Провадження № 1-кп/761/127/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року місто Київ

Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , законного представника ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , в приміщенні суду під час судового розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні (внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000629 від 22.01.2014 р.) відносно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, громадянина України, неодруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України,

У С Т А Н О В И В:

22 січня 2014 року, приблизно о 00 годин, ОСОБА_9 , перебуваючи біля будинку 10/14 по вул. Златоустівській в м. Києві, в ході особистого контакту з потерпілим ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, переслідуючи умисел на вбивство останнього, маючи при собі ніж, який тримав в руці, умисно наніс потерпілому ОСОБА_7 удар в гурди з лівого боку, завдавши йому тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого поранення грудної клітини зліва поранення правого та лівого шлуночків серця, яке ускладнилося гемоперикардом, лівобічним гемотораксом, при цьому ОСОБА_9 , виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілому ОСОБА_7 була надана своєчасна і кваліфікована медична допомога.

Слідчий, за погодженням із прокурором, звернувся з клопотанням про застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру.

В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Потерпілий та його представник, кожний окремо, просили задовольнити клопотання.

Захисник та законний представник ОСОБА_9 , кожний окремо, заперечували щодо задоволення клопотання, при цьому захисником поставлено під сумнів доведення стороною обвинувачення наявність умислу у ОСОБА_9 на вчинення умисного вбивства потерпілого ОСОБА_7 .

Суд вислухавши думку учасників процесу, приходить до висновку про наявність належних правових підстав для задоволення клопотання, виходячи з наступного.

Вина ОСОБА_9 у вчиненні закінченого замаху на вбивство потерпілого ОСОБА_7 знайшла своє підтвердження в ході дослідження всієї сукупності доказів.

Так, потерпілий ОСОБА_7 в суді пояснив, що він 22 січня 2014 року, приблизно о 00 годин, разом з товаришами йшов з Майдану Незалежності в м. Києві та проходячи біля будинку № 10/14 по вул. Златоустівській в м. Києві до нього підійшов ОСОБА_9 , який щось йому сказав, після чого наніс удар у ділянку грудей, а що було далі він не пам`ятає, оскільки прийшов до тями вже у лікарні.

Крім того, вина ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, підтверджується й іншими дослідженими в суді доказами, а саме відомостями, які містяться у:

-довідці, зареєстрованої в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події ТВМ-1 Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві 22 січня 2014 року за №329, згідно якої, ОСОБА_7 було доставлено без свідомості до лікарні №17 з діагнозом - проникаюче колото-різане поранення грудної клітки у ділянці серця, яке він отримав за адресою: АДРЕСА_2 ;

-довідці з Київської міської клінічної лікарні №17 від 22 січня 2014 року, згідно якої, ОСОБА_7 станом на 22 січня 2014 року встановлено діагноз: ПРГ зліва, поранення правого та лівого шлуночків серця, гемоперикард, лівосторонній пневмоторакс;

-протоколі огляду місця події з планом-схемою та фото-таблицею від 22 січня 2014 року, згідно якого, в цей день була оглянута місцевість за адресою: АДРЕСА_3 , де на снігу було виявлено сліди речовини бурого кольору, а також вилучено змиви речовини бурого кольору;

-протоколі огляду місця події з фото-таблицею від 22 січня 2014 року, згідно якого, в цей день було оглянуто кімнату в квартирі АДРЕСА_4 , де знаходився ОСОБА_9 , і де було виявлено та вилучено окремі речі, в тому числі предмет, схожий на ніж обгорнутий в білий папір та скоч;

-висновку експерта № 304/Е від 12 березня 2014 року, згідно якого, на підставі медичної документації на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент госпіталізації у нього мали місце ушкодження: проникаюче поранення грудної клітки зліва поранення правого та лівого шлуночків серця, яке ускладнилося гемоперикардом, лівобічним гемотораксом (згідно медичної документації рана в 5-му міжребер`ї по навкологруднинній лінії розміром 1х0,5 см). Характер та морфологічні властивості, виявленого ушкодження, свідчать про те, що воно утворилося від однократної дії травмуючого предмету, якому притаманні колюче-ріжучі властивості, за давністю може відповідати терміну вказаному у постанові, тобто 22.01.2014 року та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя);

-висновку експерта № 43 від 27 лютого 2014 року, згідно якого, на наданому на дослідження марлевому тампоні зі змивом, вилученим в ході проведення огляду місця події вул. Златоустівська, 14, виявлена кров людини, походження якої від потерпілого ОСОБА_7 не виключається;

-протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30 січня 2014 року, згідно якого, потерпілий ОСОБА_7 впізнав ОСОБА_9 як особу, яка в ніч з 21 по 22 січня 2014 року спричинила йому ножове поранення в груди.

Даючи оцінку всім дослідженим доказам по даній справі, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні беззаперечно доведено вчинення та винуватість ОСОБА_9 у вчиненні закінченого замаху на вбивство потерпілого ОСОБА_7 .

Що ж стосується доводів сторони захисту щодо відсутності у ОСОБА_9 умислу на здійснення вбивства потерпілого ОСОБА_7 , то, беручи до уваги характер тілесних ушкоджень, отриманих потерпілим (проникаюче поранення), місце їх розташування (ділянка серця), спосіб завдання тілесних ушкоджень (за допомогою ножа), обставини завдання удару ножем (відсутність перепон щодо здійснення менш тяжких тілесних ушкоджень, зокрема у не життєво важливі органи), сукупність всіх таких обставин, на думку суду, вказує на безпідставність згаданих доводів сторони захисту, а тому суд їх не бере до уваги, оскільки вони знайшли свого підтвердження на основі дослідження всіх доказів по цій справі.

Разом з тим, суд не бере до уваги окремі докази, надані стороною обвинувачення, а саме: рапорт о/у СКР 1-го ВМ Шевченківського РУГУ МВС України в м. Києві від 21 січня 2014 року, згідно якого, було здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_5 , де гр. ОСОБА_10 повідомила, що о 00 годин 10 хвилин, по вул. Златоустівській, 14 в м. Києві, невідомий наніс удар ножем її приятелю ОСОБА_7 , який був госпіталізований до 17-ї КМКЛ з попереднім діагнозом: колото-проникаюче порання грудної клітки в області серця; протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22 січня 2014 року, згідно якого свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , кожний окремо, впізнали ОСОБА_9 як особу, яка 22 січня 2014 року, пл. вул. Златоустівській в м. Києві заподіяла тілесні ушкодження ОСОБА_7 , оскільки за своїм змістом ці документи містять посилання на ті чи інші показання відповідних осіб, які, відповідно до правил ч. 4 ст. 95 КПК України, суд має сприймати безпосередньо під час судового засідання, або які здобуті в порядку ст. 225 КПК України, а, зважаючи на те, що стороною обвинувачення не забезпечено явку таких осіб в якості свідків до суду для здійснення їх допиту у встановленому порядку, суд позбавлений можливості здійснити належну оцінку згаданих доказів (документів) в частині їх належності та допустимості. В цьому аспекті суд звертає увагу на те, що при відсутності «змоги сторін поставити свідкам додаткові запитання, щоб отримати додаткову інформацію або поставити під сумнів точність їхніх свідчень», це створює підстави для можливого висновку щодо несправедливого за своїм характером слухання справи, що не узгоджується з положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Гаусхільдт протии Данії» № 10486/83 від 9.10.1986 року).

Крім того, суд вважає неналежними доказами протокол пред`явлення свідку ОСОБА_13 особи для впізнання за фотознімками від 22 січня 2014 року, згідно якого, останній не впізнав жодного з осіб, які пред`являлись для впізнання, а також висновок експерта №33/ц від 20.02.2014, відповідно до якого, при судово-цитологічному дослідженні пазу складного ножа (який належить ОСОБА_9 і вилучений в ході проведення огляду місця події 22 січня 2014 року) знайдені мікросліди крові та 2 клітини відповідного епітелію, видова та статева належність яких не визначена, оскільки саме ці докази прямо чи непрямо не підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, в тому числі достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Разом з тим, суд вважає необхідним виключити з обвинувачення посилання на наявність між ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_7 словесної сварки перед безпосереднім завданням останньому удару ножем ОСОБА_9 , а також діставання ОСОБА_9 ножа саме з кишені власних штанів, оскільки саме такі обставини в судовому засіданні не встановлені, при цьому суд вважає встановленим (на основі показань потерпілого ОСОБА_7 ), що насильницькі дії ОСОБА_9 по відношенню до потерпілого ОСОБА_7 відбулись в ході взаємного особистого контакту між ними із застосуванням ножа, який був при ОСОБА_9 (зважаючи на ушкодження, які зафіксовані у потерпілого ОСОБА_7 згідно висновку експерта № 304/Е від 12 березня 2014 року).

Таким чином, дії ОСОБА_9 , які виразились у закінченому замаху на вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій особі, суд кваліфікує за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Згідно акту судово-психіатричного експерта № 57 від 1 квітня 2014 року ОСОБА_9 як в період часу до якого відноситься діяння, що йому інкримінується, так і на теперішній час, виявляє ознаки помірної розумової недостатності, і за своїм психічним станом не міг і не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, при цьому на даний час ОСОБА_9 потребує застосуванню примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

Крім того, згідно висновку судово-психіатричного експерта № 149 від 2 липня 2015 року ОСОБА_9 страждає психічним розладом: помірна розумова відсталість зі значними емоційно-вольовими порушеннями (МКХ-10 F71.1), за своїм психічним станом на теперішній час не здатен освідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що до ОСОБА_9 , який вчинив злочин в стані неосудності, з урахуванням тяжкості вчиненого та характеру і тяжкості його захворювання, ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб і такого, що потребує лікування у примусовому порядку, можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

.Потерпілим ОСОБА_7 до законного представника ОСОБА_9 - ОСОБА_5 заявлено цивільний позов щодо відшкодування матеріальної і моральної шкоди відповідно на суму 11 919 грн. 93 коп. розмір матеріальної шкоди, а 500 000 грн. розмір моральної шкоди.

Законний представник ОСОБА_9 - ОСОБА_5 заперечувала щодо задоволення цивільного позову.

Відповідно до положень ст. 1186 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується. З урахуванням матеріального становища потерпілого та особи, яка завдала шкоди, суд може постановити рішення про відшкодування нею цієї шкоди частково або в повному обсязі.

Якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді.

Водночас, як пояснила в судовому засіданні ОСОБА_5 , їй не було відомо, що її син ОСОБА_9 є особою з психічним розладом, при цьому, як також вказала ОСОБА_5 , вона знала, що ОСОБА_9 має певні відхилення, але не такі, які б свідчили про його неосудність через розлад психіки.

Такі пояснення ОСОБА_5 , на думку суду, цілком узгоджуються з матеріалами кримінального провадження, зокрема тими, які характеризують особу ОСОБА_14 .

Так, згідно довідки до акту огляду МСЕК (серія 10 ААА №804740), ОСОБА_9 станом на 21.05.2013 має третю групу інвалідності (строком до 1 червня 2014 року), при цьому останній може виконувати об`єм роботи пакувальника, фасувальника, прибиральника територій, кур`єра зі скороченим робочим днем, а відтак, на переконання суду, на момент вчинення останнім протиправних дій по відношенню до потерпілого ОСОБА_7 , його мати ( ОСОБА_5 ) не могла бути обізнана у наявності такого психічного розладу, який підлягав би контролю для вжиття заходів щодо запобігання шкоди, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення згаданого цивільного позову.

Що ж стосується процесуальних витрат, зокрема оплати послуг надання правової допомоги потерпілому шляхом участі представника (адвоката ОСОБА_6 ), то, враховуючи положення ч. 2 ст. 120 КПК України, які передбачають, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, який надає правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, такі витрати не підлягають стягненню із ОСОБА_9 , або з іншої особи, а інших витрат, згідно клопотання слідчого, по справі немає.

Керуючись ст. 92-94 КК України, ст. 512, 513 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні (внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000629 від 22.01.2014) відносно ОСОБА_9 задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Київ, примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

У задоволенні цивільного позову, заявленого потерпілим ОСОБА_7 до законного представника ОСОБА_9 - ОСОБА_5 щодо відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом 30 днів з дня її проголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Суддя ОСОБА_1