Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
В И Р О К
Іменем України
31 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000713 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Світловодськ Кіровоградської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , -

ВСТАНОВИЛА:

02 лютого 2015 року близько 05 год. 00 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи на четвертому поверсі будинку АДРЕСА_2 , вчинив розбійний напад на ОСОБА_8 , в ході якого заволодів його мобільним телефоном марки HTC Desire SV T326e вартістю 3183,70 грн та курткою із шкірозамінника марки Millennium Basic вартістю 700 грн, заподіявши при цьому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя.

Вироком Рівненського міського суду від 03 липня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 187, ст. 69 КК України на п`ять років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком в два роки та покладенням обовязків, передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь Фінансового управління Здолбунівської районної державної адміністрації 1409 грн. витрат на лікування потерпілого ОСОБА_8 .

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненому та правильності кваліфікації його дій, покликається на безпідставність застосування щодо ОСОБА_5 положень статей 69, 75 КК України, оскільки таке покарання, на його думку, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, у звязку з чим просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на сім років.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисник-адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду залишити без зміни, як законний та вмотивований, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. В обґрунтування своїх доводів покликається на те, що судом першої інстанції належним чином враховано ряд помякшуючих покарання обставин та думку потерпілого, а призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам закону.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які вважають вирок суду законним і обгрунтованим, думку потерпілого ОСОБА_8 , який просить залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Винність ОСОБА_5 в розбійному нападі відповідає правовій кваліфікації скоєного та фактичним обставинам справи, які не досліджувалися за згодою учасників судового провадження, відповідно до положень ст. 349 КПК України, і не заперечуються ніким з учасників судового розгляду.

Поряд з цим, призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України та розяснень, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину ( класифікації, обставин і способу його вчинення, характеру і тяжкості наслідків), даних про особу винного ( вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей, адміністративних стягнень, тощо), обставин, що помякшують і обтяжують покарання, і призначив йому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину внаслідок його м`якості та не є необхідним і достатнім для запобігання вчиненню особою інших злочинів, про що правомірно йдеться у поданій прокурором апеляційній скарзі.
За вимогами ч. 2 ст. 409 КПК України, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ст. 75 КК України, звільнення від відбування покарання можливе лише тоді, коли суд дійде висновку про виправлення засудженого без відбування покарання за наявності цілого комплексу обставин, що помякшують покарання.

Як видно з вироку, вирішуючи питання про обрання ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суд першої інстанції врахував його щире каяття, сприяння в розкритті злочину, позитивні характеристики з місця проживання та роботи, відшкодування збитків, наявність на утриманні малолітньої дитини та його задовільний стан здоров`я, які слугували і підставою для застосування ст. 69 КК України.

Однак, залишив поза увагою тяжкість вчиненого ОСОБА_5 злочину, віднесеного законом до тяжких злочинів та особу обвинуваченого, який раніше судимий, що знайшло своє підтвердження і при апеляційному розгляді кримінального провадження.

За таких обставин вирок суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України не можна визнати законним і обґрунтованим, оскільки таке покарання суперечить загальним засадам його призначення.

При призначенні ОСОБА_5 покарання колегія суддів виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети - кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, і враховує фактичну тяжкість вчиненого умисно ОСОБА_5 злочину, особу ОСОБА_5 , який раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності, однак, впродовж семи років з моменту звільнення, не притягався ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання і роботи, має на утриманні малолітню дитину - ІНФОРМАЦІЯ_2 , також враховує думку потерпілого ОСОБА_8 , який будь-яких претензій матеріального і морального характеру до обвинуваченого не має, оскільки заподіяна шкода в повній мірі відшкодована, і просить не обирати щодо ОСОБА_5 покарання з позбавленням волі, обставини, що помякшують покарання щире розкаяння у вчиненому, сприяння розкриттю злочину, та обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що, на думку колегії суддів, в сукупності істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, і колегія вважає за можливе призначити ОСОБА_5 , відповідно до положень ст. 69 КК України, покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 187 КК України, однак, лише у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 187 КК України, санкція вказаної норми передбачає і обов`язкове застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна, що судом першої інстанції, на порушення вимог закону, залишено поза увагою, а тому колегія суддів вважає, що ОСОБА_5 слід призначити обов`язково і додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404-405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

ЗАСУДИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, задовольнити частково.
Вирок Рівненського міського суду від 03 липня 2015 року щодо ОСОБА_5 в частині призначення покарання скасувати.

ОСОБА_5 засудити за ч. 2 ст. 187 КК України і призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді двох років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Запобіжний захід ОСОБА_5 залишити попередній - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання рахувати з 31 травня 2016 року, зарахувавши в строк відбуття покарання його перебування під вартою з 10 вересня 2015 року.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ засудженим протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з дня його проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3