Справа № 346/1307/16-к
Провадження № 11-кп/779/400/2016
Категорія ст.185 ч.3, ч.ч.1,3 ст.15, ч.3ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000020 за апеляційною скаргою заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_8 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Прутівка, Снятинського району, Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, раніше судимого:

- 18 липня 2013 року Коломийським міськрайонним судом за ст.185 ч.1 КК України до штрафу в розмірі 850 грн., який сплачено 18.07.2013 року;

- 26 листопада 2014 року Коломийським міськрайонним судом за ст.185 ч.1 КК України до покарання у виді 160 годин громадських робіт, а 10.03.2015 року знятий з обліку в зв`язку з відбуттям призначеного судом покарання,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.ч.1,3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України,-

в с т а н о в и л а :
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.ч.1,3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання:

- за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст.69 КК України 240 (двісті сорок) годин громадських робіт;

- за ст. 15, ч.ч.1,3 ст. 185 ч.3 КК України із застосуванням ст.69 КК України 200 (двісті) годин громадських робіт.

На підставі ст.70 КК України ОСОБА_7 визначено остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим 240 (двісті сорок) годин громадських робіт.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 921,60 грн. витрат за проведення судово-трасологічної експертизи.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Речові докази постановлено залишити потерпілій ОСОБА_9 .

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у сховище, повторно, та замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, поєднаний із проникненням у інше приміщення, який не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі та не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.

Злочини обвинуваченим вчинено за таких обставин.

08 січня 2016 року біля 22.00 год. ОСОБА_7 перебуваючи у м. Коломия Івано-Франківської області по вул. Міцкевича, де діючи умисно, повторно, керуючись корисливими мотивами та умислом спрямованим на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, таємно проник у господарство, що в АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_10 , звідки таємно викрав належний ОСОБА_11 , бувший у використанні велосипед червоно-чорного кольору, марки «Fiel bicycles» моделі Q 220, вартістю 10 000 грн. та двері одностулкові дерев`яні посередині із вкладкою термосила моделі «Bravo», торгової марки «Tesli», вартістю 1 200 грн., а всього викрав майна потерпілої на загальну суму 11 200 (одинадцять тисяч двісті) грн. Після чого ОСОБА_7 з викраденим вищевказаним майном місце вчинення кримінального правопорушення покинув, розпорядившись ним на власний розсуд.

Крім того, 01 квітня 2016 року приблизно біля 17 год. 30 хв. ОСОБА_7 перебуваючи у м. Коломия Івано-Франківської області по вул. Шкрібляка, де діючи умисно, повторно, керуючись корисливими мотивами та умислом спрямованим на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, таємно проник у господарство АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_9 , де шляхом відгинання цвяхів на вхідних дверях, проник в приміщення літньої кухні, звідки намагався таємно викрасти металобрухт, а саме: кольоровий метал (мідь) 5,4 кг вартістю 92 грн. за 1 кілограм, загальною вартістю 496,8 грн. та чорний метал 7,4 кг вартістю 3 грн. за 1 кілограм, загальною вартістю 22,2 грн., на загальну суму 519 грн. Однак, з причин, що не залежали від його волі ОСОБА_7 не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, оскілки був виявлений в приміщенні літньої кухні ОСОБА_12 .

В апеляційній скарзі заступник прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_8 , не оспорюючи правильність встановлених судом фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 , вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , неправильно застосував положення ст.69 КК України і безпідставно перейшов до іншого, більш м`якого виду основного покарання., хоча повинен був призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст.185 КК України.

Вважає, що судом не в повній мірі враховано, що злочини, вчинені ОСОБА_7 , відносяться до категорії тяжких злочинів і становлять підвищену суспільну небезпеку, оскільки вчинені в період не знятої та непогашеної судимості. Також вважає, що судом не взято до уваги, що обвинувачений раніше два рази притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів і останній раз йому уже призначалось покарання у виді громадських робіт. Просить вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2016 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.ч.1,2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України та призначити покарання:

- за ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням ст.69 КК України 2 роки позбавлення волі;

- за ч.ч.1,2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням ст.69 КК України 1 рік позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_7 визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим 2 роки позбавлення волі.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримала доводи апеляційної скарги і просила її задовольнити;

- обвинувачений ОСОБА_7 просив в задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити, вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

В своїй апеляційній скарзі прокурор не оскаржує правильність встановлених судом фактичних обставин, правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи вирок суду в частині несправедливості призначення покарання ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що посилання прокурора на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ґрунтуються на законі.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання , призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

Однією із підстав, для скасування або зміни вироку відповідно до ст. 409 КПК України є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_13 суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.66 КК України прийняв до уваги як обставини, що пом`якшують покарання визнання обвинуваченим вини та щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування шкоди, думку потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні, те що обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

Приймаючи до уваги наявність вищевказаних обставин, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ці обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів та враховуючи особу винного призначив покарання із застосуванням ст.69 КК України.

В своїй апеляційній скарзі прокурор не заперечує проти застосування ст..69 КК України, оскільки вважає, що вищевказані пом`якшуючі покарання обставини дають підстави для застосування ст.69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст.185 КК України.

Разом з тим, прокурор вказує на те, що суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про можливість перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, оскільки така міра покарання є несправедливою і не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, вищевказані доводи прокурора обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність скасувати вирок суду в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому більш суворе покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст.185 КК України.

Враховуючи встановлені судом обставини вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст.12 КК України відносяться до тяжких та дані щодо особи винного, колегія суддів вважає, що перевиховання та виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе тільки за умови реального відбування покарання у виді позбавлення волі.

У відповідності до вимог ст..66 КК України , колегія суддів визнає обставинами, що пом`якшують покарання визнання обвинуваченим вини та щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування шкоди, думку потерпілих , які не наполягали на суворому покаранні, те що обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання

Приймаючи до уваги наявність вищевказаних обставин, що пом`якшують покарання, колегія суддів вважає за необхідне визнати ці обставини такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів та враховуючи особу винного призначити основне покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією частини статті кримінального закону.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 колегія суддів приймає до уваги ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, який раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності і засуджувався до покарання у виді штрафу та громадських робіт, перебуває на диспансерному обліку в наркологічному кабінеті з 24.05.2011р. (а.с.80,87,88)

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_8 необхідно задовольнити, вирок щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому більш суворе покарання із застосуванням ст..69 КК України у виді позбавлення волі. Остаточну міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити на підставі ст.70 КК України , шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Керуючись ст.ст.370, 374, 376, 404, 405, 407, 409, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

засудила :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок.

Вважати, що вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.ч.1,3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі ;

- за ст. 15, ч.ч.1,3 ст. 185 ч.3 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді 1(одного) року позбавлення волі .

На підставі ст.70 КК України ОСОБА_7 , шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.;

В решті вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою ,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4