Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/2561/16-к
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 вересня 2016 року м. Сторожинець

Сторожинецький районний суд Чернівецької області в складі:

Слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

перевіривши клопотання слідчого СВ Сторожинецького ВП ГУНП ОСОБА_4 про арешт майна,

встановив:
20 вересня 2016 року, до слідчого судді Сторожинецького районного суду, Чернівецької області звернувся слідчий СВ Сторожинецького ВП ГУНП ОСОБА_4 із клопотанням в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі ЄРДР) за № 00000266, про арешт майна, яке було вилучене в ході обшуку 18.04.2016р. в нежитловому приміщенні, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_5 , а саме кузови від автомобілів іноземного виробництва із знищеними та пошкодженими ідентифікаційними номерами кузова та комплектуючі до них. Крім цього були виявлені також і автозапчастини. Слідчий просив накласти арешт на автозапчастини, двигуни за переліком, згідно клопотання та на кузови, рами (шасі) легкових автомобілів.

Слідчий у судове засідання на розгляд клопотання не зявився.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, просить його задовольнити.

Розглянувши клопотання і дослідивши додані до нього документи, а також матеріали кримінального провадження надані прокурором, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення у юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Здійснюючи обґрунтування клопотання про арешт майна, слідчий посилається на мету арешту визначену в п.1 ч.2 ст.170 КПК України, а саме забезпечення збереження речових доказів.

Постановою прокурора від 18.04.2016 року все майно зазначене в клопотанні визнано речовими доказами в кримінальному провадженні.

Разом з тим слідчим суддею не знайдено доказів вважати, що відносно всього майна яке зазначене в зазначеній постанові прокурора існує сукупність розумних підозр вважати що вони є доказом злочину, або як зазначає прокурор є знаряддям злочину.

Крім цього наявність таких же розумних підозр можна віднести і до п`яти двигунів, однак вказані двигуни слідчий не ідентифікує.

Слідчим не надано жодних доказів, які б в сукупності свідчили про існування підстав чи розумних підозр вважати, що вони є доказом злочину.

До того ж ОСОБА_6 , як вбачається із представлених матеріалів є власником виявленого в ході обшуку майна, оскільки він займається підприємницькою діяльністю по реалізації запасних частин до автомобілів.

Слідчий виявивши вказані запасні частини до автомобілів мав би вияснити джерело їх походження, правові підстави їх знаходження у власності ОСОБА_6 .. Зокрема у матеріалах відсутні докази про виклики ОСОБА_6 (як власника майна (поштові повідомлення про вручення повістки)) до слідчого чи прокурора.

Крім цього абзац другий ч.1 ст.170 КПК України передбачає певні ризики, наявність яких свідчить про необхідність арешту майна. Такими ризиками є запобігання можливості приховування майна, його пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої ст.170 цього Кодексу.

В клопотанні слідчий тільки послався на зазначені ризики, але жодним чином не довів наявність вказаних ризиків, що також свідчить про безпідставність клопотання.

Слідчий в клопотанні не зазначив і розумність та співмірність обмеження права власності ОСОБА_6 у порівнянні із завданням кримінального провадження.

Виходячи із положень Європейської Конвенція про захист прав і основних свобод людини від 4 листопада 1950 року, ратифікувавши яку 17 липня 1997 p., Україна визнала не лише право на «мирне володіння майном», а й згідно із положеннями ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції визнала обов`язок щодо запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та іншим порушенням принципу безперешкодного користування своїм майном. Згідно рішень Європейського суду «Маркс проти Німеччини» та «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» відображено визнання права будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном.
Зважаючи на вказані норми прецедентного права, слідчий суддя не може погодитись із висновками слідчого щодо порушення зазначеного права власника всіх зазначених в клопотанні запасних частин до автомобілів, виходячи тільки із завдань кримінального провадження без врахування норм щодо захисту права власності та норм щодо співмірності вартості майна і розміру шкоди.

На вказане в клопотанні майно ухвалою Сторожинецького районного суду, Чернівецької області від 21.04.2016р. було накладено арешт, 30.06.2016р. за ухвалою цього ж суду арешт було скасовано. Ухвалою Сторожинецького районного суду, Чернівецької області від 02.08.2016р. та від 11.08.2016р. було накладено арешт на зазначене майно, а 17.08.2016р. за ухвалою цього ж суду арешт майна, яке зазначено у даному клопотанні слідчого було скасовано.

Після винесення ухвали до подачі клопотання, яке розглядається в даний час ніяких обставин не вияснено та не встановлено, які би давали підстави слідчому знову звернутися до суду з тим же клопотанням.

Вивчивши надані матеріали, слідчий суддя встановив, що після винесення ухвали суду про повернення автозапчастин ОСОБА_6 слідчим 05.09.2016р. було направлено запити до офіційних дилерів «RENAULT Україна», «Volkswagen Україна», «Honda Україна», « Suzuki Україна», що, як зазначив прокурор у судовому засіданні, стало підставою для слідчого знову звернутися до суду із клопотанням про накладення арешту на майно. Слідчий суддя встановив, що ні у протоколі обшуку, ні у протоколі огляду, а також із наданої розписки ОСОБА_5 про отримання майна на зберігання від 23.04.2016р. не вбачається, що там зазначені були двигуни автомобілів. Окрім того як вбачається із клопотання та ухвали Сторожинецького районного суду від 21.04.2016р. про «накладення арешту на п`ять моторів до автомобілів іноземного виробництва із затертими ідентифікаційними номерами» та ухвали суду від 30.06.2016р. про зняття арешту зокрема в частині «п`ятьох моторів до автомобілів іноземного виробництва із затертими ідентифікаційними номерами», на даних двигунах, які просить слідчий арештувати відсутні ідентифікаційні номери. Разом з тим, у запитах офіційним дилерам «RENAULT України», «Volkswagen Україна», «Honda Україна», « Suzuki Україна» вказані двигуни із зазначенням номеру. Слідчому судді не зрозуміло звідки з`явились двигуни із зазначеними у запитах номерами.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 172, 173 КПК України, слідчий суддя,

постановив:
В задоволенні клопотання слідчого Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_4 , погоджене із прокурором Сторожинецької місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Чернівецької області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: