Справа № 591/598/16-к
Провадження № 1-кп/591/153/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2016 року м. Суми

Зарічний районний суд м.Суми в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

представника служби у справах дітей СМР ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

законного представника неповнолітнього ОСОБА_6

неповнолітнього ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні щодо неповнолітнього, який не досяг віку кримінальної відповідальності, примусових заходів виховного характеру відносно:

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Суми, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, учень 7-Б класу комунальної установи Сумської загальноосвітньої школи №27 м. Суми, раніше не судимий, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000482 від 30.01.2016 року,

В С Т А Н О В И В:
15.11.2015 року близько 19 години, ОСОБА_7 , перебуваючи по вул. Р.Корсакова, м. Суми разом із раніше знайомим ОСОБА_8 , (матеріали відносно якого виділені в окреме провадження) побачили раніше незнайомого ОСОБА_9 . У цей момент у них виник спільний умисел, спрямований на відкрите викрадення майна ОСОБА_9 , а саме, ОСОБА_8 мав збити з ніг потерпілого, а ОСОБА_7 забрати особисті речі потерпілого.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи згідно плану, ОСОБА_8 наніс удар ногою по спині потерпілого, від чого останній упав, після цього наніс ще один удар ногою по спині. В свою чергу ОСОБА_7 відкрито викрав з кишені потерпілого грошові кошти в сумі 120 грн. та мобільний телефон Nokia 206 Dual SIM , згідно висновку експерта №522 від 22.12.2015 - вартістю 717 грн., у телефоні були СІМ карти Київстар, (матеріальної цінності не представляє) на рахунку було 18 грн. та МТС, (матеріальної цінності не представляє) на рахунку було 5 грн.

У подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_8 із відкрито викраденим майном зникли з місця вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність та розпорядилися ним на власний розсуд.

Не зупиняючись на вчиненому, 30.11.2015 близько 19:00 ОСОБА_7 , перебуваючи по вул. М.Вовчок м. Суми, разом з ОСОБА_8 (матеріали відносно якого виділені в окреме провадження), побачив раніше незнайому ОСОБА_10 з сумкою в руках. В цей момент у них виник умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, ОСОБА_8 вихопив з рук ОСОБА_10 сумку (матеріальної цінності не представляє) в ній знаходилися: два комплекти ключів від квартири та роботи, ножиці, косметичні засоби: блиск для губ (матеріальної цінності не представляють), квитанції про оплату комунальних послуг (матеріальної цінності не представляють), паспорт, посвідчення ветерана праці, гаманець вартістю згідно висновку експерта № 547 від 21.12.2015 - 44 грн., в якому були грошові кошти в сумі 216 грн., 2 карти ОщадБанку, банку Хрещатик, АльфаБанку, банку Михайлівський, ІНФОРМАЦІЯ_2 - кредитні картки (картки матеріальної цінності не представляють), мобільний телефон Нокіа 1110, відповідно до висновку експерта №547 від 21.12.2015 - вартістю 196 грн., в телефоні була СІМ карта МТС, з грошовими коштами на рахунку в сумі 27 грн. (картка матеріальної цінності не представляє).

З викраденим майном ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з місця вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність зникли та розпорядилися ним на власний розсуд.

Того ж дня, тобто 30.11.2015, близько 19:40 год. ОСОБА_7 , перебуваючи по вул. Августовській м. Суми, поблизу СКМЛ №5, з ОСОБА_8 (матеріали відносно якого виділені в окреме провадження), побачив раніше незнайому ОСОБА_11 з сумкою в руках. В цей момент у них виник умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, а саме, ОСОБА_7 мав вирвати сумку з рук жінки та передати її ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, вирвав сумку з рук потерпілої ОСОБА_11 та передав її ОСОБА_8 . Сумка матеріальної цінності не представляє, в ній знаходилися: щітка для волосся, пластиковий лоток для продуктів, дзеркало (матеріальної цінності не представляють), а також мобільний телефон Самсунг вартістю, згідно висновку експерта №504 від 22.12.2015 - 120 грн., у телефоні була СІМ карта Київстар (матеріальної цінності не представляє) на рахунку було 10 грн. та гаманець (матеріальної цінності не представляє), у гаманці знаходилися грошові кошти в сумі 130 грн.

Викрадене майно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розділили між собою та зникли з місця вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність та розпорядилися ним на власний розсуд.

02.12.2015 близько 09:20 год., перебуваючи на перехресті вулиць Паркова та Майська м. Суми, побачив раніше знайомого малолітнього ОСОБА_12 , 2005 р.н. з мобільним телефоном в руках. В цей момент у нього виник умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання у вигляді спричинення матеріальної шкоди власнику майна, діючи умисно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, ОСОБА_7 , штовхнув потерпілого рукою, після чого відкрито викрав з кишені потерпілого мобільний телефон HTC A310 E вартістю, згідно висновку експерта №524 від 22.12.2015 - 490 грн., у телефоні була СІМ карта МТС (матеріальної цінності не представляє), на рахунку було 0,33 грн.

В подальшому з викраденим майном ОСОБА_7 зник з місця вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність та розпорядився ним на власний розсуд.

Не зупиняючись на скоєному, 03.12.2015 близько 16 години, ОСОБА_7 , перебуваючи по вул. Глінки м. Суми, поблизу опорного пункту поліції, за змовою з ОСОБА_8 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, побачили раніше незнайомого ОСОБА_13 з мобільним телефоном в руках. В цей момент у них виник умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, а саме, ОСОБА_8 мав ударити та збити з ніг потерпілого, а ОСОБА_7 забрати мобільний телефон.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання у вигляді спричинення матеріальної шкоди власнику майна, діючи умисно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, ОСОБА_8 наніс потерпілому удар ногою по спині, ОСОБА_7 вирвав мобільний телефон з рук потерпілого ОСОБА_13 . Мобільний телефон Fly DS 104 D вартістю, згідно висновку експерта №525 від 22.12.2015 - 382 грн., у телефоні була СІМ карта МТС (матеріальної цінності не представляє), на рахунку було 10 грн.

В подальшому з викраденим майном ОСОБА_8 та ОСОБА_7 зникли з місця вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки суспільно-небезпечного діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність та розпорядилися ним на власний розсуд.

Прокурор підтримав вказане клопотання та просив його задовільнити. Представник служби у справах дітей Сумської міської ради ОСОБА_4 , в судовому засіданні вважав за доцільне застосувати відносно неповнолітнього примусових заходів виховного характеру.

Захисник в судовому засіданні не заперечував щодо застосування до неповнолітньої особи примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері.

Законний представник неповнолітнього ОСОБА_7 - ОСОБА_6 , пояснила, що в зв`язку з вчиненим її сином суспільно - небезпечного діяння вона в подальшому буде більше приділяти уваги щодо його виховання та частково підтримує клопотання і надає згоду на застосування до її неповнолітнього сина ОСОБА_7 примусових заходів вихованого характеру, а саме передання його її під нагляд.

В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_7 свою вину у вчиненому суспільно - небезпечному діянні визнав повністю та розповів, що вчинив дане кримінальне правопорушення з обставин вищезазначених.

У діях неповнолітнього ОСОБА_7 суд вбачає ознаки суспільно - небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.

Суд, заслухавши думку прокурора та учасників процесу, вважає що неповнолітнього ОСОБА_7 слід звільнити від кримінальної відповідальності та застосувати до нього примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд матері ОСОБА_6 строком на 1 рік з наступних підстав.

Відповідно до ст.498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Судом встановлено, що на момент вчинення суспільно-небезпечного діянння, передбаченого ч.1 ст. 186КК України ОСОБА_7 згідно ст. 22 КК України не досягнув віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність, оскільки йому було повних дванадцять років.

Із ч. 2 статті 97 КК України вбачається, що примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання.

Частиною 3 статті 105 КК України передбачено, що тривалість заходів виховного характеру, передбачених пунктами 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).

Згідно статті 498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання:

1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння;

2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від 11 років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння;

3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Примусові заходи виховного характеру, зокрема, застосовують:

- у разі постановлення судом рішення про звільнення неповнолітнього від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 97 КК;

- до особи, котра до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння (ч. 2 ст. 97 КК );

- при звільненні неповнолітнього від покарання відповідно до ч. 1 ст. 105 КК.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що неповнолітнього можна передати під нагляд батьків. При цьому вони мають бути спроможні здійснювати виховний вплив на неповнолітнього, постійно й належним чином контролювати його поведінку та зобов`язані це робити.

Відповідно до інформаційного листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1134/0/4-13 від 18.07.2013 року «Про деякі питання здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх», суд ухвалює судове рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК та розділу ХІ КК України.

До особи, яка вчинила кримінальне правопорушення після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПК мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.

Матеріалами кримінального провадження підтверджується те, що неповнолітній ОСОБА_7 проживає разом з сім`єю, а саме: матір`ю ОСОБА_6 та братом ОСОБА_14 .. Його мати ОСОБА_6 , згодна на передачу їй під нагляд, сина ОСОБА_7 .

Тому заявлене прокурором клопотання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру у виді направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей строком на 2 роки не підлягає задоволенню. В той же час суд зазначає, що таких захід є найсуворішим та не буде відповідати тяжкості скоєного протиправного діяння вчиненого ОСОБА_7 .. Суд приймаючи таке рішення, враховує те, що неповнолітній має позитивні характеристики, скоїв злочин вперше, щиро розкаявся, розуміє негативні наслідки вчиненого, просив пробачення у потерпілих, його мати відшкодувала заподіяну злочин шкоду потерпілим (які до речі будь-яких претензій до неповнолітнього не мають) Також, неповнолітній став на шлях виправлення, пояснював в суді, що на нього не аби який вплив має мати, яку він слухається, пообіцяв, що більше скоювати злочини не буде.

Враховуючи вищевикладене , суд вважає за доцільне застосувати до неповнолітнього примусовий захід виховного характеру у виді передачі його під нагляд матері обґрунтовуючи це рішення тим, що це буде сприяти в повному обсязі його перевихованню саме в сім`ї, співмірності вчиненого діяння визначеному заходу, відповідати його інтересам як дитини тощо. А тому суд вважає, що є всі підстави для звільнення від кримінальної відповідальності неповнолітнього ОСОБА_7 та застосування до нього примусових заходів виховного характеру у виді передачі його під нагляд матері ОСОБА_6 .

Підстави для обрання неповнолітньому ОСОБА_7 запобіжного заходу відсутні.

Керуючись ст. ст. 369-372,498, 501 КПК України, ст. ст. 22, 97, 105 КК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Звільнити неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.1 КК України.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не є суб`єктом злочину - примусові заходи виховного характеру, передбачені Законом України про кримінальну відповідальність у вигляді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки, та передачу неповнолітнього ОСОБА_7 під нагляд його матері ОСОБА_6 .

Строк примусових заходів виховного характеру відносно неповнолітнього ОСОБА_7 встановити 1 (один) рік.

Початок тривалості примусового заходу виховного характеру рахувати з дня набрання чинності даної ухвали.

На ухвалу може бути подана апеляція до Апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м.Суми протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Суддя ОСОБА_15 - ОСОБА_16