Ухвала
іменем україни
21 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Головуючого ОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження щодо
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та мешканки м. Ізмаїл Одеської області,
за участю прокурораОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:
З касаційною скаргою до суду касаційної інстанції звернувся прокурор з вимогами про перевірку судових рішень щодо ОСОБА_5 .

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 9 жовтня 2015 року задоволено клопотання обвинуваченої ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності.

ОСОБА_5 , яка обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілою.

Кримінальне провадження №0001366 щодо ОСОБА_5 закрито на підставі п. 1 ч 2 ст. 284 КПК України.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14 січня 2016 року ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 9 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.

Органами досудового слідства ОСОБА_5 обвинувачувалась у тому, що вона 3 червня 2015 року приблизно о 18 годині, керуючи автомобілем марки «GeelyМR 7151 А» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по непарній стороні пр. Суворова з боку вул. Чернишевського в напрямку вул. Бесарабська у м. Ізмаїлі Одеської області, порушила п.п. 2.3, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, не пропустила пішохода ОСОБА_7 , яка перетинала проїжджу частину по нерегульованому пішохідному переходу, вчинила наїзд на неї, внаслідок чого потерпілій ОСОБА_7 заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості.
У касаційній скарзі прокурор посилаючись на неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону судами обох інстанцій, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зокрема прокурор стверджує, що судове провадження здійснено за відсутності потерпілої, отже суд не переконався у дійсності примирення між обвинуваченою та потерпілою, що потягло за собою неправильне застосування ст. 46 КК України. Ухвала апеляційного суду, за доводами касаційної скарги, не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки не містить належної відповіді на всі доводи апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідача, прокурора, який не підтримав касаційну скаргу та просив залишити судові рішення без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвала апеляційного суду це судове рішення цього суду щодо законності та обґрунтованості судового рішення, що перевіряється в апеляційному порядку, вона повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною та обґрунтованою, й крім того, відповідати вимогам ст. 419 КПК України.

Переглядаючи ухвалу місцевого суду щодо ОСОБА_5 апеляційний суд дійшов висновку про законність звільнення останньої від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілою.

При цьому апеляційний суд звернув увагу на законність прийняття рішення місцевим судом про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, перевіривши дотримання місцевим судом обов?язкових умов, визначених ст. 46 КК України, для застосування цього закону, а також вимог кримінального процесуального закону на предмет дотримання прав потерпілої.

Не залишились поза увагою апеляційного суду й викладені прокурором в апеляційній скарзі доводи про те, що питання щодо наявності збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням потерпілій, та їх відшкодування, не було вирішеним місцевим судом.

Погоджуючись з рішенням місцевого суду щодо ОСОБА_5 , апеляційний суд надав належну відповідь на всі зазначені в апеляційній скарзі прокурора доводи, та свій висновок виклав в ухвалі, зміст якої відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Приймаючи апеляційну скаргу прокурора до провадження, апеляційний суд керувався положеннями ст. 401 КПК України, належно повідомив потерпілу про надходження апеляційної скарги та направив їй копію такої скарги на адресу, вказану ОСОБА_7 у клопотанні про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 . За цією ж адресою потерпілу було повідомлено і про призначення апеляційного розгляду.

До того ж, з наявного в матеріалах провадження рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що повідомлення з апеляційного суду ОСОБА_7 отримала особисто (а.с. 63).

За наведених обставин колегія суддів не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону ані місцевим судом, який розглянув провадження хоча й у відсутності потерпілої, однак не порушив вимоги ч. 3 ст. 56 КПК України, ані апеляційним судом при розгляді апеляційної скарги прокурора. Не встановлено судом касаційної інстанції також і неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при звільненні ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку з її примиренням із ОСОБА_7 , оскільки суд першої інстанції дотримався обов?язкових вимог за яких до особи можливо застосувати визначений ст. 46 КК України закон.

З урахуванням зазначеного касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 9 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 14 січня 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10