АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1310/2016 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 13 травня 2016 року у кримінальному провадженні № 0011605 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ОСОБА_7 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Гайсин Вінницької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 13 травня 2016 року

ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і йому призначене покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Цим же вироком задоволено цивільний позов прокуратури Дарницького району м. Києва та стягнуто з ОСОБА_7 на користь Київської міської клінічної лікарні швидкої допомоги в рахунок відшкодування вартості лікування потерпілої 5 791 грн. 68 коп.

Судом вирішені питання щодо процесуальних витрат та речового доказу у кримінальному провадженні.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_7 18 грудня 2015 року приблизно о 19 год. 40 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки KIA Ceed, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною пр. Григоренка в м. Києві, зі сторони вул. А Ахматової в напрямку вул. Здолбунівська, допустив порушення вимог

п. 18.4 ПДР України, а саме, рухаючись в крайній лівій смузі зазначеного напрямку, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований неподалік житлового будинку № 9 по пр. Григоренка в м. Києві, що в свою чергу був позначений на дорожньому покритті дорожньою розміткою та відповідними дорожніми знаками ПДР України, проявив неуважність, невчасно відреагував, що перед зазначеним пішохідним переходом зупинилися транспортні засоби, які рухалися в інших смугах попутного напрямку руху, тим самим не переконався, що на ньому відсутні пішоходи, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, в результаті цього несвоєчасно виявив та в подальшому скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка маючи перевагу в русі, здійснювала перехід зазначеної проїзної частини в межах вказаного нерегульованого пішохідного переходу, в результаті чого заподіяв пішоходу ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, які виразилися у вигляді закритої травми грудної клітини: перелом акроміального кінця правої ключиці (зі зміщенням уламків).

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину і правильність юридичної кваліфікації його діяння, посилаючись на незаконність вироку суду першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить його скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

За доводами апеляційної скарги прокурор вважає немотивованим рішення суду щодо не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, а тому, на думку прокурора, недотримання судом положень ст. 374 КПК України, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, внаслідок чого вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню.

При цьому, прокурор посилається на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував, що обвинувачений, керуючи транспортним засобом, належним чином не зміг забезпечити безпеку оточуючих, що призвело до настання шкідливих наслідків у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю потерпілої, а з огляду на те, що в матеріалів провадження відсутні будь-які відомості, що керування транспортним засобом є єдиним чи основним джерелом задоволення соціально-побутових потреб обвинуваченого чи засобом для утримання пов`язаних з ним осіб, вважає призначене судом покарання без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами явно несправедливим внаслідок м`якості.

Заслухавшидоповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва, заперечення обвинуваченого щодо доводів апеляційної скарги, який просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, провівши судові дебатита надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Враховуючи, що встановлені судом першої інстанції фактичні обставини кримінального правопорушення, правова кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, вид і розмір призначеного основного покарання ніким із учасників судового провадження не оспорюються, колегія суддів не перевіряє їх згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України.

Твердження прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність і як наслідок невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з огляду на те, що судом не призначено обвинуваченому додаткове покарання, є безпідставними.

Як слідує із санкції ч. 1 ст. 286 КК України, позбавлення права керувати транспортними засобами є факультативним додатковим покарання, питання про доцільність призначення якого вирішується за розсудом суду з урахуванням обставин конкретної справи та даних про особу винного.

При призначенні ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України, діючи відповідно до положень ст. 65 КК України та врахувавши: фактичні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який за формою вини є необережним, відноситься до категорії невеликої тяжкості, а також його наслідки, за відсутності обставин, які обтяжують покарання, щире каяття, як обставину, що його пом`якшує, дані про особу винного, який не судимий, характеризується позитивно, має сім`ю та трьох неповнолітніх дітей на утриманні, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_7 основного покарання у виді штрафу без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, зваживши при цьому на те, що обвинувачений використовує транспортний засіб для матеріального забезпечення своєї сім`ї, в якій виховуються троє неповнолітніх дітей.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений пояснив, що його дружина є приватним підприємцем, а він, використовуючи транспортний засіб, допомагає їй в роботі, що і є джерелом доходів його сім`ї, а, з огляду на те, що у нього на утриманні перебувають троє неповнолітніх дітей, позбавлення його права керування транспортним засобом постановить його та членів сім`ї у скрутне становище і такі пояснення обвинуваченого не спростовується матеріалами провадження.

Враховуючи наведене, у колегії суддів немає підстав вважати, що суд першої інстанції недостатньо мотивував свій висновок щодо можливості не призначати обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, а доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині не заслуговують на увагу.

При цьому твердження прокурора про те, що суд недостатньо врахував фактичні обставини справи, характер допущених обвинуваченим порушень ПДР України та наслідки діяння, є непереконливими, оскільки всі обставини, з якими апелянт пов`язує свої апеляційні вимоги, судом були враховані. До того ж колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_7 порушив лише вимоги п. 18.4 ПДР України, під час вчинення кримінального правопорушення не перебував у стані алкогольного сп`яніння, тяжких наслідків від дорожньо-транспортної пригоди не настало, потерпіла немає до нього претензій матеріального характеру, а в матеріалах провадження відсутні дані про порушенням ОСОБА_7 в минулому Правил дорожнього руху.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про не застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 додаткового покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

В апеляційній скарзі прокурором не наведено обставин, передбачених ст. 412 КПК України, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодили суду постановити законне та обґрунтоване рішення в цій справі.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 13 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4