Провадження № 1-кп/742/63/16
Єдиний унікальний № 742/458/15-к

за участі сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисник адвокат ОСОБА_5 ,-
В С Т А Н В И В :
В судовому засіданні прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, вважаючи, що по справі під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги, передбаченні ст.ст. 32, 291 КПК України, підстави для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, відсутні.
Захисник ОСОБА_6 , якого підтримав обвинувачений ОСОБА_3 , заявив клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, оскільки останній не відповідає вимогам ст..291 КПК України, а саме обвинувачення є неконкретним, оскільки обвинувальний акт не містить обґрунтування вчинення ОСОБА_3 таємного викрадення чужого майна з проникненням в сховище, дана обставина встановлена Ухвалою вищого спеціалізованого суду від 12.11.2015 року , а також про неконкретність обвинувального акту зазначив прокурор в своїй апеляційній скарзі від 28.12.2015 року на Вирок Прилуцького міськрайоного суду від 10.12.2015 року.
Суд, заслухавши сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та додатки до нього, приходить до наступних висновків.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
У відповідності з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин справи, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
В пункті 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» зазначено, що підозрюваному, обвинуваченому, підсудному, засудженому мають бути роз`яснені їхні права. Зокрема, підозрюваний має право знати, в чому він підозрюється, обвинувачений - у чому він обвинувачується, підсудний - за якою статтею Кримінального кодексу України йому пред`явлено обвинувачення, а засуджений - у вчиненні якого злочину його визнано винним. Суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб постанова про притягнення як обвинуваченого була конкретною за змістом.
Однак, вказаний обвинувальний акт містить лише викладом фактичних обставин, встановлених з цього приводу , натомість взагалі, не містить висунутого прокурором формулювання обвинувачення, відсутнє посилання на те, що ОСОБА_3 у чомусь обвинувачуються.
Крім того в обвинувальному акті , який направлено до суду не міститься жодного обґрунтування вчинення ОСОБА_3 таємного викрадення чужого майна з проникненням в сховище ( тобто обвинувачення є неконкретним), а саме не зазначено, які саме дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ч.3 ст.185 КК України.
Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2015 року, якою скасовано вирок Прилуцького міськрайонного суду від 18 лютого 2015 року , яким ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК ,ст..70 КК України та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 23 квітня 2015 року і призначено новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції ( Т.1, а.с.143-147).
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії), п. 79). Крім того Європейський суд з прав людини нагадує,що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії, п. 34).
Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглянути у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «в» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції , п. 54).
Вказаний недолік фактично унеможливлює здійснення судового розгляду, оскільки згідно з вимогами п. 13 ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 337 КПК України такий проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення (твердження про вчинення особою діяння, передбаченого КК України, висунуте в порядку, передбаченому КПК України), і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Завданням кримінального провадження є, зокрема, охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час формулювання обвинувачення, знати суть якого є беззастережним правом обвинуваченого. Недотримання цих принципів суперечить засадам кримінального провадження, визначеним ст. 7 КПК України, а тому є неприпустимим.
Враховуючи викладене вище, суд звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження в межах висувного обвинувачення ( обвинувальний акт не відповідає вимогам ст..291 КПК України) порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення виявлених недоліків, які порушують право на захист обвинуваченого.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 176-178, 180, 181, 183, 194, 195, 197, 205, 314, 331 КПК України, ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України, суд, -
Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1