АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 527/2111/14-к Номер провадження 11-кп/786/259/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.4 ст.296 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5
за участю прокурора - ОСОБА_6
захисників адвокатів - ОСОБА_7 , ОСОБА_8
представників потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10
потерпілого ОСОБА_11
обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області, захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 на вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 13 січня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Глобине Полтавської області, громадянин України, освіта середня, не одружений, працює по окремих цивільно-правових угодах, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

засуджений за ч.4 ст.296 КК України на 3 роки позбавлення волі.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с.Бакумівка Миргородського району Полтавської області, громадянин України, освіта середня, не одружений, працює дезінфектором ТОВ НВП „Глобинський свинокомплекс, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимий:

- 18.03.2013 року Глобинським районним судом Полтавської області за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням, встановлено іспитовий строк на 3 роки,
засуджений за ч.4 ст.296 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків. шляхом часткового приєднання покарання, призначеного за вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 18.03.2013 року, остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець та мешканець АДРЕСА_4 , громадянин України, освіта середня, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, працює водієм ТОВ „Агро-Сула, раніше не судимий,

засуджений:

- за ч.4 ст.296 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- за ч.1 ст.358 КК України до покарання у виді штрафу розміром 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн.;

- за ч.4 ст.358 КК України до покарання у виді штрафу розміром 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_14 на користь держави судовий збір в сумі 393,12 грн.

Вирішено питання щодо долі речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 визнані винуватими в тому, що вони, групою осіб, вчинили грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, застосуванням вогнепальної зброї мисливської рушниці та дерев`яної бити предмету заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, за наступних обставин.

02.03.2014 року, близько 23.30 год., ОСОБА_14 разом із ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 на автомобілі „Chevrolet Aveo д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, типу легковий седан, який знаходився у користуванні ОСОБА_14 , приїхали до зупинки громадського транспорту, що знаходиться в центрі м.Глобине по вул.Леніна, поблизу магазинів „Спокуса, „Побутова хімія та входу до центрального ринку. В цей час там перебували раніше незнайомі їм молоді люди ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Неподалік від них, перед магазином „Спокуса по мобільному телефону розмовляв їх знайомий ОСОБА_11 .

В салоні зазначеного автомобіля знаходились мисливська рушниця „ІЖ-12 № НОМЕР_2 та дерев`яна бита, виготовлена заводським способом по типу дубинки, яка не є холодною зброєю. Вказане майно належало на праві власності ОСОБА_14

Виражаючи явну неповагу до суспільства, ігноруючи існуючі у суспільстві загальноприйняті правила поведінки і норми моралі, намагаючись самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб і нахабно показуючи своє зневажливе ставлення до оточуючих, ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок з хуліганських мотивів, вчинили дії, що супроводжувались особливою зухвалістю, яка полягала в нанесенні тілесних ушкоджень руками, ногами, дерев`яною битою по різних частинах тіла ОСОБА_11 . Удари битою безпосередньо наносив ОСОБА_12 , а ОСОБА_13 приніс вказане знаряддя із автомобіля до місця бійки.

Внаслідок таких протиправних дій потерпілому були спричинені легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у виді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синців. садна, припухання м`яких тканин голови, а також легкі тілесні ушкодження у виді синців, саден тулуба та верхніх кінцівок.

ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 уперто переслідували ОСОБА_11 з метою нанесення останньому тілесних ушкоджень. Протиправні дії вчинялися щодо нього поблизу зупинки громадського транспорту, біля магазину „Харчі, поблизу готелю „Берізка.

Крім цього, ОСОБА_14 вчиняв інші протиправні дії, а саме: направляв мисливську рушницю „ІЖ-12 № НОМЕР_2 в бік ОСОБА_16 , вимагаючи покинути зупинку та висловлюючи в його адресу погрози про здійснення пострілу. Поблизу автобусної зупинки вчинив один постріл в повітря, а також з погрозами приставляв рушницю до скроні ОСОБА_11 поблизу магазину „Харчі, що створювало реальну загрозу для його життя та здоров`я.

ОСОБА_13 під час хуліганських дій також застосував вогнепальну зброю. Тримаючи в руках мисливську рушницю „ІЖ-12 № НОМЕР_2 , яку взяв у ОСОБА_14 , здійснив один постріл в повітря поблизу магазину „Спокуса. Підійшовши до ОСОБА_15 з рушницею в руках в районі ялинок, поблизу готелю, з відстані близько 2 метрів направив рушницю в бік останнього, після чого висловив погрозу здійснити постріл та наказав тікати з місця події. Такі дії створювали реальну загрозу для життя та здоров`я потерпілого.

Окрім того, ОСОБА_14 визнаний винуватим в тому, що в ході досудового розслідування даного факту хуліганства, з метою неявки за повісткою про виклик на 14 годину 16 червня 2014 року та підтвердження „поважності неявки до СВ Глобинського РВ УМВС України в Полтавській області, він підробив офіційний документ, а саме посвідчення про відрядження від 28.05.2014 року, видане на його ім`я, посвідчене печаткою ФОП „ ОСОБА_14 в графі „вибув, та печаткою Київського міжнародного контрактового ярмарку в графі „прибув.

Згідно висновку експерта №606 від 22.07.2014 року, в посвідченні про відрядження на ім`я ОСОБА_14 від 28.05.2014 року, є ознаки підробки, а саме виправлення цифр в датах.

Після цього, ОСОБА_14 використав завідомо підроблене посвідчення про відрядження, надавши його через свого захисника до СВ Глобинського РВ УМВС України в Полтавській області, як документ, що підтверджує неможливість його явки до слідчого о 14.00 год. 16.06.2014 року.

В принесеній апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину внаслідок його м`якості та призначити ОСОБА_13 покарання у виді 4 років позбавлення волі, ОСОБА_12 покарання у виді 6 років позбавлення волі, оскільки суд при вирішенні питання про строк покарання обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 не звернув увагу на позицію державного обвинувача висловлену в ході судових дебатів та з огляду на відсутність обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченим.

Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі принесеній в інтересах обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_12 просить вирок суду в частині засудження ОСОБА_12 за ч.4 ст.296 КК України скасувати та постановити новий, яким виправдати останнього, а в частині засудження ОСОБА_14 за ч.4 ст.296, ч.1,4 ст.358 КК України - змінити, пом`якшити призначене йому покарання, застосувавши до нього положення ст.75 КК України. Апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 обґрунтовує тим, що при призначенні ОСОБА_14 покарання суд не взяв до уваги відсутність претензій до нього з боку потерпілих, добросовісну поведінку обвинуваченого, яка полягала в тому, що він з місця події не тікав, просив охоронника викликати швидку допомогу, дочекався приїзду співробітників міліції та медичних працівників, допомагав своєму товаришу, супроводжував його в лікарню, добровільно передав мисливську рушницю до правоохоронних органів. Окрім того, ОСОБА_14 раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, одружений, на утриманні має двох малолітніх дітей, займається волонтерською діяльністю, наміру заподіювати потерпілим тілесних ушкоджень не мав.

Висновки ж суду першої інстанції щодо обвинувачення ОСОБА_12 не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки базуються лише на пояснення самих потерпілих, інших об`єктивних даних винуватості останнього немає. Так, відеозаписи з камер спостереження, продемонстровані в судовому засіданні істотно спотворюють об`єктивність всіх обставин справи та призводять до необґрунтованих висновків, судом безпідставно визнано доказами винуватості обвинувачених показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , які очевидцями самої події не були, а чули лише зі слів потерпілого ОСОБА_11 , а свідок ОСОБА_17 перебуває у дружніх відносинах з потерпілими, а тому є заінтересованим у необ`єктивному відтворенні обставин події. Показання потерпілого ОСОБА_11 істотно відрізняються від показань, даних ним на досудовому розслідуванні, а протокол проведення слідчого експерименту від 28.05.2014 року складено всупереч вимогам КПК України.

Окрім того, зазначає в принесеній апеляційній скарзі, що головуючим в даному кримінальному провадженні суддею ОСОБА_1 впродовж семи років заявлялися самовідводи по справах, участь в яких брав захисник обвинувачених - адвокат ОСОБА_22 . В рамках даного провадження у самовідводі судді та відводі адвоката було безпідставно відмовлено, а отже, на думку апелянта, кримінальне провадження розглянуто з порушенням вимог КПК України, які є підставою для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , принесеної в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , не оспорюючи фактичних обставин справи та вірності кваліфікації дій ОСОБА_13 , ставить питання про зміну вироку суду в частині призначення ОСОБА_13 покарання, та звільнити ОСОБА_13 від відбування призначеного йому за вироком суду покарання з випробуванням відповідно до положень ст.75 КК України, оскільки суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_13 є молодою, раніше не судимою особою, на даний час змінив своє місце проживання, влаштувався на роботу, не вчинив жодного іншого злочину та став на шлях виправлення.

Інші учасники судового розгляду вирок суду не оскаржили.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , які підтримали подану захисником в інтересах обвинувачених апеляційну скаргу з підстав в ній зазначених, потерпілого ОСОБА_11 , представників потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які заперечили проти задоволення поданих в даному кримінальному провадженні апеляційних скарг та прохали вирок суду залишити без змін, прокурора, який подану процесуальним прокурором апеляційну скаргу не підтримав з підстав невідповідності її змісту вимогам КПК України, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційних скаргах захисника адвоката ОСОБА_8 та прокурора висновки суду про винуватість ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 та ч.3 ст.358 КК України не оспорюються. Суд першої інстанції правильно визнав ОСОБА_14 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, тобто у підробленні іншого офіційного документа, який видається громадянином-підприємцем, який має право видавати чи посвідчувати такі документи і який надає права та звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем, та за ч.3 ст.358 КК України, тобто у використанні завідомо підробленого документа.

На переконання апеляційного суду висновки суду першої інстанції і по епізоду вчинення обвинуваченими ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження, підтверджені належними доказами, які суд першої інстанції оцінивши, обґрунтовано поклав в основу вироку, як доказ їх вини.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, досудове та судове слідство у ній проведено з додержанням вимог кримінального процесуального закону, порушень закону, що тягли б скасування чи зміну ухваленого вироку, не встановлено, а висновки суду про винність ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні ними злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені перевіреними у ній та викладеними у вироку доказами.

У вироку суд першої інстанції, належним чином проаналізувавши, обґрунтовано визнав показання обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , надані ними в ході судового слідства, як такі, що дані з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Так, твердження в апеляційній скарзі захисника адвоката ОСОБА_8 , що кваліфікація дії його підзахисного ОСОБА_12 за ч.4 ст.296 КК України не ґрунтується на належних та допустимих доказах, повністю спростовуються наступними дослідженими в ході судового розгляду доказами.

Допитані в ході судового розгляду потерпілі ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_11 пояснили, що 02.03.2014 року близько 23.30 години, перебували біля зупинки громадського транспорту в центрі м.Глобине, при цьому ОСОБА_11 , будучи в товариських стосунках з ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , прийшов туди самостійно та розмовляв по мобільному телефону осторонь. До зупинки під`їхав автомобіль «Шевроле Авео» в салоні якого знаходилися раніше не знайомі їм ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 . ОСОБА_14 , який знаходився за кермом автомобіля розпочав розмову з ОСОБА_16 в ході якої почав кричати та нецензурно висловлюватися, через віно показав рушницю, в подальшому, вийшовши з автомобіля, навів рушницю на ОСОБА_16 та в нецензурній формі наказав тікати. Калугін забрав з собою ОСОБА_17 , який також перебував з ними на зупинці громадського транспорту, та почали відходити назад, до магазину «Добробут», коли пролунав постріл. З автомобіля вийшли також ОСОБА_25 з ОСОБА_26 , до них підійшов ОСОБА_11 , який продовжував розмовляти по мобільному телефону, та запитав, що трапилося. ОСОБА_25 відразу ж наніс удар кулаком в обличчя Діброви, від якого телефон випав з рук потерпілого. Діброва відходив в сторону до магазина, однак ОСОБА_25 намагався наносити йому удари, при цьому до них підійшли ОСОБА_14 з рушницею в руках та ОСОБА_13 з дерев`яною битою. ОСОБА_25 вихопив з рук ОСОБА_26 биту і наносив нею удари ОСОБА_27 . До них підбіг ОСОБА_24 та вдвох вони намагалися відібрати биту, що не вдалося та ОСОБА_27 впав на асфальт. В цей час ОСОБА_26 приставив йому рушницю до скроні та попередив, що здійснить постріл. ОСОБА_27 почали бити ногами по різним частинам тіла, а ОСОБА_25 битою. Потерпілому вдалося піднятися та він почав втікати через дорогу, при цьому ОСОБА_25 продовжував його переслідувати. Перед готелем «Берізка» дві особи продовжували наносити йому удари ногами, один удар був завданий битою,однак, хто саме їх наносив сказати не може. ОСОБА_15 намагався допомогти ОСОБА_27 , однак ОСОБА_13 направив на нього рушницю та сказав, щоб той тікав, злякавшись пострілу, оскільки погрози він сприймав як реальну небезпеку, ОСОБА_24 побіг в сторону магазину «Кулиничі», обвинувачені ж продовжували наносити удари ОСОБА_27 . Діброва піднявся та почав відходити в сторону ринку, ОСОБА_25 переслідував його та на вході в ринок зупинив та наніс удар кулаком в область носа. В цей час до них наближався ОСОБА_28 та ОСОБА_27 почав тікати в сторону стадіону. ОСОБА_25 наздогнав його, тому ОСОБА_27 наніс останньому удар в обличчя, від якого ОСОБА_25 впав, ОСОБА_27 через стадіон добіг до свого знайомого, де вмився та прохав відвезти додому.

Суд першої інстанції проаналізувавши показання потерпілих з іншими доказами по кримінальному провадженню, правильно прийшов до висновку, що їх показання є логічними, послідовними та підтверджуються іншими безпосередньо дослідженими у судовому засіданні доказами.

Так, за висновком судово-медичної експертизи №38 від 14.03.2014 року, в потерпілого ОСОБА_11 було виявлено закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, синці, садно, припухання м`яких тканин голови, які утворилися від дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо в строк та при вказаних обставинах і відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Виходячи з анатомічної локалізації, характеру, кількості тілесних ушкоджень, виявлені тілесні ушкодження не могли утворитися при падінні з висоти росту людини.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 надав суду показання, якими підтвердив викладений потерпілими перебіг подій, що сталися 02.03.2014 року близько 23.30 години на зупинці в центрі м.Глобине, між ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , який також підійшов до них, щоб залагодити ситуацію та трьома невідомими особами, що під`їхали до них на автомобілі. При цьому зазначив, що саме ці особи, що прибули на автомобілі, були ініціаторами конфліктної ситуації, нецензурно лаялися, погрожували рушницею, здійснювали з неї постріли та завдавали ОСОБА_27 удари в тому числі і дерев`яною битою.

Свідок ОСОБА_29 суду показав, що на час події працював охоронником на ринку м.Глобине. В день події перебував на робочому місці та пізно ввечері почув два чи три хлопки, схожих на зрив петарди або на постріли. Пішовши на звук, до входу на центральний ринок, побачив через дорогу, як двоє незнайомих били ОСОБА_11 , якого він знав, як підприємця, що працює на ринку. В руках Діброви нічого не було, а в одного з невідомих була бейсбольна бита, якою він наносив удари по Діброві. Вказав, що ОСОБА_27 оборонявся, в процесі бійки відходив назад, а двоє хлопців його наздоганяли.

Окрім того, досліджені в ході судового розгляду відеозаписи з камер спостереження, збережені на дискових носіях інформації CD-R та долучені до матеріалів кримінального провадження, повністю підтверджують показання потерпілих щодо обставин події, її розвитку, мотиву та механізму спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, наведені у вироку суду докази на підтвердження вини обвинувачених належним чином перевірені судом, узгоджуються між собою, добуті без будь-яких порушень кримінального процесуального законодавства.

Безпідставним є ствердження захисника ОСОБА_8 в апеляційній скарзі про те, що відеозапис з камер відео спостереження розміщених в магазинах не є доказом винуватості ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки не дає можливості ідентифікувати зафіксованих на них осіб та визначити наявність погроз, нецензурних висловлювань.

В ході судового розгляду захисником ОСОБА_8 порушувалося зазначене питання та судом у вироку наведено достатні мотиви, з яких вказане заперечення захисту відхилено. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки відеозапис, як доказ, сприймається судом в сукупності з іншими доказами в справі та оцінюється у їх взаємозв`язку.

Свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 дійсно не були очевидцями події, про що вказує захисник, однак їх показання дотично підтверджують показання потерпілого ОСОБА_11 .

В принесеній апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 піддає сумніву правдивість показань свідка ОСОБА_17 з огляду на його дружні взаємовідносини з потерпілими. Водночас, як наголошувалося вище, судом першої інстанції при вирішенні питання про доведеність винуватості обвинувачених надано перевагу показанням потерпілих саме при оцінці зібраних доказів в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Не приймає до уваги колегія суддів і посилання адвоката на суперечливість показань потерпілого ОСОБА_11 в ході судового розгляду з показаннями на досудовому слідстві.

Відповідно до положень ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

З урахуванням наведеного, судом першої інстанції і наведені показання потерпілих, свідків безпосередньо отримані в ході судового розгляду.

Не вбачає колегія суддів і підстав для скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.415 КПК України.

Так, ухвалами слідчого судді Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17.09.2015 року відмовлено в задоволенні заяви захисника ОСОБА_8 про відвід головуючому по справі судді ОСОБА_1 та в задоволенні заяви про самовідвід судді ОСОБА_1 . Колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо відсутності підстав для задоволення заявленого відводу та самовідводу судді, при цьому обставини, які б очевидно викликали сумнів у неупередженості судді відсутні.

Таким чином, апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 задоволенню не підлягає.

Відповідає вимогам ст. 65 КК України і призначене ОСОБА_13 , ОСОБА_14 також відповідно до положень ч.1 ст.70 КК України, а ОСОБА_12 і у відповідності з положеннями ст.71 КК України, покарання, яке обране з урахуванням даних про особи обвинувачених, ступеню тяжкості вчиненого ними злочину, відсутності обставин, що пом`якшують покарання, а ОСОБА_12 з урахуванням обставини, що обтяжує покарання.

Так, обвинувачені вчинили умисний тяжкий злочин проти громадського порядку та моральності, при цьому слід врахувати характер злочинних дій, їх підвищену небезпеку і спосіб вчинення з використанням вогнепальної зброї та бити.

З урахуванням даних про особи обвинувачених, їх характеристик, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі, а ОСОБА_13 та ОСОБА_14 - в мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч.4 статті 296 КК України. Саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В апеляційних скаргах захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з огляду на дані про особи обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , що всупереч тверджень апелянтів, враховано при визначенні виду та строку покарання, ставиться питання про звільнення їх від відбування призначеного судом першої інстанції покарання, однак належним чином не обґрунтовано можливість виправлення обвинувачених без ізоляції від суспільства, не розмежовано підстав для призначення покарання у виді позбавлення волі та підстав для звільнення від його відбування. Крім того, апелянтами не зазначено, що саме свідчить про можливість виправлення ОСОБА_13 та ОСОБА_14 без відбування покарання. Не вбачає таких підстав і колегія суддів.

Таким чином, наведені захисниками в апеляційних скаргах обставини відсутність судимостей у обвинувачених, позитивні характеристики, наявність у ОСОБА_14 на утриманні двох неповнолітніх дітей, не вказують на можливість виправлення обвинувачених без відбування покарання, а тому не можуть бути підставою для застосування до них положень ст. 75 КК України.

З урахуванням наведеного апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 задоволенню не підлягають.

Не підлягає до задоволення і апеляційна скарга прокурора.

Так, в апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про зміну вироку суду відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_12 в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину внаслідок його м`якості та призначення обвинуваченим більш суворого покарання.

Відповідно до положень ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції може змінити вирок суду першої інстанції та пом`якшити призначене покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Погіршення становища обвинуваченого та призначення більш суворого покарання можливе лише при ухваленні апеляційним судом нового вироку.
Таким чином, апеляційна скарга прокурора про зміну вироку суду першої інстанції та призначення обвинуваченим більш суворого покарання не ґрунтується на законі, а тому задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги прокурора Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області, захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 залишити без задоволення, а вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 13 січня 2016 року відносно ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4