АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/984/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 623/5419/15-к
Категорія: ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0003127 за апеляційними скаргами заступника прокурора Харківської області ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 січня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, між представником потерпілого ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_9 по кримінальному провадженню № 0003127 від 10 грудня 2015 року., затверджено угоду від 22 грудня 2015 року.
Визнано винним ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм, Харківської області, громадянина України, українця, з повною загальною середньою освітою, розлученого, який не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 1) 02.10.1985 року вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області за ст. 140 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі, з застосуванням ст. 46-1 КК України (1960 року) строком на 2 роки; 2) 26.03.1986 року вироком Борівського районного суду Харківської області за ст.ст. 140 ч. 2, 43 КК України (1960 року) до 3 років позбавлення волі; 3) 17.05.1988 року вирком Комінтернівського районного суду м. Харкова за ст.ст. 215-3 ч. 2, 43 КК України (1960 року) до 2 років 11 місяців позбавлення волі; 4) 10.02.1993 року вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області за ч. 3 ст. 140 КК України (1960 року) до 2 років 6 місяців позбавлення волі; 5) 26.05.1997 року вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області за ч. 3 ст. 142 КК України (1960 року) до 6 років позбавлення волі; 6) 02.10.2003 року вироком Борівського районного суду Харківської області за ст. 309 ч. 2, 310 ч. 1, 311 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі, з застосуванням ст. 75 КК України строком на 1 рік 6 місяців; 7) 24.01.2008 року вироком Борівського районного суду Харківської області за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі, з застосуванням ст. 75 КК України строком на 1 рік; 8) 11.12.2008 року вироком Борівського районного суду Харківської області за ст. 164 ч. 1 КК України до штрафу у 1700 грн.; 9) 26.01.2012 року вироком Борівського районного суду Харківської області за ст. 296 ч. 1 КК України до 3 років обмеження волі, 14.11.2012 року постановою Балаклійського районного суду Харківської області звільнений умовно-достроково на невідбутий строк у 08 місяців та 05 днів,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням та призначено йому іспитовий строк 1 рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбаченні п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили не обирався.
Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.
Згідно вироку, 09.12.2015 року, приблизно о 15 годині, ОСОБА_9 , діючи з корисливих мотивів, маючи умисел на викрадення металевого котла, вартістю 318 грн., знаходячись у приміщенні котельні по вул. Жовтневій, 4 у м. Ізюм, Харківської області, запірний пристрій на вхідних дверях до якої був відсутній, що на праві власності належить ДУ «Харківській ОЛЦ ДСЕСУ», металевою пилкою здійснював розпил металевої труби, до якої був приварений вказаний котел, однак крадіжку не довів до кінця з причин, які не залежали від його волі, а саме, був затриманий працівниками Ізюмського відділу поліції під час розпилу вказаної труби.
В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області ОСОБА_7 просить вирок районного суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і направити кримінальне провадження № 0003127 до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку. В своїх апеляційних доводах прокурор зазначає про те, що відповідно до п.19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» у разі, якщо до суду надійшла угода про примирення, однією зі сторін якої (потерпілим) є юридична особа приватного права, створена державою, Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою, а також якщо одним із засновників юридичної особи приватного права є фізична чи (та) юридична особа, а іншим - держава, Автономна Республіка Крим чи територіальна громада суд має відмовити у затвердженні угоди про примирення на підставі п.2 ч.7 ст.474 КПК України. За таких обставин, на думку прокурора оскаржуване судове рішення є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
В своїй апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Обґрунтовуючи апеляційну вимогу апелянт вказує на те, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення може бути укладена тільки у випадках, коли кримінальне правопорушення стосується тільки приватних (особистих або майнових) інтересів конкретної фізичної особи або приватного інтересу юридичної особи (яка не є державним чи комунальним підприємством, установою), а як вбачається з матеріалів кримінального провадження, угода про примирення укладена між обвинуваченим ОСОБА_9 та представником державної установи «Харківській ОЛЦ ДСЕСУ», форма власності якої є державною, у зв`язку з чим прокурор вважає вирок районного суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який підтримав подані апеляційні скарги та просив задовольнити їх в повному обсязі, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги прокурорів підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Як вбачається з відомостей кримінального провадження та змісту оскаржуваного вироку, 22 грудня 2015 року під час досудового розслідування між обвинуваченим ОСОБА_9 та представником потерпілого державної установи «Харківській ОЛЦ ДСЕСУ» - ОСОБА_10 була укладена угода про примирення з посиланням на ст. 471 КПК України, яка була затверджена судом першої інстанції 14 січня 2016 року.

Оскаржуване судове рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 січня 2016 року процесуально є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 року Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод у разі, якщо до суду надійшла угода про примирення, однією зі сторін якої є юридична особа приватного права, створена державою, Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою, а також якщо одним із засновників юридичної особи приватного права є фізична чи (та) юридична особа, а іншим держава, Автономна Республіка Крим чи територіальна громада, суд має відмовити у затвердженні угоди про примирення на підставі п.2 ч.7. ст. 474 КПК України.

Згідно з положеннями п.2 ч.7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження угода про примирення укладена обвинуваченим з представником ДУ Харківський ОЛЦ ДСЕСУ, яка є державною установою.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необхідність у відповідності до ч.2 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду скарги прокурора на вирок суду першої інстанції, скасувати вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 січня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_9 , а кримінальне провадження № 0003127 направити до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку, враховуючи що угода була укладена під час досудового розслідування, тобто до направлення обвинувального акту до суду (арк. 7).

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч.2, 418 ч. 2, 419, ч.3 ст. 469 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги заступника прокурора Харківської області ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задоволити.

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 січня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_9 скасувати і направити кримінальне провадження № 0003127 до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді :

________________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_11 ОСОБА_12