АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 615/1322/15-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/2148/16 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
УХВАЛА
08 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
- головуючого ОСОБА_2 ,
- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
- при секретарі ОСОБА_5 ,
- за участю прокурора ОСОБА_6 ,
- захисника ОСОБА_7 ,
- обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження № 1-кп/790/2148/16 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Валківського районного суду Харківської області від 25 лютого 2016 року, -
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Заміське Валківського району Харківської області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, не судимого, що веде фермерське господарство, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-
засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.
На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_8 покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Як установив суд, 01 липня 2015 року близько 01 год. ОСОБА_8 , керуючи у стані алкогольного сп`яніння технічно справним трактором «Т-16МГУ», р.н. НОМЕР_1 , чим порушив вимоги п.2.9 (а) Правил дорожнього руху України, згідно якого:
п.2.9 - «Водію забороняється а) керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння...», рухався по дорозі, що проходить біля водоймища в с. Бугаївка Валківського району Харківської області зі сторони с. Косинки в напрямку с. Бугаївка, та у вантажному кузові перевозив 3 пасажирів, чим порушив вимоги п.21.1 Правил дорожнього руху України, згідно якого:
п.21.1 - «Дозволяється перевозити пасажирів у транспортному засобі обладнаному місцями для сидіння в кількості, що передбачена технічною характеристикою так, щоб вони не заважали водієві керувати транспортним засобом і не обмежували оглядовість, відповідно до правил перевезення».
Під час руху по вказаній дорозі ОСОБА_8 , рухаючись зі швидкістю близько 10 км/год, грубо порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України, згідно якого:
П.12.1 - «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», та допустив перекидання трактору до водоймища.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир трактору ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опинилась у воді під трактором «Т-16МГУ», в результаті чого трапилась її смерть. Причиною смерті потерпілої ОСОБА_9 стала механічна асфіксія, яка розвинулась внаслідок закриття дихальних отворів водою при утопленні.
Порушення вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 , які перебувають у прямому причинному зв`язку з подією та наслідками, що настали, виразились в тому, що він, керуючи технічно справним трактором «Т-16МГУ», виявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, вибрав небезпечну швидкість руху, втратив керування над транспортним засобом та допустив виїзд трактору за межі проїжджої частини з подальшим його перекиданням до водойми, що спричинило тяжкі наслідки.
В апеляційній скарзі, в редакції внесених доповнень, прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості ОСОБА_10 , правильності кваліфікації його дій, посилається на неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.75 КК України та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначив, що при призначенні покарання суд безпідставно застосував положення ст.75 КК України, оскільки не в повній мірі врахував, що передбачене ч.2 ст.286 КК України кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів і було вчинене обвинуваченим за обтяжуючої покарання обставини у стані алкогольного сп`яніння, у результаті чого загинула людина. Крім цього, у порушення вимог ч.2 ст.124, ч.4 ст.174 КПК України, суд не зазначив у вироку, що процесуальні витрати на залучення експерта стягуються з обвинуваченого на користь держави та не вирішив питання про скасування арешту майна - трактор «Т-16 МГУ» реєстраційний номер НОМЕР_2 . Просить вирок скасувати, ухвалити апеляційним судом новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.286 КК України - 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, вирішити питання щодо процесуальних витрат згідно вимог ч.2 ст.124 КПК України та скасувати арешт, накладений на майно трактор «Т-16 МГУ» реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, підтримавшого доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника, які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування закону України є необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи, наряду з іншим, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
За положеннями ст. 75 КК, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Згідно ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Як слідує із матеріалів провадження суд, приймаючи рішення про призначення покарання обвинуваченому, прийняв до уваги тяжкість вчиненого ним злочину, який є тяжким, обтяжуючу покарання обставину стан сп`яніння, та наслідки, які настали у виді смерті людини.
Тобто при призначенні покарання суд врахував усі обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі прокурора.
При цьому суд також взяв до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, займається трудовою діяльністю, молодий вік, його дії після вчинення злочину, направленні на врятування життя потерпілої, пом`якшуючі покарання обставини - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність претензій морального та матеріального характеру з боку потерпілого та його прохання про призначення обвинуваченому ОСОБА_10 , який фактично втратив близьку йому людину, покарання, не пов`язаного з реальним відбуванням у місцях позбавлення волі.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд призначив покарання, яке за своїм видом і розміром є необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_10 та попередження нових злочинів і дійшов обґрунтованого висновку про можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, але в умовах здійснення відповідного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Стосовно доводів скарги про необхідність уточнення вироку суду в частині стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат на користь держави, то вони також не підлягають задоволенню, оскільки обвинуваченим ОСОБА_10 надано квитанцію від 01 грудня 2015 року про сплату ним в Валківському відділенні Харківського ГРУ ПриватБанку вказаних витрат.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги про порушення судом інших вимог кримінального процесуального закону - є обґрунтованими.
Як вірно зазначено в апеляційній скарзі прокурора, суд, у порушення вимог ч.4 ст.174 КПК України, не вирішив питання про скасування арешту майна - трактор «Т-16 МГУ» реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Валківського районного суду Харківської області від 25 лютого 2016 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Скасувати арешт на тимчасово вилучене майно - трактор «Т-16 МГУ» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований згідно свідоцтва про реєстрацію машин серії НОМЕР_3 за ОСОБА_11 та передати цей трактор у розпорядження власника.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: