Ухвала
іменем україни
30 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Головуючого ОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження щодо
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гаспра м. Ялта Автономної Республіки Крим, мешканця АДРЕСА_1 , судимого 03.12.2013 року за ч. 1 ст. 212 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 8 500 грн.,

за участю прокурораОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:
З касаційною скаргою до суду касаційної інстанції звернувся захисник ОСОБА_7 з вимогами про перевірку судових рішень щодо ОСОБА_5 .

Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 212 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 17 000 грн. з конфіскацією всього майна та позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах будь-якої форми власності строком на 1 рік.
Вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Вироком Апеляційного суду Запорізької області від 2 жовтня 2015 року вирок суду першої інстанції в частині призначення основного покарання скасовано. ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 212 КК України призначено основне покарання у виді штрафу в сумі 255 000 грн. з конфіскацією всього майна та позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах будь-якої форми власності строком на 1 рік
В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
ОСОБА_5 , будучи службовою особою директором ТОВ «Екологічна корпорація «Абсолют Корона», виконуючи адміністративно-господарські та організаційно-розпорядницькі функції, будучи на підставі п. 3 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» №996-ХIV від 16.07.1999 року, п.10.1 ст.10 Закону України «Про податок на додану вартість №168/97 ВР від 03.04.1997 року відповідальним за організацію бухгалтерського обліку на підприємстві, повноту відображення в обліку всіх господарських операцій, правильність віднесення доходів і витрат до відповідних звітних періодів, достовірність і своєчасність нарахування і сплати до бюджету податків, зборів і інших обов?язкових платежів, за наслідками 4 кварталу 2009 року шляхом надання до ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя засобами електронного зв?язку податкової декларації з податку на прибуток від 26.01.2010 року (реєстраційний номер 900279831) та уточнюючого розрахунку від 12.04.2010 року (реєстраційний номер 8) умисно ухилився від сплати податку на прибуток за наступних обставин.
Так, ТОВ «ЕК «Абсолют Корона» в особі директора ОСОБА_5 та Корпорація виробничих та комерційних підприємств «СОЮЗ» в особі генерального директора ОСОБА_8 уклали договір №09/0211-2171 від 02.11.2009 року, згідно якого Корпорація виробничих та комерційних підприємств «СОЮЗ» доручає, а ТОВ «ЕК «Абсолют Корона» зобов?язується із залученням субпідрядних організацій виконати і здати замовникові у встановлені цим договором терміни, роботи у галузі будівництва, а саме: роботи на об?єкті ВАТ «Дніпроенерго» Криворізька ТЕС «Технічне переоснащення енергоблоку ст. №3 з реконструкцією електрофільтрів» на загальну суму 60 184 197 грн.

Незважаючи на те, що за даним договором замовником виступає Корпорація виробничих та комерційних підприємств «СОЮЗ», на балансі якої не обліковуються зазначені основні фонди, директором ТОВ «ЕК «Абсолют Корона» ОСОБА_5 , всупереч вимогам пп. 7.10.1 п. 7.10 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 року №334/94-ВР, умисно з метою ухилення від сплати податку на прибуток, для обліку та оподаткування операцій за договором №09/0211-2171 від 02.11.2009 року було обрано особливий порядок оподаткування результатів діяльності, що здійснюється за довгостроковим договором (контрактом).
Так, згідно із п.п. 7.10.2 зазначеного Закону під терміном «довгостроковий договір (контракт) слід розуміти будь-який договір на виготовлення, будівництво, установку або монтаж матеріальних цінностей, що входитимуть до складу основних фондів замовника або складових частин таких основних фондів, а також на створення нематеріальних активів, пов?язаних з таким виготовленням, будівництвом, установкою або монтажем (послуг типу «інжиніринг», науково-дослідних і дослідно-конструкторських робіт та розробок), за умови, якщо такий контракт не планується завершити раніше ніж через 9 місяців з моменту здійснення перших витрат або отримання авансу (передоплати). Виконавець самостійно визначає доходи і витрати, нараховані (понесені) протягом звітного періоду у зв?язку із виконанням довгострокового договору (контракту), використовуючи оціночний коефіцієнт виконання такого довгострокового контракту. Оціночний коефіцієнт виконання довгострокового договору (контракту) визначається як співвідношення суми фактичних витрат звітного періоду до суми загальних витрат, що плануються виконавцем при виконанні довгострокового контракту.

Оскільки основні фонди, що є об?єктом договору №09/0211-2171 від 02.11.2009 року, не входять до складу основних фондів замовника (Корпорація виробничих та комерційних підприємств «СОЮЗ») даний договір не може вважатися довгостроковим та операції за цим договором не підпадають під особливий порядок оподаткування, що визначений п. 7.10 ст. 7 «Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Таким чином, згідно із п. 11.3.1. ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 року №334/94-ВР, зарахування коштів від покупця на банківський рахунок платника податку в оплату товару повинні бути включені до розрахунку валового доходу відповідного періоду.
Відповідно до банківської виписки від 05.11.2009 року на виконання умов договору №09/0211-2171 від 02.11.2009 року на розрахунковий рахунок ТОВ «ЕК «Абсолют Корона» були отримані грошові кошти в сумі 18 055 259 грн 10 коп. (у т.ч. ПДВ 3 009 209 грн. 85 коп.) від Корпорації виробничих та комерційних підприємств «СОЮЗ» як оплата за обладнання та роботи, однак в порушення вимог п. 11.3.1 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» ОСОБА_5 не врахував вказані кошти до розрахунку валового доходу за наслідками 4 кварталу 2009 року, чим навмисно занизив суму валових доходів у вказаному періоді на загальну суму 15 046 049 грн. 25 коп.

Таким чином, директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Екологічна корпорація «Абсолют Корона» ОСОБА_5 за підсумками 4 кварталу 2009 року, надавши до ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя засобами електронного зв?язку податкову декларацію з податку на прибуток від 26.01.2010 року (реєстраційний номер ) та уточнюючий розрахунок до декларації з податку на прибуток від 12.04.2010 року (реєстраційний номер 8), в порушення п.п. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4, п. 7.10 ст. 7, п. 11.3 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» шляхом заниження об?єкту оподаткування та невідображення в податковій звітності ТОВ «Екологічна Корпорація «Абсолют Корона» валового доходу в сумі 15 046 049 грн. 25 коп. за договором №09/0211-2171 від 02.11.2009 року з Корпорацією виробничих та комерційних підприємств «СОЮЗ», умисно ухилився від сплати податку на прибуток на суму 3 761 512 грн. 31 коп., що фактично призвело до ненадходження коштів до державного бюджету в особливо великих розмірах, тому що сума несплачених податків та обов?язкових платежів більш ніж в 5 000 разів перевищує встановлений законодавством неоподаткований мінімум доходів громадян.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення судами вимог кримінального процесуального законодавства під час розгляду провадження, просить скасувати судові рішення й призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Мотивуючи скаргу захисник стверджує, що дії засудженого кваліфіковано неправильно, оскільки той не мав умислу на ухилення від сплати податків, мав намір сплатити податок частинами, отже підприємство неправильно застосувало норми податкового законодавства, наслідком чого є застосування фінансових санкцій, а не звинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Зазначає захисник про те, що у вироку не встановлено ані об`єктивної сторони, ані суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 212 КК України. Стверджує захисник і про те, що судами проігноровано правила дії кримінального закону у часі, оскільки у 2011 році набув чинності Податковий кодекс (ПКУ), відповідно до положень якого легалізовано використання спеціального режиму оподаткування для довгострокових договорів з ремонту об`єктів, що не перебувають на балансі замовника, тобто такі дії не визнаються ані злочином ані адміністративним порушенням.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 посилається також на незаконність порушення кримінального провадження та на порушення судом вимог закону щодо розгляду клопотань, зокрема клопотання сторони захисту про допит свідків.

За доводами касаційної скарги захисника, апеляційний суд всупереч вимог ст. 419 КПК України не надав вичерпної відповіді на всі доводи його апеляційної скарги, більшість з них оминув увагою, та постановив свій вирок з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Засуджений ОСОБА_5 в повному обсязі підтримав доводи касаційної скарги захисника, про що зазначив у касаційній скарзі.

Заслухавши доповідача, прокурора, який вважав вирок апеляційного суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 в ухиленні від сплати податків, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів в особливо великих розмірах, підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованим. Дії засудженого за ч. 3 ст. 212 КК України кваліфіковано правильно.
Посилання захисника у скарзі на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону судами першої та апеляційної інстанцій, є безпідставними.

Розглядаючи апеляційні скарги прокурора та захисника, апеляційний суд в ухвалі виклав зміст вимог скарг, мотиви ухваленого рішення, рішення по суті вимог апеляційних скарг та з дотриманням вимог ст. 420 КПК України, виніс судове рішення, зміст якого відповідає вимогам зазначеного закону.
Так, аналізуючи наявні у кримінальному провадженні докази вини ОСОБА_5 у їх сукупності, апеляційний суд надав увагу: законності порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_5 ; належності, як доказу висновку судово-економічної експертизи; наявності в діях засудженого як складу злочину, так і умислу на його вчинення, як наслідок правильності застосування норм податкового законодавства; іншим доказам у провадженні на предмет їх належності та допустимості. Апеляційним судом надано також оцінку доводам захисника щодо неможливості застосування норм спеціального режиму оподаткування. В ухвалі апеляційного суду також не залишено без розгляду й інші доводи захисника ОСОБА_9 , аналогічні тим, що висловлені ним в касаційній скарзі, та які він вважав такими, що впливають на законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, а також доводи апеляційної скарги прокурора.
В касаційній скарзі захисника ОСОБА_9 не наведено інших доказів, якими спростовувалися б висновки суду першої та апеляційної інстанцій щодо законності засудження ОСОБА_5 .

У вироку апеляційного суду наведено докладні мотиви прийнятого рішення. Не встановив апеляційний суд й істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили б суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу за висунутим ОСОБА_5 обвинуваченням та дати правильну юридичну оцінку його діям.

З наведенням відповідних мотивів апеляційним судом надано належну оцінку й посиланням прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні судом першої інстанції покарання ОСОБА_5 , з огляду на що вирок місцевого суду в частині призначення основного покарання скасовано та в цій частині постановлено новий вирок.
З висновком щодо призначеного покарання апеляційним судом погоджується й суд касаційної інстанції при розгляді даного провадження.

Перевіряючи вирок місцевого суду апеляційний суд дотримався вимог закону щодо провадження в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного, колегією суддів не встановлено порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді провадження щодо ОСОБА_5 , як у суді першої інстанції, так і в апеляційному порядку.
За наведених обставин касаційна скарга захисника ОСОБА_9 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2014 року та вирок Апеляційного суду Запорізької області від 2 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_9 без задоволення.
Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12