Справа №336/6948/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 жовтня 2016 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження: з боку обвинувачення: прокурора: ОСОБА_3 , з боку захисту: захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000494 від 20.07.2015 року, які надійшли до суду із обвинувальним актом стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової частини ПП НОМЕР_1 , молодшого сержанта, старшого телеграфісту взводу зв`язку батареї управління в/ч пп НОМЕР_1 , який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

З 05 серпня 2014 року молодший сержант ОСОБА_5 проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 на посаді старшого телеграфіста станції П НОМЕР_2 . У цей же день ОСОБА_7 зараховано до списків особового складу зазначеної частини та поставлено на всі види забезпечення.

Молодший сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно ст.ст. 3-6, 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути зразком витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків доповідати своєму безпосередньому начальникові, за дозволом на звільнення з розташування військової частини звертатися до свого безпосереднього начальника, а виїзд військовослужбовців, за межі гарнізону здійснюється лише з дозволу командира військової частини.

З 26 грудня 2014 року молодший сержант ОСОБА_5 перебував на лікуванні в медичному пункті військової частини польова пошта НОМЕР_1 , який розташований у пункті постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 . 05 січня 2015 року молодшого сержанта ОСОБА_5 було виписано з медичного пункту військової частини НОМЕР_1 та останній повинен був приступити до виконання обов`язків військової служби.

Проте, 05 січня 2015 року молодший сержант ОСОБА_5 після обідньої перерви самовільно залишив зазначений вище медичний пункт військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після виявлення відсутності молодшого сержанта ОСОБА_5 у розташуванні військової частини - польова пошта НОМЕР_1 встановити його місцезнаходження не вдалось.

12.07.2015 року молодший сержант ОСОБА_5 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 та повідомив про себе. Так, в період з 05.01.2015 року по 12.07.2015 року ОСОБА_5 на території військової частини був відсутній, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , строком більше одного місяця.

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкримінують, визнав в повному обсязі, пояснив обставини вчинення, не оспорюючи фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, зміненому стороною обвинувачення в порядку ст.338 КПК України, щиро розкаявся у скоєному. Зазначив, що проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 на посаді старшого телеграфіста станції НОМЕР_3 . Під час початку несення військової служби був обізнаний із вимогами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. З 26 грудня 2014 року у зв`язку із хворобою перебував на лікуванні в медичному пункті військової частини польова пошта НОМЕР_1 , який розташований у Шевченківському районі міста Запоріжжя. Так, ОСОБА_5 підтвердив, що був виписаний з медичного пункту військової частини НОМЕР_1 05.01.2015 року, проте, самовільно залишив медичний пункт, до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , не повернувся, перебував за місцем мешкання до 12.07.2015 року, коли добровільно повідомив про себе.

Оскільки учасники судового процесу не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, впевнившись в добровільності позиції обвинуваченого, суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів в повному об`ємі, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують його особу.

Дослідивши визначений обсяг доказів та надавши їм належну оцінку, суд дійшов висновку про те, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення при вище викладених обставинах повністю доведена, а його дії суд кваліфікує за ч.3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого, тяжкість кримінального правопорушення, яке віднесено до злочинів середньої тяжкості, відомості про особу обвинуваченого, який раніше не засуджений, перебуває на військовій службі, маючи негативну характеристику за місцем служби, одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, судом враховується, що за станом здоров`я обвинувачений на обліку не перебуває, що підтверджено відповідними довідками в матеріалах кримінального провадження.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає з`явлення із зізнанням та щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових злочинів, враховуючи, що обвинувачений не втрачений для суспільства, буде достатнім та необхідним покарання без реальної ізоляції від суспільства за умови призначення покарання у вигляді позбавлення волі на мінімальний строк в межах санкції ч.3 ст. 407 КК України та звільнення ОСОБА_5 від його відбування з іспитовим строком, згідно ст. 75 КК України, якщо протягом цього строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.2-4 ч.1 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджатиме за територію України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомлятиме кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтиметься для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Заходи забезпечення кримінального провадження на час розгляду кримінального провадження не застосовані. Речові докази та процесуальні витрати у провадженні відсутні. Майнова шкода внаслідок вчинення кримінального правопорушення завдана не була.

Керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373-374, 392, 394-395 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом цього строку не вчинить нового злочину, а також виконає обов`язки, передбачені п.п. 2-4 ч.1 ст. 76 КК України, а саме:

- не виїжджатиме за територію України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомлятиме кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи;

- періодично з`являтиметься для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1