Справа № 157/1255/15-к Провадження №11-кп/773/290/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 286 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 травня 2016 року місто Луцьк
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000369 від 22.09.2015 року за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 , а також прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Любешівського районного суду Волинської області від 03 березня 2016 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, одружений, має на утриманні двоє малолітніх дітей, тимчасово безробітний, раніше не судимий,-

засуджений за ч.3 ст. 286 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Вироком вирішено долю речових доказів, цивільних позовів та судових витрат.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області,

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно з вироком суду ОСОБА_10 визнаний винним у тому, що він 22 вересня 2015 року близько 09 години 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Wolkswagen T-4», р.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю приблизно 80 км/год автодорогою Т-03-11 сполученням «Ковель-Седлище-Камінь-Каширський» в напрямку до м.Камінь-Каширський, на 42 км.+500 м. автодороги, що між населеними пунктами с.Сошично та с.Нуйно Камінь-Каширського району Волинської області, в порушення вимог п. 2.3 б), 2.3 д), 10.1 Правил дорожнього руху України, проявив безпечність та неуважність під час руху, не переконався в безпеці руху, не слідкував за зміною дорожньої обстановки, на заокругленні автодороги праворуч виїхав на зустрічну смугу руху, де продовжив рух прямо, в результаті чого допустив зіткнення із зустрічним автомобілем марки «ВАЗ-21099», р.н.з. НОМЕР_2 , з причепом, р.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_12 , який рухався по своїй смузі руху в напрямку м.Ковель.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ВАЗ-21099» ОСОБА_12 та пасажир ОСОБА_13 загинули, а пасажири цього автомобіля ОСОБА_8 та ОСОБА_7 отримали тяжкі тілесні ушкодження.
У своїх апеляційних скаргах потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_7 просять вирок суду щодо ОСОБА_10 змінити, призначивши обвинуваченому покарання, не пов`язане із позбавленням волі. Посилаються на те, що суд при призначенні покарання ОСОБА_10 не в повному обсязі взяв до уваги те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся, визнав свою вину у скоєному, активно сприяв слідству у розкритті злочину, добровільно відшкодував завдані збитки, характеризується позитивно за місцем проживання, одружений, має на утриманні двоє малолітніх дітей. Також суд не врахував їх позиції про те, щоб суворо не карати обвинуваченого та обрати йому покарання, не пов`язане із позбавленням волі.
У поданій на вирок апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 , просить вирок щодо останнього змінити, призначивши йому покарання, не пов`язане із позбавленням волі. Посилається на те, що суд при призначенні покарання ОСОБА_10 не врахував обставин, які пом`якшують його покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, а також відсутність обставин, які обтяжують його покарання. Крім того, ОСОБА_10 вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується лише позитивно, користується повагою серед односельців, має на утриманні двоє малолітніх дітей, на обліках у психіатричному та наркологічному диспансерах не перебуває. Також він сам отримав травму під час дорожньо-транспортної пригоди, допомагав морально та матеріально сім`ям потерпілих, у зв`язку з чим потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та ОСОБА_7 в судовому засіданні просили обрати ОСОБА_10 покарання, не пов`язане із позбавленням волі.

Вважає, що суд першої інстанції, всупереч вимогам Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», не призначив ОСОБА_10 основне покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або не перейшов до іншого, більш м`якого виду основного покарання (ст. 69 КК України), а також не звільнив обвинуваченого від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України.

Із урахуванням усіх зазначених обставин, позицій Верховного Суду України, суд першої інстанції мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_10 покарання, не пов`язане із позбавленням волі.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості кримінального правопорушення, внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 призначити за ч.3 ст. 286 КК України 7 (сім) років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Посилається на те, що при призначенні покарання ОСОБА_10 судом не враховано, що вчинений обвинуваченим злочин відноситься до категорії тяжких, наслідком якого стала загибель двох осіб. Тому посилання суду на наявність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 , а також на позитивні дані, що характеризують його особу, не може бути достатніми підставами для призначення йому мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.3 ст. 286 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 , його захисника ОСОБА_9 , потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримували свої апеляційні скарги, прокурора, який просив скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий, яким обрати ОСОБА_10 більш суворе основне покарання, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , а також прокурора до задоволення не підлягають.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про винність ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, підтверджуються зібраними в кримінальному провадженні та дослідженими в судовому засіданні доказами і ніким не оскаржуються.

Діям ОСОБА_10 у цій частині дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється, як і правильність призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Призначаючи основне покарання обвинуваченому, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжких, незворотні тяжкі наслідки від злочину у вигляді загибелі двох людей, тому обґрунтовано прийшов до переконання про неможливість виправлення і перевиховання ОСОБА_10 без ізоляції від суспільства.

Разом з тим, враховано судом і інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності ОСОБА_10 , у тому числі й ті, на які посилаються у своїх апеляційних скаргах захисник обвинуваченого та потерпілі.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , є щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків.

ОСОБА_10 вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю проживання, має на утриманні двоє малолітніх дітей, вчинив злочин з необережності, відшкодував завдані злочином збитки потерпілим, у зв`язку з чим вони просили суд суворо не карати його.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_10 , в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Аналізуючи вищевказані обставини, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_10 основне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, яке згідно з санкцією ч.3 ст. 286 КК України є мінімальним за строком та безальтернативним за видом.

Правових підстав для призначення обвинуваченому покарання, не пов`язаного із позбавленням волі, про що ставиться питання в апеляційних скаргах потерпілих та захисника, колегія суддів не знаходить.

Врахувавши також всі обставини в кримінальному провадженні, у тому числі й ті, на які посилається прокурор у своїй апеляційній скарзі, суд призначив ОСОБА_10 покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів і не є надто м`яким.

Призначене покарання ОСОБА_10 у виді позбавлення волі відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а тому підстав для збільшення його строку, про що просить в апеляційній скарзі прокурор, колегія суддів також не знаходить.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області,

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 , а також прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Любешівського районного суду Волинської області від 03 березня 2016 року щодо ОСОБА_15 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом .
Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_2