печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 липня 2016 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі представника заявника ОСОБА_3 , клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту з об`єкту нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В :
18.07.2016 до Печерського районного суду надійшло клопотання про скасування арешту, накладеного 28.01.2010 на квартиру АДРЕСА_1 за заявою Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві, та за постановою від 30.06.2010 слідчого Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_5 , за погодженням з Начальником СВ Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_6 у кримінальній справі № 52-2869.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.
Присутній у судовому засіданні представник заявника вимоги клопотання підтримав, просив їх задовольнити шляхом скасування арешту.
Представник прокуратури міста Києва у судове засідання не з`явився, про час, місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяви, клопотання або письмові заперечення не надходили до суду.
Вивчивши клопотання, дослідивши письмові докази та заслухавши обґрунтування представника заявника, слідчий суддя приходить до наступного.
Прокуратурою міста Києва проводиться досудове розслідування № 000999 від 16.11.2015 р. за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України.
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14.03.2012 у справі № 22-3917/12 за апеляційною скаргою на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20.12.2011, яке переглянуто Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ та ухвалою від 06.07.2012 залишено без змін рішення апеляційної інстанції, визнано за заявником клопотання ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку вказаної квартири АДРЕСА_1 .
Як вбачається з копії витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованого станом на 20.01.2016 (13:37:03 год.) на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 накладено заборону на підставі заяви № 14241 від 13.07.2009 Дарницького РУ ГУ МВС України в м, Києві, що належить на праві власності ОСОБА_8 .
Окрім того, постановою від 30.06.2010 слідчого СВ Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_5 накладено арешт на вказану квартиру у межах кримінальної справи № 52-2869.
Посилаючись на порушення накладеним арештом законних прав заявника ОСОБА_4 , яка є власницею 1/2 частки вказаної квартири, проте позбавлена можливості розпоряджатися на власний розсуд своєю власністю, представник заявника вказав, що розслідування даного кримінального провадження в зв`язку із його складністю може тривати досить довго, ОСОБА_4 не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні, належна 1/2 частка квартири не є речовим доказом, а також предметом злочину.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Арешт на майно допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди ч. 2 ст. 170 КПК України.
Підставами для скасування заходу забезпечення кримінального провадження є такі обставини, що не перевірено та не встановлено наявності належних підстав для арешту майна; відсутні достатні докази, що вказують на вчинення особою чи особами, на майно яких слідчий просить накласти арешт, кримінального правопорушення; не встановлено розмір шкоди та питання щодо наявності цивільного позову, та співрозмірності обмеження права власності; невідповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК України; розгляд клопотання слідчого про арешт майна за відсутності власника майна; підозрюваний, обвинувачений, їх захисник чи законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Положеннями ст. 170 КПК України встановлено, що для накладення арешту слідчий, прокурор, що звернувся до слідчого судді з таким клопотанням, зобов`язаний довести наявність підстав для вжиття такого виду заходів забезпечення провадження, а саме, що
- майно фізичної або юридичної особи відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (ч. 3 ст. 170 цього Кодексу);
- майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 КК України (ч. 4 ст. 170 цього Кодексу);
- майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 цього Кодексу);
- майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження (ч. 6 ст. 170 цього Кодексу).
Обов`язковою обставиною, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину. Обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги.
Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.
Водночас, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 4962, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
За таких обставин, враховуючи, що допустимих та достатніх в розумінні положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України доказів, які б могли свідчити про відповідність 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, органом досудового розслідування у судове засідання не представлено, підстави, які визначають ступінь необхідності вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, не встановлено у судовому засіданні.
Слідчий суддя приходить до остаточної думки, що органом досудового розслідування передчасно зроблено висновок про те, що вказане майно відповідає вимогам ст. 167 КПК України, відтак відсутні підстави для подальшого застосування заходу забезпечення кримінального провадження.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 174 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
Клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту з об`єкту нерухомого майна задовольнити.
Скасувати арешт з квартири АДРЕСА_1 , який накладено 28.01.2010 за заявою о/у ВКР ОСОБА_9 , реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 9462126, та постановою слідчого СВ Дарницького РУГУ MBС України в м. Києві ОСОБА_5 про накладення арешту на майно від 30.06.2010 у кримінальній справі № 52-2869.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1