Справа №: 127/9678/16-к
Провадження №: 1-кп/127/892/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.03.2016 р. за № 0001933 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Цаленджиха, Грузія, громадянина Грузії, освіта середня, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

15.03.2016 р. о 17:20 год. біля магазину «АТБ-маркет» по проспекту Юності в м. Вінниці ОСОБА_6 помітив автомобіль марки «Део Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 . В цей час у ОСОБА_6 виник умисел спрямований на таємне викрадення майна з вказаного автомобіля.

В подальшому, реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих спонукань, керуючись жагою наживи, дочекавшись зникнення власника з поля зору та переконавшись, що за його діями ніхто не спостеріга, ОСОБА_6 підійшов до вказаного вище автомобіля та за допомогою заздалегідь заготовленого інструменту (сканеру) шляхом сканування сигналізації з центральним замком відкривши проникнув у нього, звідки здійснив крадіжку матерчатої сумки з під ноутбуку вартість якої, згідно з висновком експерта №448 від 29.03.2016 р. становить 156,40 грн., в середині якого знаходився ноутбук марки «Asus 502 CA-XX007-D», вартістю згідно з вказаним вище висновком експерта - 2675, 40 грн. Однак, довести свій злочинний умисел д кінця ОСОБА_6 не вдалося, так як він був затриманий працівниками поліції.

Таким чином, ОСОБА_6 не винив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав та суду пояснив, що вчинив злочин за обставин, викладених в обвинувальному акті.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд відповідно до ч. 3 ст. 26 та ч. 3 ст. 349 КПК України вважає за недоцільне досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи показання обвинуваченого, суд вважає, що в судовому засіданні було підтверджено факт намагання останнім здійснити викрадення майна з автомобіля потерпілого, що підтверджується чіткими та послідовними показаннями обвинуваченого. Разом з тим, суд враховує, що в судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений не мав реальної можливості розпорядитись майном, викрасти яке він намагався, у зв`язку з його затриманням. За таких обставин суд вважає, що дії ОСОБА_6 охоплюються складом злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, за ознаками незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

При обранні виду та міри покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин середньої тяжкості, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, у вчиненому розкаявся. Також суд приймає до уваги, що під час досудового розслідування потерпілому було повернуто речі, які намагався викрасти обвинувачений.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, його негативного ставлення до вчиненого, обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а покаранням, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, буде покарання у виді штрафу.

Відповідно до ст. 100 КПК України викрадені у потерпілого речі, які передано на зберігання її законному представнику, слід залишити останньому.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України витрати за проведення криміналістичного дослідження слід покласти на обвинуваченого.

Потерпілим було заявлено цивільний позов, згідно з яким він просив стягнути з обвинуваченого на його користь 3 тис. грн. матеріальної шкоди та 5 тис. грн. моральної шкоди. Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що він є інвалідом і у зв`язку з перешкоджанням вчиненню обвинуваченим злочину потребував лікування, на яке витратив 3 тис. грн. Крім того у зв`язку з вчиненням відносно нього злочину він зазнав і моральних страждань, які оцінює в 5 тис. грн.

При вирішенні питання про наявність підстав для задоволення цивільного позову потерпілого в частині стягнення матеріальної шкоди, суд приймає до уваги п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», відповідно до якого, вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд керується відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона в даному випадку потерпілий зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Суд враховує, що згідно з розпискою потерпілого речі, якими намагався заволодіти обвинувачений, повернуті потерпілому. Аналізуючи доводи потерпілого щодо стягнення з обвинуваченого на його користь матеріальної шкоди суд приймає до уваги, що потерпілий посилається на значне погіршення його здоров`я у зв`язку з чиненням перешкод обвинуваченому реалізувати свій злочинний умисел до кінця. Разом з тим, з наданих потерпілим копій медичних документів не вбачається наявність причинно-наслідкового зв`язку між вчиненням обвинуваченим замаху на крадіжку та значним погіршенням стану здоров`я потерпілого. За таких обставин суд приходить до переконання, що позовні вимоги потерпілого в цій частині не доведені. Разом з тим, з метою забезпечення реалізації права потерпілого на відшкодування вказаної матеріальної шкоди в загальному порядку за правилами цивільного судочинства, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в цій частині слід залишити без розгляду.

Суд враховує, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди не оплачені судовим збором, відповідних документальних доказів, які б свідчили про наявність у потерпілого обставин, які звільняють його від сплати судового збору, суду надано не було, а тому позовні вимоги потерпілого в цій частині також підлягають залишенню без розгляду.

Керуючись ст. ст. 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

Речові докази, що переданий на зберігання потерпілу ОСОБА_7 , залишити останньому.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 351 (триста п`ятдесят одну) грн. 84 коп. вартості проведення криміналістичних досліджень.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_6 залишити без змін у вигляді застави.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: