Справа № 282/737/16
Провадження № 1-кп/282/83/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 жовтня 2016 року
смт.Любар

Любарський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді : ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань : ОСОБА_2

за участю прокурора : ОСОБА_3

обвинуваченого : ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

потерпілого : ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт.Любар обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000141 від 02.05.2016 року, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця с. Демківці Любарського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: 10.06.2015 року Любарським районним судом за ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання вигляді позбавлення волі на 3 роки відповідно до ст. 75 КК України звільнений від покарання з випробуваним строком на 1 рік 6 місяців

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 близько 20 год. 30 хв. 28.04.2016 року будучи судимим за вчинення умисного злочину (крадіжки) перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння біля домогосподарства ОСОБА_6 , по АДРЕСА_1 розуміючи протиправність своїх дій, умисно, шляхом вільного доступу заволодів належним ОСОБА_6 автомобілем марки ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_1 , що стояв біля в`їзних воріт вказаного домогосподарства. Завівши двигун автомобіля за допомого ключа, що знаходився в замку запалення, ОСОБА_4 , керуючи даним автомобілем, розпочав рух по автомобільній дорозі Н-03 Житомир-Чернівці в напрямку м. Чернівці.

Згідно висновку авто-товарознавчої експертизи № 5/252 від 06.06.2016 ринкова вартість автомобіля ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_1 1993 року випуску, з врахуванням того, що на момент незаконного заволодіння 28.04.2016 року автомобіль перебував у технічному працездатному стані, без механічних пошкоджень, покази одометру встановити не представилось можливим, становила 43874 (сорок три тисячі вісімсот сімдесят чотири) гривні.

Внаслідок незаконного заволодіння транспортним засобом потерпілому ОСОБА_6 завдано матеріального збитку на загальну суму 43874 грн.

Дії ОСОБА_4 , які виразилися в незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненим повторно, органами досудового розслідування кваліфіковані правильно за ч. 2 ст. 289 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся і пояснив, що весною 2016 року він взяв у ОСОБА_6 машину, яка була не замкнена бо захотів покататися. Сів у неї і поїхав від його будинку в сторону м.Чернівці. Проїхавши не справився з керуванням, злетів на обочину та вдарився в електроопору. Перед цим випив один літр пива та був у стані сп`яніння. Дозволу на керування йому ніхто не давав. Шкоду не відшкодував, але має намір це зробити. Коли він брав автомобіль то цього ніхто не бачив. Якби не було ключів «у замку запалювання» то він би не завів би автомобіль.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_4 добре знає, бо останній часто допомогав йому по господарству. 28.04.2016 року близько 18-00 годин йому зателефонував батько та повідомив, що захворіла мати і він на тракторі поїхав до них. Коли він був у батьків то зателефонував ОСОБА_4 і попросився переночувати у нього, на що він йому відповів, якщо хоче хай зачекає. Потім поїхав обробляти поле і йому зателефонував сусід та повідомив, щоб приїхав за своїм автомобілем. Коли приїхав на місце ДТП то побачив що його автомобіль заїхав у електроопору. Там була швидка допомога та працівники поліції. Автомобіль до цього перебував в с. Ст. Любар по вул.. К.Маркса, 44, а знайшов його за 500-600 метрів від будинку в напрямку м.Чернівців. Претензій ніякого характеру до обвинуваченого не має, оскільки вважає, що з його боку це була халатність залишивши ключі в автомобілі. Просив суворо не карати ОСОБА_4 ..

Обмежившись в судовому засіданні за згодою учасників судового провадження в порядку ст. 349 КПК України показами обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні злочину та показами потерпілого, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо вищевказаних фактичних обставин справи, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються, і вважає доведеним пред`явлене обвинувачення.

При цьому суд, з`ясував правильність розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду зміст цих обставин, з`ясував, чи немає сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив учасникам розгляду, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненим повторно, органами досудового розслідування кваліфіковані правильно за ч. 2 ст. 289 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" від 24.10.2003 року призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Суд враховує, що ОСОБА_4 визнав свою провину, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, що пом`якшує його покарання.

Обставина, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні в дебатах просив суд застосувати до його підзахисного положення ст.69 КК України та призначити йому покарання нижче від найнижчої межі.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох)обставин,що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Аналізуючи зібрані по справі докази, які характеризують особистість обвинуваченого, суд вбачає, що ОСОБА_4 офіційно не працює, має постійне місце реєстрації, не одружений, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посереднє, раніше судимий, про що свідчать копії: копія вироку, довідки лікарів, характеристика з місця проживання, вимога щодо судимості.

Таким чином з урахуванням наявності підстав, які охоплюються єдиним пунктом та є альтернативними у застосуванні ст.66 КК України, що пом`якшують покарання, але істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та виходячи з вивчення особи винного суд не вбачає підстав для застосування ст. 69 КК України.

П.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р. звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у відповідності до вимог ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який за законом віднесений до категорії тяжкого злочину, особу винного, обставини, визнані судом такими, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Також при призначенні покарання враховуються вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а тому суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 не можливе без ізоляції його від суспільства.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно із ст. 12 КК України, є тяжким злочином, дані про особу винного, який посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, проте має судимість за злочин проти власності, оскільки 10.06.2015 року Любарським районним судом Житомирської області був засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі на 3 роки відповідно до ст.75 КК України звільнений від покарання з випробуванням строком на 1 рік 6 місяців, проте, на шлях виправлення не став, має схильність до продовження протиправної поведінки з метою заволодіння чужим майном, а тому суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 289 КК України, підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України не має.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного його відбуття вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Призначаючи остаточне покарання ОСОБА_4 суд частково приєднує не відбуте покарання за вироком Любарського районного суду Житомирської області від 10.06.2015 року.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Судові витрати по кримінальному провадженню скаладають 703,68грн.

Долю речових доказів по справі вирішити у порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 368, 371, 373, 374, 394 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України і призначити йому покарання за цим законом у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно до ст. 71 ч.1 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за новим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Любарського районного суду Житомирської області від 10.06.2015 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши під варту в залі суду.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк перебування під вартою згідно з вимогами ч.5 ст.72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з 31.10.2016 року.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати: за проведення авто- товарознавчої експертизи в сумі - 703,68 грн.

Речові докази: автомобіль Ваз 2109 д.н.з НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 та переданий йому на відповідальне зберігання повернути останньому .

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, потерпілим, прокурором виключно з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України в апеляційний суд Житомирської області через Любарський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1