Справа № 369/1915/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/607/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 02.08.2016

УХВАЛА
Іменем України

02 серпня 2016 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Києво-Святошинського районноого суду Київської області від 11 березня 2016 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 27.04.2011 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, 11.04.2013 року вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч.2 ст. 309, ст. 71 КК України до покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі,

засуджено за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 в період іспитового строку повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно із вироком, кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за наступних обставин.

15.12.2015 року о 21 годині 30 хвилин ОСОБА_7 маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконно збагатитися, перебуваючи в приміщенні торгового залу гіпермаркету ТОВ «Ашан-Кільцева», який розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Велика Кільцева,4, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, намагався таємно викрасти, належне ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» товарно-матеріальні цінності, а саме: планшет марки «Selecline» 10, серійний номер 861894/MID11Q9L, чорного кольору, вартістю 1624,17 гривень, який поклав до кишені своєї куртки, попередньо розпакувавши та діставши його з коробки. Після чого, утримуючи при собі вказаний товар, ОСОБА_7 пройшов через касову зону не розрахувавшись за нього, при цьому виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак не зміг завершити злочин із причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками охорони.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

На думку апелянта, судом першої інстанції належним чином не надано оцінки особі обвинуваченого та останнього необґрунтовано звільнено від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Так, судом не враховано того, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, упродовж нетривалого проміжку часу, а саме після відбуття реального покарання скоїв новий умисний злочин проти власності, що вказує на небажання виправитися та вести законослухняний спосіб життя.

Прокурор вважає, що покарання призначене обвинуваченому за попереднім вироком суду у виді позбавлення волі не досягло своєї мети щодо виправлення та запобігання вчиненню ним нових злочинів, що вказує на підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого, неможливість його виправлення та запобігання вчинення інших злочинів без ізоляції від суспільства.

Також судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому не враховані судимісті ОСОБА_7 як рецидив злочинів, тобто обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого.

Тому апелянт просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України призначити покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі, визначивши обставиною, яка обтяжує покарання рецидив злочину.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав та просив її задовольнити;

обвинуваченого, який проти апеляційної скарги прокурора заперечував та просив відмовити в її задоволенні;

вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого з останнім словом, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Фактичні обставини справи та кваліфікація кримінального правопорушення учасниками судового розгляду не оспорюється.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду про винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 185 КК України, обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені представленими у справі доказами у їх сукупності, які учасниками судового провадження не оспорювалися та досліджувалися судом в порядку ч.3 ст. 349 КПК України.

На підставі ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог тільки, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України і невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, обираючи покарання ОСОБА_7 , суд врахував тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше судимий, негативних характеристик за місцем проживання не має, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога, на час вчинення інкримінованих йому дій психічних захворювань не мав, усвідомлював свої дії і керував ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання та дійшов до обгрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На думку колегії суддів указаний строк відбування покарання відповідає ступеню вчиненого кримінального правопорушення із точки зору його справедливості, розумності та достатності, а вирок в цій частині належним чином мотивований. Підстав для призначення більш суворого покарання колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі волі, враховуючи ступінь тяжкості злочину, особу винного, та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування вимог ст. 75 КК України відносно ОСОБА_7 , суд першої інстанції при звільненні останнього від відбування покарання з випробуванням повністю дотримався вимог, зазначених у вказаній статті кримінального закону, належним чином обґрунтувавши свій висновок.

Зокрема, судом було взято до уваги обставини та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до злочину середньої тяжкості та не потягло за собою тяжких наслідків, особу винного, який свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав та щиро розкаявся, що полягає у критичній оцінці обвинуваченого своєї протиправної поведінки, що характеризується щирим осудом цієї поведінки, повним визнанням своєї вини, висловленню жалю з приводу вчиненого та готовності нести покарання за вчинений злочин, відсутність претензій у потерпілого, що значно знижують суспільну небезпечність особи обвинуваченого ОСОБА_7 .

Крім цього суд врахував, що замах на крадіжку вчинений ОСОБА_7 не призвів до тяжких наслідків та завдання шкоди потерпілому, який не має претензій до обвинуваченого, що значно знижує суспільну небезпечність особи обвинуваченого, а покладення судом на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, сприятиме контролю за його поведінкою в період іспитового строку з метою встановлення факту його виправлення.

Тому доводи, на які прокурор посилається в обґрунтування своїх вимог, а саме на те, що суд при призначенні покарання обвинуваченому достатньою мірою не врахував, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, упродовж нетривалого проміжку часу, а саме після відбуття реального покарання скоїв новий умисний злочин проти власності, що вказує на небажання виправитися та вести законослухняний спосіб життя є необґрунтованими, оскільки зазначені обставини були враховані судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження і призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 та не є підставами згідно чинного законодавства, для незастосування до нього ст. 75 КК України.

При цьому, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора щодо того, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції не визнав як обтяжуючу покарання обставину - рецидив злочину.

Відповідно до вимог ст. 34 КК України рецидив злочину виникає у випадках, коли особа, яка раніше була засуджена за вчинення умисного злочину, вчиняє новий умисний злочин, маючи не зняту, непогашену у встановленому законом порядку судимість.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 був засуджений 27.04.2011 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців; 11.04.2013 року вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч.2 ст. 309, ст. 71 КК України до покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі. При цьому, його судимість в законному порядку не знята та не погашена. 15.12.2015 року ОСОБА_8 знову вчинив умисний злочин, передбачений ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 185 КК України.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора в цій частині підлягає задоволенню та визнає обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рецидив злочину.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 419, 424, 426 КПК України колегія суддів;-

у х в а л и л а :
Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Визнати рецидив злочинів обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 .

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4