Провадження № 1-кп/734/65/16 Справа № 734/1222/16-к
іменем України
14 квітня 2016 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:
Головуючого-судді ОСОБА_1 ,
при секретареві ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Козелець Чернігівської області кримінальне провадження відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новий Буг Миколаївської області, українця, громадянина України, неодруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовоа частини польова пошта НОМЕР_1 , призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,
24 березня 2014 року солдат ОСОБА_5 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року.
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 244 від 14 листопада 2014 року солдат ОСОБА_5 був призначений на посаду курсанта навчальної роти указаної військової частини та зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення, а також відповідно до статей 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України, визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни.
Відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548 ХІV, та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551 ХІV, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, повинен свято і непорушно дотримуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
У порушення вищевказаних вимог, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 03 січня 2015 року умисно, бажаючи тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, не одержавши дозволу відповідного начальника, без поважних причин, не з`явився вчасно на службу до указаної військової частини ( АДРЕСА_2 ), і до 20 лютого 2016 року перебував за межами місця дислокації військової частини НОМЕР_1 , тобто ОСОБА_5 не з`явився вчасно на службу без поважних причин та не виконував обов`язки військової служби тривалістю понад один місяць в умовах особливого періоду, який відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 1126 VІІ, розпочався 17 березня 2014 року.
Таким чином, солдат ОСОБА_5 проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548 ХІV та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551 ХІV, умисно, з метою тимчасового ухилення від військової служби, не одержавши дозволу відповідного начальника, 03 січня 2015 року не з`явився вчасно на службу, без поважних причин тривалістю понад один місяць та проводив час на власний розсуд до 20 лютого 2016 року. Під час незаконного перебування за межами указаної військової частини ОСОБА_5 до органів місцевої влади і військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.
30 березня 2016 року між прокурором військової прокурори Деснянського гарнізону лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості у відповідності ст. 472 КПК України. Згідно вказаної угоди прокурор військової прокурори Деснянського гарнізону лейтенант юстиції ОСОБА_3 і підозрюваний ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. При цьому, підозрюваний ОСОБА_5 визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України. За вказаною угодою обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджене покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі, із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 1 рік, та з застосуванням ст. 76 КК України. В угоді викладені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 476 КПК України, та наслідки невиконання цієї угоди.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання. Суд дійшов висновку про те, що угода про визнання винуватості між прокурором військової прокурори Деснянського гарнізону лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам КПК України і КК України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права свободи та інтереси сторін або інших осіб.
Вивчивши угоду про визнання винуватості, вислухавши прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника, які підтримали угоду, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором військової прокурори Деснянського гарнізону лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 , призначивши підозрюваному ОСОБА_5 узгоджене сторонами покарання за ч. 3 ст. 407 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі, зі звільненням його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 1 (один) рік, та з застосуванням ст. 76 КК України.
Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 і 475 КПК України, суд, -
затвердити угоду про визнання винуватості від 30 березня 2016 року між прокурором військової прокурори Деснянського гарнізону лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину.
Відповідно до ст. 76 КК України, ОСОБА_5 зобов`язаний не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів із моменту проголошення, у разі не подання апеляції.

Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів із дня проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1