Справа № 346/4448/16-к
Провадження № 11-сс/779/154/2016
Категорія ст. 170 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі суддів :

ОСОБА_2

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Коломийського міськрайонного суду від 17 серпня 2016 року з участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :
Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого, погодженого з прокурором про накладення арешту на майно, а саме житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_6 з метою збереження речового доказу у кримінальному провадженні № 0001000 та запобігання можливості його перетворення.

Слідчий суддя мотивує свою позицію тим, що у клопотанні слідчого наведено достатньо доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення та що з метою забезпечення збереження речового доказу ( будинку) та запобігання його перетворення, який було поділено між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 є розумним та спів мірним, оскільки його невжиття може призвести до перетворення речового доказу та унеможливить завдання кримінального провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить поновити йому строк на подання апеляційної скарги, винести нову ухвалу, якою скасувати ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 17 серпня 2016 року про накладення арешту на майно, відмовивши в задоволенні клопотання слідчого СВ Коломийського відділу поліції ГУ НП у Івано-Франківській області, яке погоджене з прокурором. Вважає , що підставою для скасування судом апеляційної інстанції ухвали слідчого судді Коломийського міськрайонного суду є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Звертає увагу суду на те, що наданих слідчим доказів для визнання речовим доказом належного йому на праві власності будинку є недостатньо, а також що цей будинок взагалі не може бути доказом у рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за ч. 1 ст. 384 КК України щодо винесення експертом неправдивого висновку. Відповідно до ч. 1 ст . 170 КК України слідчим не було наведено достатніх підстав, щоб вважати цей житловий будинок доказом у справі, а тому винесене рішення слідчого суду першої інстанції не може залишатись в силі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що до суду першої інстанції надійшло клопотання слідчого, в якому він просив з метою забезпечення збереження речового доказу у кримінальному провадженні № 0001000 та запобігання можливості його перетворення , накласти арешт на майно, а саме житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , власниками якого згідно рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2015 року є ОСОБА_9 та ОСОБА_6 .

Клопотання мотивовано тим, що 12 липня 2016 року в Коломийський ВП ГУНП звернулася ОСОБА_10 із заявою про написання експертом ОСОБА_11 під час оцінки та встановлення варіантів розподілу майна, що перебувало у спільній сумісній власності подружжя завідомо неправдивого висновку, оскільки вважає, що висновок експерта ОСОБА_11 №06/06-15 від 27 червня 2015 року, складений із порушеннями вимог законодавства, оскільки експерт з невідомих причин не вказав, що згідно Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», наказів Міненергобуду, дії описані у висновку являють собою реконструкцію будинку, а не, як зазначено в експертизі, що «реальний поділ будинку можливий тільки за одним варіантом і з мінімальним переобладнанням». Згідно вищезазначеного Закону для проведення реконструкції житлового будинку потрібно, щоб спеціалізована організація на замовлення власників будинку розробила містобудівний розрахунок, містобудівні умови та обмеження, після чого оформляється декларація про початок будівельних робіт. У випадку недотримання вищевказаних вимог вона з колишнім чоловіком не зможуть ввести реконструйований будинок в експлуатацію та зареєструвати право власності на нерухоме майно у встановленому законодавством порядку.

Крім того, у висновку експерт визначив суму коштів, яку вона повинна сплатити колишньому чоловікові, чим вийшов за межі своїх повноважень. В тому числі одним із порушень допущених ОСОБА_11 є те, що він оцінив як повноцінний поверх будинку мансарду, де висота стін складає 80 см.

Влаштування цегляної перегородки в холі №1-2 призведе до повного знищення ремонтно-оздоблювальних робіт в цьому приміщенні і потягне за собою зміну загальної житлової площі будинку.

Вважає, що експерт ОСОБА_11 , як людина з відповідною освітою, кваліфікацією та званнями, повинен був знати і знав про такі деталі реального поділу житлового будинку, однак умисно ставив собі за мету поділити майно, нажите у шлюбі, таким чином щоб вона з колишнім чоловіком не могли ним користуватися, а також зареєструвати право власності на нерухомість у встановленому законом порядку.

Зазначене повідомлення 13 липня 2016 року внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 384 Кримінального кодексу України під номером 0001000 та розпочато досудове розслідування.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне майно за ухвалою слідчого судді або суду.

Перевіривши доводи наведені у клопотанні слідчого та ознайомившись з матеріалами кримінального провадження слідчий суддя обґрунтовано задовольнив клопотання слідчого про накладення арешту на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , власниками якого є ОСОБА_6 та ОСОБА_8 оскільки із постанови слідчого про визнання предметів речовими доказами від 15 серпня 2016 року ( а.с.20-21) видно, що житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 згідно рішення Апеляційного суду Івано-франківської області від 19 жовтня 2015 року є власністю ОСОБА_9 та ОСОБА_6 і визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, а відповідно до вимог п. 12 ч.1 ст.368 КПК України питання про те, що належить вчинити з майном, на яке наклкдено арешт, речовими доказами і документами, вирішуються судом при ухваленні вироку.

Згідно абзацу другого частини першоїі статті 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскажуване рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, а тому підстав для його скасування немає.

Куруючись ст.ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Коломийського міськрайонного суду від 17 серпня 2016 року щодо накладення арешту на майно без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4