Справа № 681/1986/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" квітня 2016 р.

Полонський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченої, її захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полонне кримінальне провадження № 0000004 від 11.09.2015 року справу по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Котюрженці Полонського району, Хмельницької області, жительки АДРЕСА_1 , громадянки Україна, українки, освіта вища, працюючої головним спеціалістом сектору державного земельного кадастру відділу Держгеокадастру у Полонському районі, на утриманні одна неповнолітня дитина, раніше не судимої;

за ч.1 ст. 190, ч.4 ст. 27, ч.2 ст.15, ч.1 ст. 369 КК України, -

встановив:

Весною 2015 року ОСОБА_7 перебуваючи у відділі Держгеокадастру у Полонському районі звернувся до головного спеціаліста цього відділу ОСОБА_6 з приводу приватизації його дружиною ОСОБА_4 земельної ділянки сільськогосподарського призначення, що розташована за межами населеного пункту на території Малошкарівської сільської ради, Полонського району площею 2 га.

Обвинувачена, знаючи порядок і процедуру отримання громадянами у власність земельних ділянок зазначеної категорії, скориставшись при цьому необізнаністю вказаних осіб, вирішила шляхом обману заволодіти їх грошовими коштами, а тому повідомила ОСОБА_7 , що для вирішення їх питання необхідно буде заплатити гроші.

18.06.2015 року ОСОБА_6 у місці своєї роботи, надала допомогу для ОСОБА_4 у написанні заяви до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (далі Головне управління) про надання дозволу на розробку технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж згаданої земельної ділянки з метою подальшої передачі її у власність (далі технічна документація) .

Після цього, обвинувачена знаючи і розуміючи, що підстав для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_4 не має, вирішила ввести потерпілу в оману та створити в неї переконання щодо необхідності передати службовим особам Головного управління гроші, для прийняття позитивного рішення, які ОСОБА_6 мала намір привласнити.

З цією метою 09.09.2015 року обвинувачена зателефонувала на мобільний телефон ОСОБА_4 , де в розмові повідомила потерпілу, що для неї буде надано дозвіл на виготовлення технічної документації лише якщо вона передасть для ОСОБА_6 гроші в сумі 1000 грн. для послідуючої передачі їх службовим особам Головного управління, які уповноважені прийняти відповідне рішення, а в противному разі її документи будуть знищені.

11.09.2015 року обвинувачена знову зателефонувала для ОСОБА_4 , якій вона повідомила про необхідність передачі грошей в сумі 1000 грн. для службових осіб Головного управління, та що гроші потрібно дати для неї 14.09.2015 року в с. Кустівці, Полонського району.

14.09.2015 року приблизно о 9 годині ОСОБА_6 їдучи на власному автомобілі до м. Хмельницького в с. Кустівці зустрілась із ОСОБА_4 , де під час розмови отримала від потерпілої 1000 грн., при цьому вводячи її в оману запевняла, що гроші передасть службовим особам Головного управління, за видачу ними відповідних наказів, маючи намір привласнити отримані від ОСОБА_4 кошти.

Після отримання вказаних грошей ОСОБА_6 в цьому ж селі була затримана працівниками міліції.

Вказаними діями обвинувачена скоїла кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 190 КК України заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), а також, оскільки ОСОБА_6 вчиняючи шахрайство сама схилила ОСОБА_4 до передачі їй грошей, нібито для передачі їх службовим особом як неправомірної вигоди, маючи намір не передавати гроші, а привласнити, тому такі її дії відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 26 березня 2015 року у справі № 5-3кс15, також слід кваліфікувати ще й як підбурювання до закінченого замаху на дачу неправомірної вигоди, тобто за частиною четвертою статті 27, частиною другою статті 15 і частиною першою статті 369 КК.

Наведені та встановлені судом обставини підтверджуються такими доказами.

Показаннями свідка ОСОБА_7 , який пояснив суду, що весною 2015 року він звернувся до начальника відділу Держгеокадастру у Полонському районі ОСОБА_8 по питанню приватизації згаданої земельної ділянки його дружиною ОСОБА_4 . ОСОБА_8 завів його до ОСОБА_6 , та сказав, що цей працівник допоможе у вирішенні їхнього питання. Після цього, коли він вийшов із приміщення вказаного відділу, то на вулиці його наздогнала обвинувачена і повідомила, що за оформлення документів потрібно буде платити гроші. В послідуючому питаннями отримання земельної ділянки у власність займалась дружина, яка йому розповідала, що ОСОБА_6 вимагає від неї гроші в сумі 1000 грн. для передачі їх нібито якимсь особам.

Показаннями потерпілої ОСОБА_4 , котра розповіла суду, що після звернення чоловіка до начальника відділу Держгеокадастру, ОСОБА_6 взялась надати для неї допомогу у приватизації земельної ділянки, у ході чого обвинувачена при зустрічі, а також у телефонних розмовах, які мали місце зокрема 09.09. а також 11.09.2015 року повідомила, що для позитивного вирішення даного питання необхідно заплатити для неї гроші в сумі 1000 грн., які вона передасть особам, котрі виготовлять необхідні документи, а в разі відмови документи будуть знищені. Про даний факт вона повідомила прокуратуру Полонського району, де їй обробили спеціальними препаратами особисті гроші, які вона на пропозицію обвинуваченої, 14.09.2015 року в с. Кустівці передала для ОСОБА_6 . Процес передачі грошей, та розмова яка відбулась при цьому, були за її сприянням зафіксовані спеціальними пристроями.

Показаннями свідка ОСОБА_8 , який повідомив суду, що весною 2015 року до нього звернувся ОСОБА_7 з приводу приватизації земельної ділянки, після чого він завів його у службовий кабінет, в якому працює ОСОБА_6 , та запропонував останній надати йому допомогу в оформленні потрібних для цього документів.

Показаннями обвинуваченої ОСОБА_6 в частині, в якій вона не заперечила, що за пропозицією ОСОБА_9 надавала для ОСОБА_4 допомогу у написанні заяви на отримання дозволу на розроблення технічної документації, неодноразово вела з нею розмови, зокрема по телефону, під час яких дійсно говорила, що потрібно буде платити гроші, та що в с. Кустівці 14.09.2015 року отримала від потерпілої гроші в сумі 1000 грн., котрі мала передати в інтересах ОСОБА_4 за розроблення їй технічної документації, та які після цього були вилучені працівниками міліції.

Показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , котрі вказали, що 14.09.2015 року вони разом із ОСОБА_6 їхали в м. Хмельницький. В с. Кустівці зупинились, та обвинувачена вийшла з машини, а через деякий повернулась, після чого коли вони знову продовжили рух, їх затримали працівники міліції, та стали проводити освідування і обшук траспортного засобу, під час якого в багажнику автомобіля серед документів виявили гроші 1000 грн.

Показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які пояснили, що 14.09.2015 року вони в якості понятих були залучені в с. Кустівці до проведення огляду автомобіля, в якому знаходилась також обвинувачена, під час якого в багажнику транспортного засобу були знайдені гроші в сумі 1000 грн.

Показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , котрі засвідчили, що 13.09.2015 року їх як понятих запросили в приміщення прокуратури Полонського району, де в їхній присутності відбулось оброблення 10 грошових купюр по 100 грн. спеціальним препаратом.

Показаннями свідка ОСОБА_16 , яка пояснила суду, що вона працює у Полонському районному виробничому відділі Хмельницької регіональної філії ДП «ЦДЗК» (далі Полонський відділ земельного кадастру), який з 2014 року займався виготовленням проекту землеустрою щодо відведення згаданої земельної ділянки у власність для ОСОБА_4 , з якою було укладено відповідний договір на розроблення такого проекту, за що потерпіла сплатила 1500 грн. На початку 2015 року з`ясувалось, що для приватизації ОСОБА_4 земельної ділянки не потрібно виготовляти проект землеустрою, а необхідно було розробити технічну документацію, на що ОСОБА_4 повинна була отримати в Головному управлінні відповідний наказ. У зв`язку з чим потерпілій було запропоновано отримати такий наказ.

Даними протоколу № 2162 про результати здійснення аудіо,- відео контролю за особою, даними перегляду відеозапису (т.2 а.с. 181-186), із яких вбачається, що 14.09.2015 року в с. Кустівці, в період часу з 08:58 по 09:11 мала місце зустріч ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , під час якої обвинувачена пояснювала потерпілій, що гроші необхідно заплатити за отримання наказів в Головному управлінні, та що ОСОБА_4 передала для ОСОБА_6 кошти 10 купюр по 100 грн., які були покладені у канцелярський файл прозорого кольору в котрому знаходились документи.

Даними наказу Головного управління від 22.07.2014 року № 22-2489/14-14СГ (т.2 а.с. 124) яким надано дозвіл ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Даними договору № 390 про розроблення проекту землеустрою від 19.08.2014 року, протоколу погодження договірної ціни на виконання робіт, квитанції ВАТ «Ощадбанку» № 174/220 від 29.09.2014 року (т.2 а.с 139-140), котрі свідчать, що між ОСОБА_4 та Полонським відділом земельного кадастру укладено зазначений договір, за яким вона сплатила виконавцю 1500 грн.

Даними заяви ОСОБА_4 (т.2 а.с.62) датованої 18.06.2015 року в якій вона просила Головне управління надати дозвіл на розробку технічної документації.

Даними, що містяться в канцелярському зошиті ( т.2 а.с. 56) із яких вбачається, що вказана заява 20.08.2015 року отримана Головним управлінням.

Даними проекту наказу Головного управління (т.2 а.с.125) про надання дозволу для ОСОБА_4 на розробку технічної документації із яких вбачається, що такий наказ погоджується і підписується п`ятьма службовими особами Головного управління.

Суд не приймає до уваги доводи обвинуваченої та її захисника про те, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їй злочинів відсутня, оскільки за позицією останньої, вона не заволодівала шляхом обману грошима потерпілої, а отримала від ОСОБА_4 кошти для того щоб від її імені передати їх у Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут Землеустрою для розробки технічної документації, що не є кримінальним правопорушенням.

Така версія обвинуваченої спростовується сукупністю наведених вище доказів. Зокрема, при розмові між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 14.09.2015 року в с. Кустівці при отриманні останньою грошей, обвинувачена не вказувала, що вона передасть кошти за виконання робіт по виготовленню технічної документації, а зазначала, що гроші необхідні за отримання наказів, які видає Головне управління.

Також, як свідчать фактичні дані, ОСОБА_4 ще в 2014 році уклала договір з Полонським відділом земельного кадастру на розроблення проекту землеустрою, за що сплатила 1500 грн. Вказаний відділ згідно показань ОСОБА_16 після надання потерпілою відповідного наказу Головного управління повинен був виконати роботи по розробці технічної документації, скоригувавши при цьому вартість таких робіт.

Про даний факт була обізнана ОСОБА_6 , оскільки за показаннями ОСОБА_4 вона в розмові з обвинуваченою, говорила для неї, що уже платила гроші для зазначеного відділу земельного кадастру, що також визнавала обвинувачена.

Отже, наведені дані свідчать про те, що укладати договір із вказаним Інститутом на розроблення для ОСОБА_4 технічної документації, та платити за такі роботи кошти потреби не було, а відтак згадану версію обвинуваченої суд розцінює як неправдиву.

Крім цього суд вказує, що наказ, який необхідний був для потерпілої, видавався Головним управлінням за підписом п`ятьох його службових осіб, а тому мотивація обвинуваченої, якою вона пояснювала для ОСОБА_4 , що отримані нею кошти будуть передані вказаним особам саме за видачу ними наказу, суд розцінює, як спосіб введення потерпілої в оману з метою заволодіти її коштами та привласнити їх.

Суд частково погоджується із доводами захисника ОСОБА_5 викладені ним у клопотанні про визнання доказів недопустимими, якими визнає:

- дані протоколу огляду місця події від 14.09.2015 року (т.2 а.с.16), оскільки під час проведення цієї слідчої дії ОСОБА_6 , за положеннями ст. 209 КПК України була фактично затримана, а отже відповідно до вимог ст. 42 цього Кодексу мала право мати захисника, та вона заявила працівникам міліції про намір скористатись цим правом, в чому для неї було незаконно відмовлено.

Також, як свідчать дані відеозапису огляду місця події, ОСОБА_6 писала згоду на проведення огляду її транспортного засобу під диктовку прокурора, будучи фактично затриманою, після того, як їй було відмовлено у запрошенні захисника, а також після вилучення коштів, переданих їй ОСОБА_4 , а отже згода на огляд автомобіля, на думку суду, давалась під примусом, та не була вільним волевиявленням обвинуваченої.

Як наслідок допущених органом досудового розслідування вказаних порушень під час проведення огляду місця події є недопустимими дані протоколу освідування ОСОБА_6 від 14.09.2015 року (т.2 а.с.2015), та висновку експерта № 1124 від 29.10.2015 року (т.2 а.с.35-44) про те, що на купюрах грошей вилучених 14.09.2015 року під час огляду автомобіля виявлені невидимі при денному (природному) освітленню нашарування спеціальної хімічної речовини, яка також виявлена при дослідженні змиву правої долоні ОСОБА_6 ;

- дані протоколу огляду, помічення та вручення грошових коштів від 13.09.2015 року (т.2 а.с. 20), в якому зазначено, що дана слідча дія відбувалась у присутності понятих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , а також ОСОБА_4 , якій грошові купюри після їх оброблення були вручені для подальшого використання під час проведення заходів направлених на перевірку інформації про вимагання та отримання неправомірної вигоди.

Разом з тим, допитані в суді свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ствердили, що під час оброблення грошей ОСОБА_4 не була присутня, та при них їй гроші не передавались, а необхідність проведення цієї слідчої дії, як пояснювали особи, які її здійснювали, потрібно було для викриття незаконного обігу наркотиків, а отже дані зазначені в згаданому протоколі не відповідають дійсності, а тому не можуть бути використані як допустимі докази.

З цих же підстав також слід визнати недопустимими дані протоколу № 2195 проведення контролю за вчиненням злочину у формі імітування обстановки злочину (т.2 а.с. 178) у частині помічення та передачі для ОСОБА_4 грошей в сумі 1000 грн.

В той же час, суд відхиляє доводи захисника про визнання доказів як недопустимими: заяву ОСОБА_4 від 11.09.2015 року про вчинення злочину (т.2 а.с.4); дані протоколу № 2162 про результати здійснення аудіо,- відео контролю за особою (т.2 а.с.180), оскільки отримання цих доказів проведено у порядку визначеному положеннями КПК України, зокрема заява була написана особисто ОСОБА_4 , зміст якої вказував на вимагання від неї неправомірної вигоди, а негласна слідча дія щодо проведення аудіо,- відео контролю під час передачі потерпілою обвинуваченій коштів, була здійснена на підставі ухвали слідчого судді апеляційного суду Хмельницької області.

Разом з тим, суд зазначає, що визнання зазначених вище доказів недопустимими не впливає на доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних провопорушень, оскільки її вина підтверджується наведеними вище доказами, які безпосередньо отримувались та досліджувались в ході судового розгляду.

Призначаючи покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_6 злочинів, їх стадію, мотиви і причини скоєння кримінальних правопорушень, наслідки, що настали, дані про особу обвинуваченої, її сімейний і матеріальний стан.

Обтяжуючою покарання обставиною є вчинення ОСОБА_6 злочинів щодо особи похилого віку.

Обставини які би пом`якшували її покарання судом не встановлені.

Прокурором запропоновано обрати для ОСОБА_6 остаточне покарання у виді реального позбавлення волі.

Однак, приймаючи до уваги, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності за вчинення злочину невеликої тяжкості, та замаху на злочин середньої тяжкості, виключно позитивно характеризується за місцем роботи і проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, а тому суд не вважає за необхідне призначати обвинуваченій найсуворіші покарання, які передбачені санкціями скоєних нею кримінальних правопорушень та запропоновані стороною обвинувачення.

На думку суду, для ОСОБА_6 з урахуванням наведених обставин, слід призначити покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів у виді штрафу.

Керуючись наведеним, ст. ст. 100, 370, 374 КПК України суд,-

ухвалив:

ОСОБА_6 визнати винною у скоєні кримінальних правопорушень та призначити покарання:

за ч.1 ст. 190 КК України - штраф в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн. ;

за ч.4 ст. 27, ч.2 ст.15, ч.1 ст. 369 КК України - штраф в розмірі п`ятсот двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8840 грн.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного складання призначених покарань визначити остаточне покарання у виді штрафу в розмірі п`ятсот шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 9520 грн.

Речові докази, які зберігаються у Полонському відділенні поліції:

- 10 грошових купюр номіналом по 100 гривень повернути для ОСОБА_4
- поліетиленовий файл з ручкою, відрізок білого паперу розміром 7x8 см з надписом відділ землеустрою ОСОБА_17 , супровідний лист на ім`я в.о. начальника ГУ Держгеокадастру Хмельницької області ОСОБА_18 , аркуші паперу формату а4, що містять друковані тексти щодо інформації у вигляді таблиць, відрізок білого поперу розміром 7x8 см з надписом відділ землеустрою «спитай бо не знаю кому здавати»; аркуш паперу формату а4, що містить друкований текст «супровідний лист на ім`я в.о. начальника ГУ Держгеокадастру Хмельницької області ОСОБА_18 ».; аркуш паперу формату а4, що містить друкований текст «інформація про рух права на земельну частку посвідченого сертифікатом в Полонському районі станом на 15.09.2015» у вигляді таблиці в альбомному варіанті повернути у відділ Держгеокадастру у Полонському районі.
- латексні рукавички, тампони з стерильного марлевого бинта, марлевий бинт із змивом, аркуш паперу з контрольним зразком спеціального препарату Промінь-1, та упакування зазначених предметів знищити.
На вирок суду обвинуваченою, її захисником, прокурором, потерпілою, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Хмельницької області через Полонський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченою з моменту вручення копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а обвинуваченій та прокурору копії вироку вручити негайно після його проголошення.

Головуючий: