступало /матеріали кримінального провадження, арк. 69/.

Виходячи з наведеного, беручи до уваги думку потерпілого ОСОБА_5 , який заявив, що претензій до обвинуваченого не має, оскільки він відшкодував завдану шкоду, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді обмеження волі в межах санкції ч.2 ст.185 КК України, та, беручи до уваги вищенаведені обставини, застосувати до обвинуваченого ст.75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки його виправлення можливе без реального відбування покарання. При цьому, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені п.2, 3, 4 ст.76 КК України.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Підстав, передбачених ст.ст. 176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого запобіжних заходів суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-375 КПК України, суд

з а с у д и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України і призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 /два/роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання із випробуванням протягом іспитового строку тривалістю один рік.

Зобов`язати ОСОБА_4 , відповідно до ст.76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: /підпис/
З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1