Ухвала іменем україни 12 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
переглянула в судовому засіданні вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 18 лютого 2016 року за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 щодо ОСОБА_7 .

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2015 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України,проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, звільненого 04 березня 2015 року по відбуттю строку покарання,

засуджено за ч. 3 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 5 місяців.
Стягнуто з ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_8 13 500грн. та моральної шкоди 3000 грн.

Апеляційний суд Миколаївської області скасував зазначений вирок в частині призначеногопокарання і постановив свій вирок від 18 лютого 2016 року, яким ОСОБА_7 призначив покарання за ч. 3 ст. 186 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він, 27 червня 2015 року приблизно о 02.30 год. діючи повторно, умисно та протиправно, через вікно проник до квартири АДРЕСА_2 , де знаходилась ОСОБА_8 . Перебуваючи в квартирі, ОСОБА_7 тримаючи потерпілу ОСОБА_8 за шию, зірвав з вух золоті сережки та, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, відкрито викрав грошові кошти у сумі 11 000 грн., які належать потерпілій ОСОБА_8 .
Утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму13 500 грн.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину й особі засудженого внаслідок суворості, порушує питання про скасування вироку апеляційного суду і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що апеляційний суд скасовуючи вирок районного суду в частині призначеного покарання не мотивував свого рішення та послався на обставини якими керувався районний суд, не навівши нових, які вплинули на його рішення. Стверджує, що апеляційний суд призначив покарання, яке не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок суворості. Посилається на недотримання апеляційним судом при постановленні вироку вимог п. 2 ч. 3, 4 ст. 374 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який просив скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду - без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню на таких підставах.

Доводи захисника про істотне порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону та призначення засудженому покарання, яке не відповідає тяжкості злочину та його особі внаслідок суворостіє безпідставними.
Як вбачається з матеріалів провадження, апеляційний суд розглянув справу за апеляційною скаргою прокурора, який ставив питання про м`якість призначеного покарання.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Апеляційний суд розглянув справу в межах поданої апеляційної скарги прокурора, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що місцевий суд призначив надто м`яке покарання та, скасувавши у цій частині вирок, постановив новий, яким призначив більш суворе покарання за ч.3 ст.186 КК. При цьому, відповідно до положень ст. 420 КПК, апеляційний суд навів належні аргументи ухваленого рішення.
При призначенні покарання апеляційний суд, відповідно до вимог статей 50, 65 КК України, врахував тяжкість скоєного злочину, конкретні обставини його вчинення, дані про особу засудженого, який неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, та через незначний проміжок часу після відбуття покарання, призначеного за попереднім вироком, знову вчинив тяжкий корисливий злочин, що свідчить про небажання стати на шлях виправлення, а також обставини, що пом`якшують покарання ( визнання вини, щире розкаяння, задовільну характеристику), та обставини, що обтяжують покарання (вчинення злочину щодо особи похилого віку) та правильно призначив покарання, яке за своїм розміром є ближчим до максимального покарання, визначеного санкцією ч.3 ст.186 КК.
Призначене судом апеляційної інстанції засудженому ОСОБА_7 покарання за своїм видом і розміром відповідає вищезазначеним вимогам закону та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому підстав для його пом`якшення немає.
Апеляційний суд дотримався положень статей 404, 405, 407, 414 КПК при розгляді апеляційної скарги прокурора, а постановлений в апеляційному порядку вирок щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам статей 374, 420 КПК.
Оскільки вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 судом апеляційної інстанції скасовано лише в частині призначеного покарання та у цій частині ухвалено новий вирок, то процесуальний закон не вимагає повторного визнання вини засудженого, а фабула обвинувачення, визнаного судом доведеним, є наявною як у вироку суду першої так і апеляційної інстанцій.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до ст. 412 КПК були б підставами для зміни чи скасування судового рішення, не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_6 не вбачається.
Керуючись статтями 433436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 18 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3