АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 531/1108/15-к Номер провадження 11-кп/786/309/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України С.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого, судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судових засідань ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали кримінального провадження №0000206 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.04.2015, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Карлівського районного суду Полтавської області від 25 січня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Карлівка, Полтавської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, не працюючого, раніше судимого:

- 14 жовтня 2010 року вироком Карлівського районного суду Полтавської області за ч.2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі зі звільненням від покарання з іспитовим стром на 1 рік;

- 30 вересня 2011 року вироком Карлівського районного суду Полтавської області за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 185 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 25 квітня 2014 року умовно-достроково, невідбутий строк 1 рік 2 місяці 27 днів;

- 16 жовтня 2015 року Машівським районним судом Полтавської області за ч.2 ст. 185, 71 КК України на 1 рік 4 місяців позбавлення волі, -

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст. 185 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України призначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів з урахуванням виду та розміру покарання, призначеного вироком Машівського районного суду Полтавської області від 16 жовтня 2015 року шляхом часткового складання призначених покарань і ухвалено рахувати засудженим до 1 року 7 місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вказано рахувати з моменту взяття під варту, а саме з 09 години 21 липня 2015 року.

Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_7 , засудженого за цим вироком, строк попереднього ув`язнення з 21.07.2015 року по 26.01.2016 року та з 03.06.2015 року 10.30 год. по 03.06.2015 року 16.37 год. (затримання) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

За вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що на початку січня 2015 року, точна дата не встановлена, перебуваючи поблизу будинку ОСОБА_9 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , помітив, що на території господарства біля стіни будинку розміщена подвійна раковина з нержавіючої сталі, та, переконавшись, що господарка відсутня, викрав з території вище вказаного господарства бувшу у використанні подвійну раковину з нержавіючої сталі, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 500 гривень.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, ставить питання про зміну вироку у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок його суворості, пом`якшивши призначене судом покарання до 1 року 4 місяців позбавлення волі.

Вказує, що суд призначаючи покарання залишив поза увагою такі обставини, що пом`якшують покарання, як повне визнання ним своєї вини, незадовільний стан його здоров`я, наявність у нього на утримані батька-особи похилого віку, який потребує постійного догляду, заподіяння неправомірними діями обвинуваченого незначної матеріальної шкоди потерпілій.

Разом з цим, зі змісту апеляційної скарги захисника вбачається, що суд помилково призначив ОСОБА_7 покарання за сукупність злочинів з урахуванням покарання, призначеного вироком Машівського районного суду Полтавської області від 16 жовтня 2015 року. На переконання захисника, суду необхідно було врахувати частину невідбутого покарання за вироком Карлівського районного суду від 30.09.2011 року.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу з наведених в ній мотивів та просили змінити вирок суду, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів провадження, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України підтверджується детально викладеними у вироку доказами, які безпосередньо були досліджені в суді першої інстанції, матеріалами провадження та показаннями самого обвинуваченого, який у судовому засіданні визнав себе винуватим та детально розповів про обставини вчинення кримінального правопорушення, а тому винуватість ОСОБА_7 учасниками провадження в апеляційному порядку не оскаржується.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції, за обставин встановлених під час судового розгляду, правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України, як крадіжка вчинена повторно, тобто таємне викрадення чужого майна.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд зобов`язаний врахувати тяжкість вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Особі, яка винила злочин, має бути призначене покарання в межах, установлених у санкції статті чи частини даної статті, а також бути необхідним й достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання призначення покарання обвинуваченому, суд першої інстанції у повній мірі дотримався вимог закону, належним чином вмотивував своє рішення та урахував те, що ОСОБА_7 за місцем реєстрації характеризується посередньо, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має судимість за аналогічний злочин, вчинив новий корисливий злочин, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення.

Враховуючи дані обставини, тяжкість вчиненого злочину, а також дані про особу обвинуваченого, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 реального покарання, передбаченого санкцією ст. 185 ч.2 КК України., та є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Поряд з цим, суд першої інстанції в достатній мірі врахував те, що ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на невідповідність призначеного судом покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Вказівку захисника про наявність таких пом`якшуючих покарання обставин, як обіцянка обвинуваченого відшкодувати завдану потерпілій шкоду у разі залишення його на волі та незадовільний стан його здоров`я, колегія суддів оцінює критично та не приймає до уваги з підстав відсутності будь-яких доказів щодо стану здоров`я обвинуваченого та його бажання компенсувати потерпілій шкоду завдану внаслідок вчиненого ним кримінального правопорушення. Крім вказаного, цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілою до обвинуваченого не пред`являвся.

Місцевим судом в повній мірі, як того вимагає ст. 65 КК України, враховані перелічені обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а тому колегія суддів не знаходить законних підстав для його подальшого пом`якшення.

За таких обставин, підстав для зміни вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не правильно застосував положення кримінального закону та призначив покарання за сукупністю злочинів, не відповідають дійсним обставинам справи.

Судом встановлено, що вироком Машівського районного суду Полтавської області від 16 жовтня 2015 року ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст. 185, 71 КК України до покарання у вигляді 1 року 4 місяців позбавлення волі.

За оскаржуваним вироком ОСОБА_7 вчинив новий злочин на потачку січня 2015 року, тобто до постановлення попереднього вироку, а саме вироку Машівського районного суду Полтавської області від 16 жовтня 2015 року.

Тому місцевим судом дотримані вимоги закону України про кримінальну відповідальність та при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та вироком Машівського районного суду від 16.10.2015, обвинуваченому правильно застосовано положення ч.4 ст. 70 КК України.

Тому, з урахуванням вищезазначеного колегія суддів прийшла до висновку про те, що відсутні підстави для задоволення вимог зазначених в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Карлівського районного суду Полтавської області від 25 січня 2016 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк перебування його під вартою з 25 січня 2016 року по 24 березня 2016 року включно, із розрахунку один день за два дні позбавлення волі, що складає 4 місяці.

Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою з моменту вручення йому копії ухвали, іншими учасниками процесу в той же строк з моменту її оголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4