Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/307/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.04.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0000696 за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25 січня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червоний Яр Кіровоградського району та області, громадянина України, маючого професійно-технічну освіту, не одруженого, офіційно не працюючого, без постійного місця проживання, раніше неодноразово судимого:

-15.02.1990 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 81, ч. 3 ст. 85 КК України на 3 роки позбавлення волі із застосування ст.46 КК України з відстрочкою виконання вироку на 1 рік;

- 18.05.1995 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.81, ч.1 ст. 215-3, ст.42 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- 16.02.1996 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 81, ч. 3 ст. 85, ст. 17, ст. 42 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- 02.09.1999 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.140, ч.2 ст.215-3, ст.42 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- 16.06.2004 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч.3 ст.289, ст. 69 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 15.09.2011 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, із застосуванням ст.ст.75,76 КК України з іспитовим строком на 3 роки;

- 12.12.2013 року ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області іспитовий строк скасований та ОСОБА_6 направлений для відбування покарання в місця позбавлення волі строком на 3 роки,

- 13.02.2014 року ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області ухвала Кіровоградського районного суду від 12.12.2013 року скасована та ОСОБА_6 звільнено з-під варти,

визнано винним та засуджено:

- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;

- за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15.09.2011 року строком шість місяців і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Вирішено питання про обчислення строків відбування покарання, речові докази та судові витрати

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:
Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, а також відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно, з проникненням в інше приміщення, за таких обставин.

В середині листопада 2013 року, точної дати слідством не встановлено, ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу, з автомобіля ГАЗ-53, що належить ОСОБА_9 , повторно, таємно викрав набір головок в металевій валізі вартістю 362 грн. 10 коп. та автомобільний домкрат вартістю 216 грн., чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 578 грн. 10 коп.

З місця злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Крім того, 11.12.2013 року приблизно о 23 годині 30 хвилин ОСОБА_6 , з метою вчинення крадіжки, зайшов на територію домоволодіння по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_10 , де діючи умисно та цілеспрямовано проник до погребу, звідки викрав 15 кг картоплі, вартістю 5 грн. 50 коп. за 1 кг, на загальну суму 82 грн. 50 коп. та 1 кг цибулі, вартістю 4 грн.50 коп., однак був помічений потерпілим ОСОБА_10 , який намагався його зупинити.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_6 , будучи поміченим, від своїх злочинних дій не відмовився та в ході сварки наніс ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді саден на правому передпліччі в ділянці ліктьового суглобу, на нігтьовій фаланзі 4 пальця правої кисті та на лобі, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 3від 02.01.2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

З місця злочину зник, відкрито заволодівши майном потерпілого ОСОБА_10 на загальну суму 87 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним і призначити покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України - 3 роки позбавлення волі; за ч. 3 ст. 186 КК України 6 років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15.09.2011 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.
В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції у порушення ст.65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.03 «Про практику призначення судами кримінального покарання» не надав належної оцінки вчиненню злочинів проти власності ОСОБА_6 в минулому, наявності не знятої та не погашеної в установленому законом порядку судимості, вчиненню злочину під час іспитового строку, неодноразовому переховуванню від органів досудового розслідування та суду, невиконанню покладених вироком суду обов`язків, завданню потерпілому не лише матеріальної шкоди , а й шкоди здоров`ю у вигляді легких тілесних ушкоджень, наявності обтяжуючої обставини, не відшкодуванню завданої шкоди, думці потерпілого, який не вибачив обвинуваченого та просив призначити йому найсуворіше покарання, негативній характеристиці обвинуваченого. Таким чином, прокурор вважає, що районним судом без достатніх підстав застосовано до обвинуваченого ОСОБА_6 занадто м`яке покарання, що є підставою для скасування судового рішення.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , в апеляційній скарзі, посилаючись на неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок суду стосовно його підзахисного скасувати і закрити кримінальне провадження у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості у суді і вичерпані можливості їх отримати.
Своє прохання апелянт мотивує тим, що під час судового розгляду справи ним заявлено клопотання про дослідження в судовому засіданні доказів по справі, проте судом було відмовлено в задоволенні клопотання та дослідженні доказів, що, на думку апелянта, є порушенням положень ст. 23 КПК України, зокрема принципу безпосередності дослідження показань речей та документів. Зазначає, що судом прийнято в якості доказу акт зважування вилученої картоплі, однак вважає, що останній не може бути допустимим доказом по справі, оскільки такий документ, що підтверджує проведення процесуальної дії не передбачений КПК України. Також вказує на те, що суд взяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_9 по факту скоєння в нього грабежу, але не врахував, що показання ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 різняться в цій частині повністю. Крім того в судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_11 , який пояснив, що ОСОБА_6 до цього працював в ОСОБА_9 який заборгував йому заробітну плату в розмірі 7000грн. У зв`язку з чим стверджує, що в потерпілого був мотив обмовити ОСОБА_6 для того щоб не сплачувати йому борг, а інших допустимих доказів причетності до скоєнні грабежу ОСОБА_12 до суду стороною обвинувачення надано не було.
Обвинувачений ОСОБА_6 в поданій апеляційній скарзі просить скасувати вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25 січня 2016 року та постановити ухвалу, якою закрити кримінальне провадження на підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. Вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 370, 94 КПК України неповно, однобічно провів судове слідство, оскільки жоден доказ не був оцінений з точку належності та допустимості. Стверджує, що суд в мотивувальній частині вироку посилається як на встановлену обставину те, що на момент звернення потерпілого із заявою до правоохоронних органів 12.12.2013 р. набір головок в металевій валізі і автомобільний домкрат перебували у законного володільця ОСОБА_13 що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_14 та потерпілого ОСОБА_13 . Таким чином, на думку апелянта, в ході судового розгляду встановлена відсутність факультативної ознаки об`єктивної сторони складу злочину суспільно - небезпечного наслідку. Також вважає, що твердження суду в оскаржуваному вироку про те, що він розпорядився викраденим на власний розсуд є помилковим, оскільки згідно показів свідків та потерпілого, допитаних в ході судового розгляду, набір головок та автомобільний домкрат ОСОБА_10 добровільно надав зі свого домоволодіння співробітникам правоохоронних органів. Крім того вказує на те, що всі докази, які поклав суд в основу вироку базуються на протоколі огляду місця події від 12.12.2013 року, в ході якого в його домоволодіння виявлено та вилучено мішок картоплі.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити, проти апеляційної скарги прокурора заперечили, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, при цьому заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та захисника - адвоката, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Викладені у вироку суду висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України, ґрунтуються на зібраних органами досудового слідства та досліджених у судовому засіданні належних і допустимих доказах, і яким суд першої інстанції дав правильну та об`єктивну оцінку.
Крім того, висновки суду відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а тому доводи апеляції обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту та однобічність судового розгляду, є безпідставними.
Так, будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину не визнав, змінив показання, які надавав у ході досудового слідства та пояснив, що з січня 2012 по листопад 2013 року неофіційно працював водієм та охоронцем у ОСОБА_13 . За період роботи ОСОБА_13 не виплачував йому заробітну плату. Заборгованість на його думку склала 10000 грн. Він проживав в с. Веселе Новгородківського району в приміщенні колишнього дитячого садка. З приводу крадіжки домкрату та набору головок повністю заперечив свою вину та пояснив, що дані речі не викрадав. Набір головок та домкрат постійно знаходилися в автомобілі УАЗ. В ніч на 11.12.2013 року знаходився на фермі і до ОСОБА_13 не ходив та з погребу картоплю і цибулю не викрадав. Картоплю, яку знайшли по місцю його проживання, він придбав в жовтні 2013 року на ринку в м. Кіровограді разом з ОСОБА_15 .
Незважаючи на повне невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини, його винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами, а саме:
- показаннями потерпілого ОСОБА_13 , який повідомив, що на даний час знаходиться на пенсії та займається обробітком землі та іншими сільськогосподарськими роботами. Навесні 2013 року найняв на роботу ОСОБА_6 , який працював у нього водієм на молоковозі до кінця літа 2013 року. Приблизно в середині листопада у нього зник домкрат та набір головок, які в подальшому були вилучені у ОСОБА_6 11.12.2013 року знаходячись у себе в будинку, вночі, почув гавкіт собак та вийшов на подвір`я. Біля клітки з собакою побачив ОСОБА_6 , якій тримав білий мішок. Він почав кричати на ОСОБА_6 , який в свою чергу почав нападати на нього, бити дерев`яним піддоном, попавши йому по руці та голові, кидати дерев`яними палками, а потім тікати з двору. Коли ОСОБА_6 тікав з двору, перечепився, та у нього з мішка випала картопля і тоді потерпілий зрозумів, що у нього з погребу була скоєна крадіжка;
- показаннями свідка ОСОБА_16 , згідно яких в 2013 році він працював на пасіці в с. Першотравневе Новгородківського району. Перебуваючи в с. Веселе він був свідком коли ОСОБА_6 в присутності працівників міліції визнав, що взяв з автомобіля ОСОБА_13 ключі та домкрат, а також з погребу пів мішка картоплі. Картопля була вилучена у ОСОБА_6 ;
- показаннями свідка ОСОБА_17 , який пояснив, що до нього додому в листопаді 2013 року прийшов ОСОБА_6 та запитав про вартість набору головок та домкрату. При цьому сам інструмент йому не показував;
- показаннями свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що раніше у 2013 році працював у ОСОБА_13 від мешканців села дізнався, що ОСОБА_6 пропонував їм купити домкрат та набір головок. В грудні 2013 року він разом з ОСОБА_18 прийшли по місцю проживання ОСОБА_6 та запропонували повернути набір головок та домкрат. ОСОБА_6 з початку заперечив, а потім зізнався, що скоїв крадіжку та повернув набір головок та домкрат, які в подальшому були повернуті ОСОБА_13 ;
- показаннями свідка ОСОБА_15 , відповідно до яких він є сином потерпілого ОСОБА_13 . ОСОБА_6 працював у його батька водієм та проживав с. Веселе в бувшому дитячому садку. В грудні 2013 року він дізнався, що ОСОБА_6 скоїв крадіжку картоплі у його батька. Заперечив той факт, що він разом з ОСОБА_6 купував картоплю на ринку в м. Кіровограді;
- показаннями свідка ОСОБА_19 , який пояснив, що в 2013 році працював слідчим в Новгородківському райвідділі міліції. При допиті в слідчому ізоляторі в присутності захисника, ОСОБА_6 добровільно розказав при яких обставинах він скоїв злочини;
- показаннями свідка ОСОБА_11 , який повідомив, що ОСОБА_6 працював у ОСОБА_13 , який заборгував йому заробітну плату в сумі 7000 грн. Від слів ОСОБА_13 він дізнався, що ОСОБА_6 скоїв крадіжку картоплі.
Наведені показання повністю узгоджуються між собою, є послідовними та підтверджуються з іншими наведеними у вироку доказами, зокрема даними протоколів огляду місця події від 12.12.2013 року із фото таблицями до них, під час яких оглянуто домоволодіння в АДРЕСА_1 та вилучено набір головок, автомобільний домкрат, мішок з картоплею та цибулею (т. 2 а.к.п.15 -22), даними акту зважування вилученої картоплі та цибулі від 12.12.2013 року, відповідно до якого, вага мішка з картоплею становить 15 кг, цибулі 1 кг (т. 2 а.к.п. 23), розпискою від потерпілого про отримання на зберігання викраденого майна (т. 2 а.к.п. 24), даними висновку судово-медичної експертизи №3 від 02.01.2014 року, згідно якого у потерпілого ОСОБА_10 мали місце легкі тілесні ушкодження, які утворилися від не менш 3-х травматичних впливів (т. 2 а.п. 64-65), даними висновку товарознавчої експертизи № 4 від 10.01.2014 року, відповідно до якого ринкова вартість викраденого домкрату складає 362, 10 грн. та набору головок - 216,00 грн. (т. 2 а.п. 92-94).
Таким чином, аналізуючи та оцінюючи всі докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, а також відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, з проникненням в інше приміщення доведена повністю, його дії правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що за епізодом таємного викрадення набору головок та домкрату у потерпілого ОСОБА_13 відсутня факультативна ознаки об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а саме суспільно-небезпечного наслідку, оскільки дане майно сам потерпілий надав зі свого домоволодіння співробітникам правоохоронних органів, є безпідставними.
Так, відповідно до п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», крадіжка вважається закінченою з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.
Також, з показань свідка ОСОБА_14 вбачається, що він разом з ОСОБА_18 вилучили з місця проживання ОСОБА_6 набір головок та домкрату і повернули потерпілому.
Таким чином, факт повернення ОСОБА_6 викраденого майна його законному володільцю жодним чином не впливає на доведеність вини останнього та кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 185 КК України.
Твердження обвинуваченого про те, що всі докази по епізоду відкритого викрадення мішка картоплі, базуються лише на протоколі огляду місця події від 12.12.2013 року, в ході якого в його домоволодіння виявлено та вилучено вказане майно, колегія суддів вважає помилковим та таким, що спростовується сукупністю вище наведених доказів, зокрема: показаннями потерпілого ОСОБА_13 , який був очевидцем того, що саме ОСОБА_6 здійснив крадіжку чужого майна, свідка ОСОБА_15 , який заперечив, що разом з обвинуваченим купував картоплю на ринку в м. Кіровограді, свідка ОСОБА_16 , який чув, як ОСОБА_6 в присутності працівників міліції визнав, що взяв з погребу пів мішка картоплі.
Що стосується посилання захисника адвоката ОСОБА_7 з приводу того, що судом необґрунтовано прийнято в якості допустимого доказу акт зважування вилученої картоплі, так як чинним КПК не передбачено такого рішення за наслідками проведеної процесуальної дії, то наведене, на думку колегії суддів є необґрунтованим, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» від 25.02.1994 року, судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.
Однак, в даному випадку для визначення ваги викраденого майна, а саме мішка з картоплею та цибулі не потрібно спеціальні знання, у зв`язку з чим, органом досудового розслідування було прийняте правильне рішення щодо необхідності зважування такого майна, що в подальшому було оформлене актом такого зважування.
Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав акт зважування належним та допустимим доказом і поклав його в основу обвинувального вироку.
Разом з тим, колегія суддів не приймає до уваги доводи сторони захисту про те, судом було порушено передбачений ст. 23 КПК України принцип безпосередності дослідження показань, речей та документів, що полягало у відмові в задоволенні клопотанні про дослідження доказів по справі, оскільки відповідно до положень кримінального процесуального закону вирішення клопотань під час судового провадження, а саме щодо їх задоволення або відмови у задоволенні покладається виключно на розсуд суду, тобто задовольнити заявлене в судовому засіданні учасником судового провадження клопотання чи ні є правом, а не обов`язком суду. У зв`язку з чим, відмова в задоволенні клопотанні захисника не є порушенням вказаного принципу.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення було зібрано та надано до суду сукупність належних та допустимих доказів, які вказують на причетність ОСОБА_6 до вчинення ним інкримінованих кримінальних правопорушень, натомість стороною захисту не було надано до суду доказів, які б спростовували позицію сторони обвинувачення.
Крім того, перевіркою матеріалів кримінального провадження колегією суддів не встановлено даних, котрі б давали підстави вважати недостовірними чи недопустимими зібрані у справі докази, не виявлено й таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно, всебічно розглянути справи й постановити законний та обґрунтований вирок.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено в межах санкцій ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України, за якими його засуджено та з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, які відносяться до злочинів середньої тяжкості та тяжких, а також особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, вчинив злочини під час іспитового строку, за місцем проживання характеризується посередньо.
Обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання судом не встановлено.
Врахувавши наведені вище обставини, районний суд обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише за умови його ізоляції від суспільства та призначив покарання в межах санкцій статей обвинувачення.
Окрім цього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу необхідності призначення остаточного покарання ОСОБА_6 з урахуванням положень ст. 71 КК України, частково приєднавши до призначеного покарання, невідбуту частину покарання за вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15.09.2011 року.
За таких обставин, призначене районним судом покарання, на переконання колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень і відповідає цілям покарання.
Що стосується апеляційних вимог прокурора про необхідність призначення ОСОБА_6 остаточного покарання за ч.2 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років, то вони задоволенню не підлягають, оскільки з урахуванням особи обвинуваченого, обставин кримінального провадження, запропонований в апеляційній скарзі прокурора розмір покарання, колегія суддів визнає занадто суворим.
На підставі викладеного, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , а тому вирок суду першої інстанції залишає без зміни.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів.
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25 січня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання її копії.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2