Справа №636/2495/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 серпня 2016 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю прокурора ОСОБА_2
обвинуваченого ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000265 від 12.05.2015 року за обвинувальним актом стосовно ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Гудове Глухівського району Сумської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, призваного на військову службу за мобілізацією до військової частини НОМЕР_1 , рядового, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
06.08.2014 року Глухівсько-Ямпільським РВК Сумської області ОСОБА_3 призваний на військову службу до військової частини НОМЕР_1 (в умовах особливого періоду іменується військова частина - польова пошта НОМЕР_2 ). Відповідно до наказу за №160 командира військової частини НОМЕР_1 від 06.08.2014 року ОСОБА_3 призначено на посаду водія у вказаній військовій частині.

Відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» рядовий ОСОБА_3 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації. Згідно ч. 3, ч. 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» часткова мобілізація може проводитися в окремих місцевостях держави, а також стосуватися певної частини національної економіки Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій. З моменту оголошення мобілізації чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування. Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Згідно п. 10 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію, а відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 "Про часткову мобілізацію" на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва оголошена часткова мобілізація.

Згідно з п. 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1 153/2008, у разі оголошення мобілізації військовозобов`язані, призвані на навчальні збори, продовжують перебувати на зборах до особливого розпорядження відповідних органів військового управління.

Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Проходячи військову службу, рядовий ОСОБА_5 відповідно до вимог , ст.ст. 11, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України/ затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №551-XIV (далі - Статутів) повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військову присягу, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок,

дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України. Незважаючи на вищевикладене, рядовий ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, а саме 17.02.2015 року самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_2 (дислокується: АДРЕСА_2 ) без поважних причин, чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд не приймаючи мір для повернення до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (дислокується АДРЕСА_2 ), про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв. 24.06.2016 року ОСОБА_5 самостійно звернувся до військової прокуратури Харківського гарнізону.

Таким чином, рядовий ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем Збройних Сил України в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, без дозволу безпосереднього командира 17.02.2015 року самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_2 без поважних причин та до 24.06.2016 року обов`язки військової служби не виконував, проводив час на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення.
За згодою сторін, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження всіх доказів по справі, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини справи ніхто не оспорює, крім того учасникам судового провадження роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин справи, а саме: допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого:
- згідно службової характеристики від 19.03.2015 року - обвинувачений під час проходження військової служби зарекомендував себе з позитивного боку (а.к.п.29);
- відповідно до характеристики від 07.07.2015 року за №129 обвинувачений за місцем мешкання характеризується з позитивної сторони (а.к.п.47);
- довідка головного лікаря 3-ї обласної спеціалізованої психіатричної лікарні від 01.04.2016 року за №244 свідчить про те, що обвинувачений на обліку у лікаря психіатра у вказаному закладі не перебуває;
- у довідці №146-12052016/63091 ОСК ГУ НП в Харківській області від 12.05.2016 року зазначено, що обвинувачений до кримінальної відповідальності раніше не притягувався (а.к.п.78);
Дослідивши, співставивши та проаналізувавши вивчені в справі докази, суд приходить до висновку, що покази обвинуваченого мають характер логічних, послідовних та таких, що в сукупності з іншими наведеними доказами дозволяють суду зробити обґрунтований висновок про те, що обвинувачений своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України, а саме: самовільне залишення військової частини, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), без поважних причин, тривалістю понад один місяць.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер та суспільну небезпеку скоєного, особу обвинуваченого, позитивно характеризуючи особу дані, пом`якшуючою покарання обставиною є щире каяття, обтяжуючих покарання обставин суд не вбачає, судом враховане те, що ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, згідно якої особі, що скоїла злочин повинно бути призначене покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд вважає, що обвинуваченому необхідно обрати покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. ст. 75 та 76 КК України, оскільки інші види покарання не будуть мати впливу на його виправлення, і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання у вигляді виправлення особи та попередження скоєння нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 374 - 376 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
-2-
Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати засудженого не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти їй про зміну місця мешкання, періодично з`являтися на реєстрацію.
Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Харківської області через Чугуївський міський суд протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а для особи, що перебуває під вартою - з моменту вручення копії судового рішення. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуюча: