АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №10-кп/796/1046/2016 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст.110, ч. 1 ст. 111 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 0000136 за апеляційною скаргою прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчого відділу прокуратури та підтримання державного обвинувачення прокуратури Автономної Республіки Крим ОСОБА_6 , на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 08 квітня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_6

захисників адвокатів - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08 квітня 2016 року обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000136 від 13 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 111 КК України, повернуто прокурору.

Обґрунтовуючи таке рішення, суд в ухвалі зазначив, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, не містить формулювання обвинувачення, тобто твердження про вчинення особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність. Крім того, суд звернув увагу на порушення вимог процесуального закону у кримінальному провадженні щодо окремої категорії осіб депутата місцевої ради, яким є обвинувачений ОСОБА_9 та на здійснення письмового повідомлення про підозру ОСОБА_9 неналежною особою всупереч вимог ст. 481 КПК України. В ухвалі суду також йдеться про ненадання стороні захисту доступу до матеріалів досудового розслідування у спосіб, передбачений КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу районного суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання. Так, щодо невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України, як підстави для повернення його прокурору, в апеляційній скарзі зазначено, що чинний кримінальний процесуальний закон жодним чином не містить посилання на зміст формулювання обвинувачення, а перераховує виключно перелік відомостей, які повинні у ньому зазначатись. Отже, висновки суду про відсутність формулювання обвинувачення є хибними. Крім того, письмове повідомлення ОСОБА_9 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення складене 11.08.2015 року прокурором Автономної Республіки Крим, ОСОБА_10 , у відповідності до положень ст. 481 КПК України. При цьому, як стверджує прокурор зазначене питання не може бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні і не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору. Не відповідають дійсності також висновки суду про те, що стороною обвинувачення порушено вимоги ст. 290 КПК України в частині ненадання стороні захисту доступу до матеріалів досудового розслідування у спосіб, передбачений КПК України. Так, сторона обвинувачення надала доступ ОСОБА_9 та його захисникам до усіх матеріалів досудового розслідування, про що свідчать їх розписки у протоколі про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 05.02.2016 року.

В заперечення на апеляційну скаргу прокурора захисники просять залишити її без задоволення, вважаючи ухвалу районного суду законною та обґрунтованою. При цьому зазначають, що у протоколах про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 01.02.2016 року та 02.02.2016 року відсутній опис матеріалів досудового розслідування, доступ до яких був наданий підозрюваному та стороні захисту, а отже, розцінювати письмову розписку як підтвердження факту надання доступу до матеріалів обвинуваченому та його захисникам не має підстав. Доводи сторони обвинувачення стосовно того, що органом досудового розслідування дотримано положення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України із зазначенням правової кваліфікації кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 вважають безпідставними, оскільки прокурором не вказано диспозиції та санкції кримінальних правопорушень, інкримінованих ОСОБА_9 в допустимій редакції. При цьому, формулюючи обвинувачення орган досудового розслідування зобов`язаний був сформулювати твердження про вчинення злочину ОСОБА_9 , тобто зазначити подію кримінального правопорушення (час, місце та спосіб), інші обставини вчинення кримінального правопорушення, а також твердження про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні даного кримінального правопорушення з визначенням форми, мети та мотиву вчинення. Поряд з цим, захисники відзначають, що всупереч ст. 291 КПК України в обвинувальному акті не вказано місце вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 , не зазначено місце проживання ОСОБА_9 , не враховані такі обставини, що пом`якшують покарання як вчинення злочину під впливом погрози та примусу, тяжкий стан здоров`я обвинуваченого. Крім того, вказують, що 11 серпня 2015 року ОСОБА_9 здійснено повідомлення про підозру за ст. 111 ч. 1 КК України прокурором Автономної Республіки Крим. Разом з тим, в порушення вимог ст. 278 КПК України, згідно якої якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, то повідомляти про нову підозру чи змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор, 22 січня 2016 року ОСОБА_9 здійснено повідомлення про нову підозру за ст. 111 ч. 1, ст. 110 ч. 3 КК України заступником начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчого відділу прокуратури та підтримання державного обвинувачення прокуратури Автономної Республіки Крим, Старосельським Е. Вважають цілком обґрунтованим твердження суду про здійснення повідомлення про підозру ОСОБА_9 як діючому депутату Севастопольської міської ради, неналежною особою. В запереченнях захисники також стверджують про порушення права на захист ОСОБА_9 у зв`язку з тим, що всупереч положень чинного КПК України, сторона обвинувачення склала та затвердила обвинувальний акт передчасно, не надавши стороні захисту ознайомитись з матеріалами справи та надати докази на спростування винуватості ОСОБА_9 , а також вказують на невідповідність реєстру матеріалів кримінального провадження вимогам КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити - ухвалу районного суду скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання, вислухавши пояснення захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили ухвалу суду залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Параграф 3 Глави 24 КПК України регламентує вимоги до змісту обвинувального акту та порядок звернення з обвинувальним актом до суду.

У ст. 291 КПК України викладено вичерпні вимоги до змісту обвинувального акта, відповідно до якої обвинувальний акт має містити:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону (частини статті) України про кримінальну відповідальність, а також формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якщують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта;

9) дату і місце складення та затвердження обвинувального акта.

Як слідує з ухвали, у підготовчому судовому засіданні судом встановлено невідповідність обвинувального акту наведеним вище вимогам КПК України, зокрема, в обвинувальному акті не міститься формулювання обвинувачення, тобто твердження про вчинення ОСОБА_9 діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, а також анкетних даних обвинуваченого із значенням місця проживання.

Перевіряючи обґрунтованість таких висновків суду першої інстанції, колегія суддів встановила, що в обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 0000136 від 13 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_9 , в анкетних відомостях обвинуваченого, зазначено виключно місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, виходячи з положень ст. 29 ЦК України та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» в редакції Закону від 04 квітня 2016 року, місце реєстрації та місце реального проживання особи можуть не співпадати, а також особа, може мати кілька місць проживання. Однією з індивідуалізуючих ознак громадянина є саме місце проживання, яке має істотне значення для здійснення захисту прав фізичної особи і забезпечення стабільності правовідносин між державою і особою. Так, фактичне місце проживання обвинуваченого має важливе значення при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження (виклик слідчим, прокурором, судовий виклик і привід; запобіжні заходи тощо), при проведенні слідчих дій на досудовому розслідуванні, а також при судовому провадженні у кримінальній справі.

Отже, виходячи з положень п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити в анкетних відомостях обвинуваченого, окрім зазначення місця реєстрації, також і фактичне місце його проживання.

Крім того, за положеннями п. 5 ч.2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті повинно бути викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність ( в редакції Закону на час вчинення злочину) та формулювання обвинувачення.
Виходячи з вищезазначеного вбачається, що обвинувальний акт повинен складатися з описової та резолютивної частин. В описовій частині зазначаються дані, які стали приводом та підставами початку досудового розслідування, обставини кримінальної події та під ознаки якого кримінального закону підпадають дії особи. В резолютивній частині підводяться підсумки кримінального розслідування, тобто особі висувається обвинувачення, яке відповідно до ст. 369, 374 КПК України має бути вирішено у вироку суду.
При цьому, формулювання обвинувачення має бути конкретним, тобто в ньому повинно бути детально описано місце вчинення злочину, час, спосіб вчинення, зокрема конкретні дії (бездіяльність), які були скоєні обвинуваченим, ознаки суб`єктивної сторони злочину (форма вини, мотив, мета) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, так як зазначені обставини, відповідно до положень ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Зазначені вимоги національного закону узгоджуються з висновками Європейського суду з прав людини, викладеними у рішеннях.
Так, Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» зазначив, що у п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод йдеться про необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (справа «Пелісьє та Сассі проти Франції», «Матточіа проти Італії», «І.Н. та інші проти Австрії»).Крім того, право бути детально поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.

Разом з тим, органом досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 вищезазначені вимоги закону недотримані.
Виклад фактичних обставин не може одночасно вважатись й підміняти собою формулювання обвинувачення, як помилково дійшов висновку слідчий, яким складено обвинувальний акт, та прокурор, який його погоджував і підписував.
Крім того, обґрунтованим є посилання суду першої інстанції в ухвалі на те, що в обвинувальному акті не зазначено правову кваліфікацію кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті ( частини статті) закону України про кримінальну відповідальність з урахуванням редакції, яка діяла на час вчинення злочинів, оскільки санкція ч. 3 ст. 110 КК України в редакції Закону зі змінами 08.04.2014р., 07.10.2014р. передбачає покарання, крім іншого, і довічне позбавлення волі, а в такому разі, прокурор відповідно до ч. 1 ст. 384 КПК України зобов`язаний роз`яснити обвинуваченому можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого судом присяжних.
З урахуванням викладених обставин, висновок суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України та необхідність його повернення прокурору є обґрунтованим.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, суддя обґрунтовано повернув обвинувальний акт прокурору, а тому ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора відповідно до чинного законодавства мають бути досліджені судом при судовому розгляді кримінального провадження під час оцінки належності та допустимості доказів.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 08 квітня 2016 року, якою обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000136 від 13 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 111 КК України, повернуто прокурору залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчого відділу прокуратури та підтримання державного обвинувачення прокуратури Автономної Республіки Крим ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 07 червня 2016 року о 12.30 годині.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4