Справа № 750/5319/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/826/2016
Категорія - ч. 3 ст. 368 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, які зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000134 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Сядрине, Корюківського району, Чернігівської області, громадянки України, з вищою освітою, працюючої головою Сядринської сільської ради Корюківського району, Чернігівської області, розлученої, що має на утриманні малолітню дитину доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої та проживаючої по АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинувачуваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366 та ч. 3 ст. 368 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 15 жовтня 2015 року,

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченої ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

До апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_6 , в якій вона, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та доведеності своєї вини, просить вирок Деснянського районного суду м. Чернігова в частині призначеного покарання змінити та на підставі ст. 75, 76 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з призначенням іспитового строку та ряду обов`язків на підставі. В решті вирок суду залишити без змін.

Вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 15 жовтня 2015 року ОСОБА_6 визнана винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366 та ч. 3 ст. 368 КК України та призначено покарання:

за ч. 1 ст. 366 КК України у виді штрафу в сумі 1 700 гривень з позбавленням права обіймати посади в органах місцевого самоврядування строком на два роки;

за ч. 3 ст. 368 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах місцевого самоврядування строком на 3 (три) роки з конфіскацією всього належного їй майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах місцевого самоврядування строком на 3 (три) роки з конфіскацією всього належного їй майна.

Згідно ст. 54 КК України ОСОБА_6 позбавлено 9 рангу 4 категорії посадової особи місцевого самоврядування.

Стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_6 на користь держави 1228 грн. 80 коп. процесуальних витрат.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачена посилається на неврахування судом першої інстанції ряду пом`якшуючих її вину обставин, зокрема: щире каяття, сприяння у розкритті злочину, наявність на її утриманні малолітньої дитини, те, що вона раніше не судима і на даний час перебуває у стані вагітності, також те, що її чоловік приймає участь в бойових діях в зоні АТО. Просить врахувати всі викладені обставини.

Як встановив суд, ОСОБА_6 , перебуваючи з 10 червня 2014 року на посаді Сядринського сільського голови Корюківського району Чернігівської області, будучи посадовою особою місцевого самоврядування 4 категорії 9 рангу та згідно примітки 2 до ст. 368 КК України службовою особою, яка займає відповідальне становище, одержала від громадянина ОСОБА_10 неправомірну вигоду в розмірі 1000 доларів США за наступних обставин.

Згідно ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до Земельного кодексу України; організація землеустрою.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності на права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

У відповідності до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Питання регулювання земельних відносин згідно вимог п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та п. 2.3 посадової інструкції Сядринського сільського голови, затвердженої 10.06.2014 року, до функціональних обов`язків сільського голови віднесено підписання рішень ради та її виконавчого комітету.

Так, 12 березня 2015 року до Сядринського сільського голови ОСОБА_6 звернувся ОСОБА_10 з приводу можливості отримання ним дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки в центральній частині с. Сядрине та подальшого набуття у власність вказаної земельної ділянки.

ОСОБА_6 , у свою чергу, повідомила, що готова надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки за рахунок державної власності в адміністративних межах Сядринської сільської ради орієнтовною площею 0,04 га, зробивши це в найкоротший термін. При цьому, ОСОБА_6 висловила прохання надати їй особисто за вчинення зазначених дій неправомірну вигоду в розмірі 1000 доларів США.

Погодившись на такі умови, ОСОБА_10 того ж дня, 12 березня 2015 року, подав голові Сядринської сільської ради заяву про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території с. Сядрине.

Після цього ОСОБА_6 , використовуючи своє службове становище, з метою особистого збагачення, переслідуючи корисливий мотив, достовірно знаючи про те, що на сорок четвертій сесії шостого скликання Сядринської сільської ради, засідання якої відбулося 16 липня 2014 року, питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_10 на території с. Сядрине не виносилося і не розглядалося, та не могло бути розглянуто, оскільки ОСОБА_10 з відповідною заявою до Сядринської сільської ради звернувся лише в березні 2015 року, 23.03.2015 року перебуваючи у власному помешканні за адресою: АДРЕСА_1 , на особистому комп`ютері, виготовила рішення сорок четвертої сесії шостого скликання Сядринської сільської ради, датоване 16.03.2015 р., про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в адміністративних межах Сядринської сільської ради, підписала його як сільській голова, та поставила відбиток печатки Сядринської сільської ради, надавши йому статус офіційного документу, який засвідчує факти, що здатні спричинити наслідки правового характеру, тим самим, будучи службовою особою, склала завідомо неправдивий офіційний документ, що містить інформацію, яка не відповідає дійсності, котрий 23 березня 2015 року передала ОСОБА_10 , тобто видала його.

У подальшому, 23 березня 2015 року близько 15 години, ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні ресторану «Авеню 33» за адресою: проспект Миру, 33, м. Чернігів, умисно одержала від ОСОБА_10 неправомірну вигоду в розмірі 1000 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України складає 23 149, 87 грн., за видачу йому рішення сорок четвертої сесії шостого скликання Сядринської сільської ради, датованого 16 березня 2015 р., про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в адміністративних межах Сядринської сільської ради. Безпосередньо після цього ОСОБА_6 була викрита на місці скоєння злочину працівниками міліції.

Заслухавши доповідача, обвинувачену та її захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги обвинуваченої, просили її задовольнити з викладених підстав; думку прокурора, який вважав вирок суду законним і обґрунтованим та просив залишити його без змін, мотивуючи свої доводи тим, що відповідно до внесених до Кримінального кодексу України змін, звільнення від відбування призначеного судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України осіб, які вчинили корупційні правопорушення не можливе, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за обставин, встановлених судом першої інстанції та викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, дослідженими та перевіреними в судовому засіданні, яким дана оцінка у вироку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження в ході судового розгляду матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_6 свою вину в інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях визнавала частково і лише в останньому слові вину свою визнала повністю та розкаялась у вчиненому.

В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачена вину визнала повністю, кається у вчиненому, фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій не оспорює та просить суд задовольнити вимоги її апеляційної скарги і змінити вирок суду щодо неї в частині призначеної міри покарання та призначити їй покарання із застосуванням ст.75 або ж ст.69 КК України та призначити їй покарання яке не буде пов`язане з реальним позбавленням волі. Окрім того, обвинувачена в засіданні апеляційного суду пояснила, що на даний час вона не є вагітною і під час перебування в слідчому ізоляторі вона розірвала свій шлюб з чоловіком, тобто є розлученою.

Таким чином, судом першої інстанції дії обвинуваченої ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 366 КК України, як службове підроблення, тобто умисні дії, що виразились у складанні та видачі службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу; та за ч. 3 ст. 368 КК України, як умисні дії, що виразились у проханні та одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням службового становища.

При обранні обвинуваченій ОСОБА_6 виду та міри покарання, суд першої інстанції, виходячи з положень ст. 65 КК України цілком обґрунтовано врахував характер, ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України відносяться до категорії невеликої тяжкості та тяжкого злочину, особу винуватої, її вік, сімейний стан та стан здоров`я, що за місцем проживання характеризується позитивно, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, має на утриманні малолітню доньку, раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалась. Прийняв до уваги відсутність обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання, що виправлення ОСОБА_6 дійсно можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тому, призначене судом покарання вважає достатнім і необхідним для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, і не вбачає підстав для його пом`якшення, як про це йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченої.

А її доводи про безпідставне невизнання судом першої інстанції пом`якшуючою вину обставиною щире каяття обвинуваченої колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки щире каяття припускає критичну оцінку особою своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність. В даному випадку, колегія суддів зважає на те, що обвинувачена розкаялась у вчиненому лише після детального дослідження судом першої інстанції всіх обставин та доказів у кримінальному провадженні, після обвинувальної промови прокурора, під час надання їй останнього слова, тобто після усвідомлення того, що їй загрожує покарання у виді реального позбавлення волі, що вказує на не усвідомлення нею наслідків вчинених кримінальних правопорушень.

При цьому, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що поведінка обвинуваченої під час досудового розслідування та судового розгляду жодним чином не свідчить про її каяття та активне сприяння у розкритті злочину, як про це йдеться в апеляційній скарзі, а тому, суд першої інстанції вірно не визнав це пом`якшуючою обставиною.

Твердження апеляційної скарги обвинуваченої про те, що суд не врахував, що на її утриманні знаходиться малолітня дитина та її сімейний стан також не заслуговують на увагу, оскільки протирічать мотивувальній частині вироку суду першої інстанції.

Крім того, не можуть бути прийняті до уваги і доводи обвинуваченої в тій частині, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що вона є вагітною та не визнав це пом`якшуючою обставиною. Так, матеріали кримінального провадження не містять жодних медичних документів з того приводу, що ОСОБА_6 перебуває у стані вагітності, тому суд першої інстанції жодним чином при визначенні міри покарання не міг врахувати тих даних, якими не володіє. Звертаючись з апеляційною скаргою та стверджуючи про те, що перебуває у стані вагітності, ОСОБА_6 не додала жодного доказу викладеному факту, окрім того, обвинувачена в засіданні апеляційного суду пояснила, що на час розгляду провадження в апеляційній інстанції вона не є вагітною, а тому колегія суддів вказане твердження вважає безпідставним.

При цьому, колегія суддів звертає увагу і на те, що відповідно до частин першої статей 69 та 75 КК України з урахуванням змін, внесених Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1698-VII, які набрали чинності 25 січня 2015 року, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини Кодексу за цей злочин; якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Аналогічні обмеження містяться і в ст. 79 КК України.

Приміткою до статті 45 КК України визначено, що корупційними злочинами відповідно до цього Кодексу вважаються злочини, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також злочини, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368-369-2 цього Кодексу.

Оскільки ОСОБА_6 визнана винуватою та засуджена за вчинення корупційного кримінального правопорушення, тому дана обставина позбавляє суд законних підстав для застосування щодо обвинуваченої положень статей 69 та 75 КК України, як про це йдеться в апеляційній скарзі та просили в засіданні апеляційного суду обвинувачена та її захисник.

Наразі, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченої та зміни вироку суду першої інстанції у зв`язку з суворістю призначеного ОСОБА_6 покарання, оскільки не вважає обране їй покарання занадто жорстоким за пред`явленим обсягом обвинувачення.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченої судового рішення не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 15 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченою, яка знаходиться під вартою у той же строк з моменту отримання нею копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4