Справа № 135/1494/16-к
Провадження у справі № 1-кс/135/175/16
УХВАЛА
іменем України
30.08.2016 м. Ладижин

Слідчий суддя Ладижинського міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю представника потерпілої - адвоката ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , прокурора Бершадської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , заявника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, у м. Ладижин Вінницької області, у залі судових засідань, скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 по кримінальному провадженню №0000015 від 09.06.2015року адвоката ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження,
В С Т А Н О В И В:
25 серпня 2016 року адвокат ОСОБА_3 звернувся до Ладижинського міського суду зі скаргою в інтересах ОСОБА_4 і просив скасувати постанову слідчого ОСОБА_7 від 28.07.2016року про закриття кримінального провадження № 0000015.
На обгруетування скарги повідомив, що потерпіла ОСОБА_4 була прийнята на посаду керівника гуртка з 06.09.2006 року. Крім того, вона є одинокою мамою, яка виховує двох неповнолітніх дітей, віком до 15 років. За час виконання своїх професійних обов`язків відносно неї неодноразово вчинялись факти грубого порушення законодавства про працю, що встановлено рішеннями судів, які набули законної сили.
Так, рішенням суду № 135/1028/14~ц встановленні наступні факти грубих порушень вимог трудового законодавства, вчинених відносно потерпілої ОСОБА_4 директором Ладижинського міжшкільного навчально-виробничого центру «Спадщина» (далі - ЛМНВЦ «Спадщина») ОСОБА_8 :
1.23.06.2014 року директор ЛМНВЦ «Спадщина» ОСОБА_8 , без згоди ОСОБА_4 та під час її перебування на лікарняному, скасувала наказ на її відпустку, чим позбавила ОСОБА_4 гарантованого права на додаткову щорічну відпустку.
2.Наказом директора ЛМНВЦ «Спадщина» ОСОБА_8 №49- к від 25.06.2014 року незаконно застосовано до ОСОБА_4 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України.
3.Наказом директора ЛМНВЦ «Спадщина» ОСОБА_8 №50- к від 26.06.2014 року ОСОБА_4 незаконно (під час перебування у додатковій відпустці) звільнено з займаної посади з формулюванням за прогули без поважних причин.
03.11.2014 року Ладижинський міський суд ухвалив рішення у цивільній справі №135/1028/14-ц, яким визнав недійсними та скасував накази директора ЛМНВЦ «Спадщина» ОСОБА_8 №33-в від 23.06.2014 року; №49-к від 25.06.2014 року та №50 від 26.06.2014 року та поновив ОСОБА_4 на посаді керівника гуртка ЛМНВЦ «Спадщина» з 26.06.2014 року.
Проте, директор ЛМНВЦ «Спадщина» ОСОБА_8 рішення суду у справі №135/1028/14-ц виконала не у повному обсязі та продовжила порушувати трудові права потерпілої, що підтверджено наступним рішенням суду у цивільній справі №135/1732/14-ц.
У зв`язку з тим, що рішенням суду, яке набуло законної сили, у справі № 135/1028/ 14-ц, було встановлено грубе порушення законодавства про працю, то після поновлення на роботі, яке відбулося 17.11.2014 року відповідно до наказу №84-к, ОСОБА_4 вирішила скористатися своїм правом на звільнення за ч. З ст. 38 КЗпП України.
Проте, директор ЛМНВЦ «Спадщина» ОСОБА_8 08.12.2014 року видала протиправний наказ №89-к про звільнення ОСОБА_9 з посади керівника гуртка на підставі п. З ст. 40 КЗпП України. Одночасно ОСОБА_8 , діючи протиправно, умисно, грубо порушуючи трудові права та ігноруючи рішення суду, відмовила у звільненні ОСОБА_9 з посади за ч. З ст. 38 КЗпП України.
Рішенням суду № 135/1732/14-ц встановленні наступні факти грубих порушень вимог трудового законодавства, вчинених відносно ОСОБА_4 директором Ладижинського міжшкільного навчально-виробничого центру «Спадщина» (далі - ЛМНВЦ «Спадщина») ОСОБА_8 :
1.Незаконну відмову звільнити ОСОБА_4 за ч. З ст. 38 КЗпП України.
2.Незаконне звільнення ОСОБА_4 за п. З ст. 40 КЗпП України згідно наказу №89-к від 08.12.2014 року з формулюванням «за прогули».
3.Незаконну невиплату вихідної допомоги, яку необхідно було виплатити при звільненні за ч. З ст. 38 КЗпП України.
4.Допущено затримку розрахунку при звільненні.
24.09.2015 року Ладижинський міський суд ухвалив рішення у цивільній справі №135/1732/14-ц, яким визнав недійсними та скасував наказ директора ЛМНВЦ «Спадщина» ОСОБА_8 №89-к від 08.12.2014 року; визнано недійсним запис до трудової книжки про те, що ОСОБА_4 була звільнення за прогули згідно наказу №89-к від 08.12.2014 року; встановлено, що розірвання трудового договору між нею та ЛМНВЦ «Спадщина» відбулося 25.11.2015 року з підстав передбачених ч. З ст. 38 КЗпП України; зобов`язано відповідача внести відповідні зміни до трудової книжки; стягнуто на користь позивачки вихідної допомоги 4190 грн. та стягнуто середній заробіток з моменту звільнення тобто з 25.11.2014 року по день ухвалення рішення, в сумі 5000 грн.
Вище наведенні обставини свідчать про умисний, протиправний, повторний (системний) та зухвалий характер вчинених відносно потерпілої ОСОБА_4 грубих порушень законодавства про працю, що зумовило необхідність звернення до суду з двома позовами та тривалий розгляд цих справ.
Проте, постановою слідчого ОСОБА_7 від 28.07.2016 року, яка надіслана ОСОБА_4 лише 10.08.2016 року, про що свідчить супровідний лист доданий до оскаржуваної постанови та отримана нею 16.08.2016 року, кримінальне провадження №0000015 за ч. 2 ст. 172 КК України закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення.
Таке рішення є протиправним та таким, що порушує права потерпілого, гарантовані кримінальним процесуальним законодавством, з наступних мотивів:
1. Так, відповідно до ст. 56 КПК України, потерпілий має право подавати докази, клопотання, заявляти відводи, тощо. Крім того, п. 4 ч. 2 ст. 56 КПК України, потерпілий під час досудового розслідування має право брати участь у слідчих (розшукових) та інших процесуальних діях, під час проведення яких ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення дії, що заносяться до протоколу.
Для забезпечення реалізації вказаного права потерпілого слід повідомляти про заплановані слідчі та процесуальні дії заздалегідь у порядку передбаченому ст.ст. 111, 112 КПК України.
У зв`язку з чим адвокатом заявлено про грубе порушення слідчим прав потерпілої ОСОБА_4 , адже ні вона, ні він, як її представник, не отримували жодного повідомлення про допит свідків або про проведення інших процесуальних чи слідчих дій, що з урахуванням того, що в оскаржуваній постанові сказано про допит свідків, а в своєму клопотанні, як на ім`я слідчого так і на ім`я керівника органу досудового розслідування він просив проводити допит у його присутності. Вважає таку бездіяльність грубим порушенням вимог КПК України.
Такі порушення, у свою чергу унеможливлюють залишення оскаржуваної постанови в силі, адже порушення прав потерпілого можливо поновити лише шляхом проведення повного, неупередженого та законного досудового розслідування, з неухильним додержанням принципу верховенства права.
2. На особливу зухвалість слідчого вказує той факт, що той роблячи висновок про відсутність особистого мотиву в діях ОСОБА_8 вказав про те, що протягом 2009-2014 року ОСОБА_4 допускала порушення трудової дисципліни не навівши при цьому жодного належного та допустимого доказу.
Одночасно слідчий не надав жодної правової оцінки належним та допустимим доказам наявності особистого мотиву, а саме чисельним скаргам, які ОСОБА_4 до свого незаконного звільненні подавала у відповідні інстанції на неправомірні дії ОСОБА_8 . Копії вказаних скарг та відповідей на них подані до справи потерпілою ОСОБА_4 у моїй присутності.
Очевидно, що за умови ненадання оцінки вказаним вище обставинам, оскаржувана постанова слідчого про закриття провадження у справі не може залишатися в силі.
3. На особливу увагу заслуговує той факт, що слідчий на власний розсуд визначає ступінь небезпеки вказаного злочину, хоча за нього це раніше визначив законодавець. Проте, якщо навіть припустити той факт, що роздуми слідчого з приводу розмежування грубого порушення трудових прав (ч. 2 ст. 172 КК України) та порушення вимог законодавства про працю (ст. 41 КУпАП), то чому слідчий не спрямував матеріали для складання протоколу про адміністративне правопорушення.
У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 та її представник адвокат - ОСОБА_3 , заявник ОСОБА_6 скаргу підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити з підстав, викладених в самій скарзі.
Прокурор Бершадської місцевої прокуратури ОСОБА_5 просила в задоволенні скарги відмовити, посилаючись на законність постанови слідчого.
Слідчий Ладижинського відділу поліції Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, оскільки звільнений з органів МВС, як такий, що не пройшов атестації.
Заслухавши пояснення особи, яка подала скаргу, потерпілої, заявника, прокурора , вивчивши скаргу, долучені до неї матеріали та кримінальне провадження слідчий суддя вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Стаття 306 КПК України передбачає, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави. Скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги. Розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обовязкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Стаття 307 КПК України визначає, що за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:
1) скасування рішення слідчого чи прокурора;
2) зобовязання припинити дію;
3) зобовязання вчинити певну дію;
4) відмову у задоволенні скарги.
Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
У судовому засіданні встановлено, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження є необґрунтованою, невмотивованою та передчасною, а досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000015 від 09.06.2015року проведено однобічно та поверхово, з грубим порушенням вимог законів та прав потерпілої.
Ці факти підтверджуються сукупністю доказів та вимогами законів.
Так, відповідно до ст. ст.43, 45 Конституції України кожен має право на працю(ч.1ст.43); громадянам гарантується захист від незаконного звільнення(ч.6 ст.43); право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом(ч.7 ст.43); кожен, хто працює, має право на відпочинок(ч.1 ст.45).
З аналізу цих правових норм видно, що право на працю, на відпочинок і захист від незаконного звільнення є правами, гарантованими Конституцією України.
Відповідно до ст. 44 Закону України «Про охорону праці» за порушення законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці винні особи притягаються до дисциплінарної, адміністративної, матеріальної, кримінальної відповідальності згідно із законом.
Диспозиція ч.2 ст.172 КК України передбачає кримінальну відповідальність за незаконне звільнення з роботи з особистих мотивів, а також інше грубе порушення законодавства про працю, вчиненні щодо матері, яка має дитину віком до чотирнадцяти років.
З аналізу цієї правової норми видно, що вона передбачає відповідальність за два самостійних склади кримінальних правопорушень: перший - за незаконне звільнення з роботи з особистих мотивів матері, яка має дитину віком до чотирнадцяти років; другий за інше грубе порушення законодавства про працю, вчиненні щодо матері, яка має дитину віком до чотирнадцяти років.
Відповідно до загальновизнаних правил, встановлених у Конвенції 158 Міжнародної організації праці 1982 року «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця», ратифікованої 04 лютого 1994 року, набувшої чинності 16 травня 1995 року, головною гарантією від незаконного звільнення є те, що підстави припинення трудових відносин вичерпно перелічені в законодавстві.
Із рішень Ладижинського міського суду Вінницької області у цивільній справі №135/1028/14-ц від 03.11.2014, та у цивільній справі №135/1732/14-ц від 24.09.2015 року та з ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 07.12.2015 року видно, що директор Ладижинського міжшкільного навчально-виробничого центру «Спадщина» ОСОБА_8 неодноразово грубо порушувала конституційні трудові права ОСОБА_4 на працю, на відпочинок, на своєчасне одержання винагороди за працю. Вона двічі видавала незаконні накази, якими звільняла з роботи ОСОБА_4 у спосіб, що не передбачені Конституцією та законами України; не вжила заходів до негайного виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_4 на роботі, затримавши виконання рішення суду з 03.11.2014 року по 17.11.2014 року, чим позбавила ОСОБА_4 права на працю протягом 11 робочих днів; не вжила заходів до негайного звільнення з роботи ОСОБА_4 за власним бажанням з підстав, передбачених ч.3 ст. 38 КЗпП України, затримавши вирішення заяви ОСОБА_4 з 24.11.2014 року по 08.12.2014 року, чим вчинила перешкоди для працевлаштування ОСОБА_4 в зазначений період часу; незаконно притягувала ОСОБА_4 до дисціплінарної відповідальності; не звільнивши ОСОБА_4 за власним бажанням з підстав, передбачених ч.3 ст.38 КЗпП України, позбавила її можливості отримати вихідну допомогу в розмірі 10 712 грн., передбачену ст. 6 Закону України «Про охорону праці»; незаконно позбавила ОСОБА_9 права на відпочинок, тощо.
Відповідно до ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Згідно зі ст.90 КПК України рішення національного суду, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України, має преюдиціальне значення для суду.
Отже, судовими рішеннями були встановлені і доведені факти незаконного звільнення з роботи, а також інше грубе порушення законодавства про працю, вчиненні директор Ладижинського міжшкільного навчально-виробничого центру «Спадщина» ОСОБА_8 щодо матері, яка має дитину віком до чотирнадцяти років.
Слідчий ОСОБА_7 , закриваючи провадження, не прийняв до уваги вище зазначених вимог законів і доказів, не надав їм належної правової оцінки. Натомість він помилково допитав цілий ряд свідків, перевіряючи законність фактів, встановлених судовими рішеннями, що набрали законної сили, внаслідок чого помилково дійшов до висновку про необхідність закриття кримінального провадження.
Окрім того, під час проведення досудового слідства, слідчий грубо порушив процесуальні права потерпілої та її захисника. Він, в порушення ст.ст. 56, 111, 112 КПК України, незважаючи на вимоги закону і заяви адвоката, не повідомляв їм про проведені слідчі дії, чим позбавив їх права на повноцінну участь в розслідуванні справи.
У зв`язку з тим, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження є необґрунтованою, невмотивованою та передчасною, а досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000015 від 09.06.2015року проведено однобічно та поверхово, слідчий суддя приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.
Під час проведення досудового слідста слідчому необхідно всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини даного кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують особу, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття неупереджених процесуальних рішень.
Керуючись ст.ст. 303 - 307 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В:
Cкаргу представника потерпілої ОСОБА_4 по кримінальному провадженню №0000015 від 09.06.2015року адвоката ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження задовольнити.
Постанову слідчого Ладижинського відділу поліції Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_7 від 28.07.2016року, про закриття кримінального провадження №0000015, - скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: ОСОБА_1