Справа № 201/5311/16-к
Провадження № 1-кс/201/3250/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2016 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на постанову слідчого СВ Жовтневого ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 01 квітня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0000727, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 лютого 2016 року, -

ВСТАНОВИВ:
У квітні 2016 року адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України, в якій просить скасувати постанову про закриття кримінального провадження № 0000727.

В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що рішення про закриття кримінального провадження про вчинення кримінального правопорушення прийнято без проведення належного досудового розслідування, а тому підлягає скасуванню.

У судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримала та просила її задовольнити з підстав у ній викладених та зазначених у судовому засіданні.

Прокурор у судовому засіданні вирішення питання про законність оскаржуваної постанови залишив на вирішення суду.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, а також безпосередньо дослідивши матеріали скарги та матеріали досудового розслідування № 0000727, приходить до наступного правового висновку з таких підстав.

В ході судового розгляду було встановлено, що 18.02.2016 слідчим СВ Жовтневого ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_5 про те, що невідома особа шахрайським шляхом заволоділа майном з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України та кримінальному провадженню присвоєно № 0000727.

Установлено також, що постановою слідчого СВ Жовтневого ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 від 01 квітня 2016 року кримінальне провадження № 0000727, внесене 18.02.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, було закрито у зв`язку із відсутністю в діянні складу зазначеного кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

На підставі ч. 4 ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається у тому числі з мотивувальної частини, яка повинна містити: відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Аналізуючи вищевикладене, судом встановлено, що вимоги даних норм закону слідчим СВ Жовтневого ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області при винесенні оскаржуваної постанови порушені не були, а прийняте ним рішення обґрунтовано належним чином, оскільки винесено за результатами здійснення досудового розслідування, в ході якого було проведено повну та всебічну перевірку фактів вказаних ОСОБА_5 у своїй заяві про вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення, пов`язаного із шахрайським заволодінням нерухомим майном.

Так, із досліджених судом у судовому засіданні матеріалів кримінального провадження № 0000727 вбачається, що в ході досудового розслідування були проведені слідчо-розшукові заходи спрямовані на встановлення обставин, викладених у заяві ОСОБА_5 , щодо вчинення громадянами ОСОБА_8 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Зокрема з метою підтвердження або спростування викладених у заяві скаржника обставин під час досудового слідства були допитані у якості потерпілого ОСОБА_5 , який пояснив обставини незаконного заволодіння на його думку належним йому за його доводами нерухомим майном, свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , належним чином досліджені та оцінені документи, які підтверджують право власності на спірне майно, зокрема, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, нерухомість, що розташована за адресами: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка, на якій він розташований, квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , нежитлове приміщення, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_3 , належить на праві приватної власності ОСОБА_7 на підставі досліджених договорів купівлі-продажу. При цьому, враховуючи наявність між сторонами спору майнового характеру, пов`язаних із особистими сімейними відносинами та наведеними заявником доводами щодо удаваності укладених правочинів, слідчий прийшов до правильного висновку про відсутність в діях ОСОБА_7 та ОСОБА_8 будь-якого складу кримінального правопорушення.

При цьому слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що згідно із вимогами національного цивільного законодавства в Україні діє принцип презумпції правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним .

Презумпція правомірності правочину є важливою гарантією реалізації цивільних прав учасниками цивільних відносин. Вона полягає у припущенні, що особа, вчиняючи прав очин, діє правомірно.

Правочин правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститувною ознакою правочину як юридичного факту. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Так, наприклад, якщо правочин про заставу нерухомого майна укладений письмово, але не посвідчений нотаріусом, то його правомірність спростовується ст. 577 ЦК України. У випадках, прямо не передбачених у законодавстві, презумпція правомірності правочину може бути спростована судом.

Згідно із приписами цивільного законодавства кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, у ст. 16 ЦК України міститься перелік засобів захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, одни із них є визнання правочину недійсним.

Як вбачається із інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, які отримані прокурором при проведенні досудового розслідуванні у кримінальному провадженні, сформованими прокуратурою Дніпропетровської області, за ОСОБА_7 на праві приватної власності зареєстровано об`єкти нерухомого майна: будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка, на якій він розташований, квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , нежитлове приміщення, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_3 ,

Як перевірено органом досудового розслідування згідно із договором про розірвання іпотечного договору № 13 від 24.09.2008, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_14 , його розірвано 23.06.2014, та за договором купівлі-продажу від цієї ж дати відчужено на користь ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_4 . У подальшому заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.09.2014 у справі № 202/9007/14-ц право власності на цю квартиру визнано за ОСОБА_7 .

Згідно із договором купівлі-продажу від 23.08.2013, укладеного між ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 (продавці) та ОСОБА_7 (покупець), продавці продають у власність покупця, а покупець приймає у власність квартиру АДРЕСА_5 , і сплачує за неї обумовлену у цьому договорі грошову суму. За домовленістю сторін, продаж квартири здійснено за 1 478 186 грн. без ПДВ, які продавці одержали повністю від покупця до підписання цього договору. Ціна продажу відповідає дійсним намірам сторін. Сторони заявляють про повний розрахунок за продану квартиру. Підписання цього договору продавцями є підтвердженням факту повного розрахунку за продану квартиру та свідчить про відсутність у продавців по відношенню до покупця будь-яких претензій фінансового характеру. Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_19 .

Згідно із договором купівлі-продажу житлового будинку від 09.01.2013, укладеного між ОСОБА_20 (продавець) та ОСОБА_7 (покупець), продавець зобов`язується передати майно у власність покупця житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а покупець зобов`язується прийняти (купити) майно і сплатити за нього обговорену грошову суму. Продаж вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за домовленістю сторін учиняється за 851 903 грн. Зазначена ціна відповідає волевиявленню продавця та покупця, є остаточною і змінам після підписання цього договору. Вказану суму продавець одержав сам на сам від покупця готівкою до підписання цього договору. Своїми підписами на договорі продавець та покупець підтверджують факт повного розрахунку за проданий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і відсутність будь-яких претензій фінансового характеру. Продавець та покупець у присутності нотаріуса стверджують, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки, що цей договір не носить характеру мнимого та удаваного правочину. Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_21 .

Таким чином, органом досудового розслідування повно і всебічно перевірено і встановлено підстави та порядок набуття ОСОБА_7 права власності на указані в заяві ОСОБА_5 об`єкти нерухомості та перевірено їх державну реєстрацію у передбаченому законодавством порядку.

У судовому засіданні скаржник повідомила, що їй наразі невідомо про наявність будь-яких судових рішень або спорів щодо визнання недійсними указаних правочинів, лише вказала, що на цей час у Голосіївському районному суді м. Києва триває розгляд справи пов`язаної із цими правовідносинами.

Таким чином, аналізуючи умови та положення договорів про відчуження на користь ОСОБА_7 указаних об`єктів нерухомого майна, установлено, що продавцями ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_14 вказано у присутності нотаріусів та при нотаріальному посвідченні договорів про особу покупця нерухомості, порядок розрахунку за придбане нерухоме майно, а тому доводи скаржника про необхідність допиту цих осіб і нотаріусів як свідків не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови слідчого.

Що стосується договору та угоди про наміри та про завдаток № 1608/2013 від 16.08.2013, які укладені між ОСОБА_15 та ОСОБА_5 , за яким останній передав в якості завдатку за укладення основного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 40000 грн., то слід вказати, що договір купівлі-продажу указаної квартири укладено 23.08.2013 між ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 (продавці) та ОСОБА_7 (покупець) і ОСОБА_5 має право стягнути ці кошти із особи, якій вони були передані з огляду на невиконання умов визначеного договору завдатку.

Аналізуючи інші доводи скарги про необхідність скасування постанови про закриття кримінального провадження, суд дійшов висновку, що вони не спростовують висновків органу досудового розслідування, обставин встановлених у кримінальному провадженні, а лише містять незгоду із прийнятим процесуальним рішенням та власне обґрунтування правовідносин щодо набуття об`єктів нерухомості у власність.

Отже, висновок слідчого СВ Жовтневого ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області щодо відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, було зроблено на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження під час досудового розслідування обставин, зазначених ОСОБА_5 у своїй заяві щодо вчинення громадянами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 даного кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, а також у зв`язку з необґрунтованістю доводів скаржника, які не знайшли свого підтвердження як в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000727, так і у судовому засіданні під час розгляду даної скарги, суд вважає, що у задоволенні скарги ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на постанову про закриття кримінального провадження слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303-307, 369, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на постанову слідчого СВ Жовтневого ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 01 квітня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0000727, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 лютого 2016 року, відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти діб з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1