АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/996/16 Справа № 694/1780/15-к Категорія: ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 22 вересня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Звенигородка Черкаської області, українця, громадянина України, одруженого, не працює, освіта середня, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 25.11.2014 року Звенигородським районним судом за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу 850 гривень,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 190 КК України у виді двох років позбавлення волі; на підставі ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в 2 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки,

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 01 червня 2015 року близько 12 години, знаходячись по АДРЕСА_2 , повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що його злочинні дії направлені на крадіжку майна непомітні для сторонніх осіб та власника, викрав велосипед ОСОБА_9 марки «Ардіс» вартістю 840 гривень, який стояв біля приміщення аптеки, після чого з викраденим з місця вчиненого злочину зник, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальних збитків на суму 840 гривень.

Крім цього, він же 28.06.2015 року приблизно о 10:00 годині, повторно, знаходячись в будинковолодінні ОСОБА_10 по АДРЕСА_3 , маючи корисний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, зловживаючи довірою, не маючи наміру повернути, нібито для поїздки, попросив та в подальшому отримав від ОСОБА_11 належний її чоловіку ОСОБА_10 велосипед марки «Ардіс» вартістю 1 500 грн., однак вказаний велосипед ОСОБА_7 не повернув та розпорядився ним на власний розсуд, тобто продав, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальний збиток на вказану суму.

Він же, 18.07.2015 року приблизно о 12:00 годині, повторно, знаходячись по вул. Енгельса, поблизу загальноосвітньої школи № 5 в м. Звенигородка Черкаської області, маючи корисний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, зловживаючи довірою, не маючи наміру повернути, нібито для тимчасового користування попросив та в подальшому отримав від ОСОБА_12 електроболгарку вартістю 360 грн., ключ до електроболгарки вартістю 20 грн., обрізний круг діаметром 125 мм вартістю 11 грн., однак вказані речі ОСОБА_7 не повернув та розпорядився ним на власний розсуд, тобто продав, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальний збиток на суму 391 грн.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 22.09.2016 та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватим за ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 190 КК України, й призначити покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 190 КК України у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим прокурор просить призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком чотири роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п. п. 2, 3. 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Також просить дослідити характеризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_7 .

Не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, прокурор вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Указує, що законодавством України передбачено обов`язкове дотримання судами закону України про кримінальну відповідальність (Кримінального кодексу України) та кримінального процесуального закону під час розгляду кримінальних проваджень та при ухваленні судових рішень.

Однак, вказує апелянт, зазначаючи у вироку про необхідність виконання обвинуваченим ОСОБА_7 обов`язків, місцевий суд не вказав, які саме обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, має виконати останній.

В судовому засіданні прокурор підтримав подану апеляційну скаргу з мотивів, які в ній наведені.

Обвинувачений частково заперечив проти апеляційної скарги прокурора. Вказав, що на даний час мешкає і працює у м. Львові, має малолітню дитину, тому зобов`язання щодо реєстрації в інспекції у м. Звенигородка буде для нього вельми обтяжливим. Проти інших зобов`язань, про які просить прокурор, не заперечував.

За клопотанням прокурора та згодою інших учасників судового провадження колегією суддів визнано доцільним дослідити дані, які характеризують особу обвинуваченого. Так, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Звенигородка Черкаської області, українець, громадянин України, одружений, має малолітню дитину, офіційно не працює, освіта середня, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, перебував з 2014 року на обліку у лікаря нарколога, на обліку у лікаря психіатра не перебуває (а. с. 44).

Згідно громадської характеристики Звенигородської міської ради Черкаської області за місцем проживання ОСОБА_7 характеризувався посередньо, скарг та заяв на нього в міську раду не надходило (а. с. 43).

Заслухавши доповідача, прокурора, обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги з урахуванням обставин справи, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зазначених вище вимог закону суд першої інстанції належним чином не дотримався.

Колегія суддів вважає, що висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним злочинів, передбачених за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, за обставин, наведених у вироку, відповідає матеріалам провадження і ґрунтується на доказах, досліджених в судовому засіданні на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, яким суд дав належну оцінку; дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України вірно, що не оспорюється в апеляційній скарзі прокурора.

В той же час, вирок суду підлягає скасуванню частково в частині призначення покарання ОСОБА_7 , оскільки є незаконним через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

Покарання обвинуваченому призначається відповідно до положень Загальної частини КК України, з додержанням вимог ст. 65 КК України та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд повинен також враховувати, що відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст. 65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України (в редакції на час вчинення обвинуваченим злочинів) передбачено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може покласти на засудженого такі обов`язки: 1) попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілого; 2) не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; 3) повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; 4) періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції; 5) пройти курс лікування від алкоголізму, наркоманії або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб.

Зі змісту вимог ч. 1 ст. 76 КК України вбачається, що суд може не покладати на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, жодних обов`язків, якщо не вважає це за потрібне.

Дослідженням матеріалів кримінального провадження встановлено, що, призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції вищезазначених вимог в повній мірі не дотримався, оскільки, звільняючи ОСОБА_7 від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, встановивши йому іспитовий строк тривалістю два роки, якщо він протягом цього строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, не поклав на нього один або декілька конкретних обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції порушив вимоги кримінального закону, що в свою чергу перешкодило йому ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення щодо аспектів призначення покарання, визначення сукупного покарання за сукупністю вироків та призначення остаточного покарання.

Разом з тим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

У зв`язку з вищенаведеним колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 22 вересня 2016 року відносно ОСОБА_7 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання ОСОБА_7 з ухваленням в цій частині нового вироку.

Колегія суддів вбачає доцільним покласти на обвинуваченого лише зобов`язання, які передбачені п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України, не покладаючи зобов`язання щодо періодичної реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції. Колегія суддів враховує те, що обвинувачений на даний час проживає у м. Львові, а також те, що він одружений і має малолітню дитину. Вбачає, що двох указаних вище зобов`язань буде достатньо для належного проходження іспитового строку обвинуваченим.

На підставі викладеного, керуючись ст. 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

з а с у д и л а :
Апеляційну скаргу прокурора Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 22 вересня 2016 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України 4 роки позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 190 КК України 2 роки позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання ОСОБА_7 у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. Копії вироку вручити сторонам провадження.

Головуючий :

Судді :