Ухвала
іменем україни

16 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні матеріали кримінального провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 22 грудня 2015 року,
в с т а н о в и л а :
Вироком Апеляційного суду Херсонської області від 13 травня 2009 року

ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Арзні Абов`янського району Республіки Вірменія, особи без громадянства,
без постійного місця проживання,
засуджено за п. «а» ст. 93 КК України (1960 р.) на 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна засудженого, яке є власністю засудженого. Постановлено строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 15 лютого 2002 року. Запобіжний захід тримання під вартою залишено до набрання вироком законної сили.
Ухвалою Верховного Суду України від 15 вересня 2009 року вирок Апеляційного суду Херсонської області від 13 травня 2009 року щодо ОСОБА_6 у частині обчислення строку відбування покарання скасовано, а справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд для усунення неточності в обчисленні строку відбуття покарання в порядку ст. ст. 409, 411 КПК України (1960 року).
Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 13 листопада 2009 року постановлено строк відбування покарання за вироком Апеляційного суду Херсонської області від 13 травня 2009 року засудженому ОСОБА_6 рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 13 травня 2009 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 9 березня 2010 року ухвала апеляційного суду залишена без зміни.

Начальник установи начальник арештного дому Дар`ївської виправної колонії звернувся до Апеляційного суду Херсонської області і просив визначити дату обчислення початку строку відбування покарання засудженому ОСОБА_6 , який прибув для відбування покарання із Росії, де відбув покарання, призначене йому вироком Мінералводського районного суду Ставропольського краю Російської Федерації від 26.12.2000 року.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 22 грудня 2015 року строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 за вироком Апеляційного суду Херсонської області від 13 травня 2009 року постановлено рахувати з 30 травня 2014 року.

В строк відбування покарання за вказаним вироком суду зараховано час перебування ОСОБА_6 під вартою з 13 травня 2009 року по 15 листопада 2009 року.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить змінити ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення кримінального процесуального закону, погіршення становища засудженого. Вважає, що засудженому потрібно рахувати строк відбування покарання не з 30 травня 2014 року, а з 13 травня 2009 року. Крім того, вказує про необхідність зарахування в строк відбуття покарання перебування ОСОБА_6 під вартою на території України з 26 червня 2008 року по 13 травня 2009 року та з 15 листопада 2009 року до 26 листопада 2009 року.

У касаційній скарзі з доповненнями засуджений ОСОБА_6 ставить питання про зміну ухвали апеляційного суду, просить зарахувати у строк відбування покарання, строк попереднього затримання, а саме з 15 лютого 2002 року до 15 листопада 2009 року. Зазначає, що ухвала апеляційного суду постановлена з порушенням норм кримінального процесуального закону.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який частково підтримав доводи викладені у скаргах засудженого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Доводи касаційної скарги засудженого про необхідність зарахувати в строк відбування покарання час перебування його під вартою з 15 лютого 2002 року до 15 листопада 2009 року та доводи скарги захисника про необхідність зарахувати в строк відбування покарання час перебування ОСОБА_6 під вартою з 26 червня 2008 року по 13 травня 2009 року і з 15 листопада 2009 року до 26 листопада 2009 року безпідставні і не ґрунтуються на вимогах закону.

З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_6 з 19.06.2000 року відбував в установах виконання покарань Російської Федерації призначене йому вироком Мінералводського міського суду Ставропольського краю від 26.12.2000 року покарання у виді 14 років позбавлення волі.

Як убачається з клопотання про тимчасову видачу ОСОБА_6 , питання про його розшук та взяття під варту для видачі, відповідно до вимог ст. ст. 60, 61 чи 61-1 Конвенції про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, яка набула чинності для України 14 квітня 1995 року і застосовується у відносинах України з Російською Федерацією, Генеральною прокуратурою України не порушувалося.

24.04.2008 року Генеральною прокуратурою Російської Федерації задоволено запит Генеральної прокуратури України про тимчасову видачу ОСОБА_6 з урахуванням гарантії Генеральної прокуратури України про своєчасне повернення засудженого на територію Російської Федерації для відбування призначеного йому покарання вироком Мінералводського міського суду Ставропольського краю від 26.12.2000 року.

Згідно з вимогами ст. 78-1 Конвенції про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року і Протоколу до неї 1997 року (ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/ 98-ВР) однією з обов`язкових умов тимчасової видачі особи, яка відбуває покарання у вигляді позбавлення волі на території запитуваної сторони є зобов`язання запитуючої сторони утримувати цю особу під вартою і повернути її у встановлений строк.
Тобто, ОСОБА_6 тримався під вартою на території України, відповідно до домовленості між компетентними органами Російської Федерації й України, згідно з положеннями вказаної Конвенції, під час відбування покарання за вироком, проголошеним у Російській Федерації, а не у зв`язку з обранням щодо нього запобіжного заходу в цій справі.

Саме такого висновку дійшов Верховний суд України в ухвалі від 9 березня 2010 року щодо перегляду ухвали апеляційного суду від 13.11.2009 року щодо обчислення строку відбування покарання ОСОБА_6 .

Таким чином, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених зазначеним міжнародним договором, для зарахування строків, про які вказують засуджений та захисник в строк відбуття покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Херсонської області від 13 травня 2009 року. По суті зазначені ними строки це час відбування покарання за вироком Російської Федерації, оскільки строк перебування в Україні для розгляду кримінальної справи був зарахований ОСОБА_6 , як відбутий строк за вироком Мінералводського районного суду Ставропольського краю.

З матеріалів провадження убачається, що 30 травня 2014 року ОСОБА_6 був звільнений по відбуттю строку покарання за вироком Мінералводського міського суду Ставропольського краю Російської Федерації від 26.12.2000 року і в цей же день, для приведення до виконання вироку Апеляційного суду Херсонської області від 13.05.2009 року, був затриманий Ставропольським міжрайонним прокурором по нагляду за дотриманням законів в виправних установах, відповідно до вищезазначеної Конвенції та у подальшому постановою суду від 30.05.2014 року взятий під варту на два місяці до 20.07.2014 року. Цей строк був продовжений постановами Ленінського районного суду Ставрополя від 26.07.2014 року, 24.11.2014 року, 29.03.2015 року та постановою Ставропольського крайового суду від 27.05.2015 року до 30.11.2015 року включно.

09.09.2015 року ОСОБА_6 був переданий представнику МВС України і з 5 жовтня 2015 року відбуває покарання в Дар`ївській виправній колонії.

Відповідно до положень ст. 61-2 вказаної Конвенції та Протоколу до неї 1997 року (ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/ 98-ВР) час тримання під вартою особи, взятої під варту відповідно до положень статей 60, 61, 61-1 цієї Конвенції, у випадку її видачі зараховується до загального строку тримання під вартою, передбаченого законодавством Договірної Сторони, якій цю особу видано.
Також, згідно зі ст. 577 КПК України, час тримання виданої особи під вартою на території запитуваної держави у зв`язку з вирішенням питання про видачу в Україну, а також час її етапування зараховуються до загального строку відбування покарання, призначеного вироком суду України.

За таких обставин слушними є доводи касаційних скарг про погіршення становища ОСОБА_6 , а саме зазначення про обчислення строку покарання з 30 травня 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 13 листопада 2009 року, яка залишена без зміни ухвалою Верховного Суду України від 9 березня 2010 року, строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 постановлено рахувати з моменту проголошення вироку Апеляційного суду Херсонської області, тобто з 13 травня 2009 року, а також апеляційний суд припустився помилки при зарахуванні строку відбування покарання всупереч вищезазначеній ухвалі Верховного Суду України.

Враховуючи зазначене, ухвалу апеляційного суду не можна вважати законною і обґрунтованою, вона підлягає скасуванню з направленням провадження на новий судовий розгляд, під час якого необхідно взяти до уваги наведене та постановити законне рішення.

Керуючись ст. ст. 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 22 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в Апеляційному суді Херсонської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3