Справа № 1-108/11
ПОСТАНОВА

іменем України

"08" вересня 2011 р.

Літинський районний суд Вінницької області у складі

головуючого судді Сільченко О.В.

при секретарі: Плахотнюк Л.М.

з участю прокурора: Зелениці Б.В.

розглянувши клопотання підсудної ОСОБА_1 про обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст 115 КК України про зміну запобіжного заходу;

В С Т А Н О В И В;

07 квітня 2011 року підсудній ОСОБА_1 . обрано запобіжний захід- взяття підварту.

Під час розгляду справи підсудна ОСОБА_1 заявила клопотання про зміну їй запобіжного заходу із взяття під варту на підписку про невиїзд з огляду на те, що у неї хвора мати, якій 84 роки та потребує догляду, та те, що вона сама має захворювання та потребує стаціонарного лікування.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечив, з огляду на те, що вказане питання порушувалося раніше та у його задоволенні було відмовлено. Крім цього, підсудна надає суперечливі пояснення.

Потерпілий ОСОБА_2 проти задоволення вказаного клопотання не заперечив та просив звільнити підсудну з під варти.

З"ясувавши позиції учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи в межах вирішуємого питання, суд рахує, що клопотання слід задовільнити з таких підстав.

Під час розгляду справи підсудна свою вину визнала та надала пояснення щодо обставин вчинення злочину, що свідчить про те, що вона не намагається уникнути кримінальної відповідальності, перешкоджати вчинення процесуальних рішень.

Суперечливі пояснення, які підсудна надавала під час досудового та судового слідства та намагалася сховати злочин, суд не оцінює як перешкода у встановленню істини в справі, так як відповідно до ст. 63 Конституції України, п.13 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, який ратифікований Указом Президії Верховної Ради Української РСР N 2148-VIII від 19.10.73 , особа не несе відповідальність за відмову давати показання або пояснення щодо себе.

Вказані норми закріпили правовий інститут імунітету свідка, під чим розуміється, що підозрюваний, обвинувачений звільняється від, передбаченого законом обов»язку давати пояснення щодо самого себе, що виражається у його праві відмовитися давати пояснення та відповідати на запитання, що викривають його у вчиненні злочину. Крім цього, право особи не свідчити проти самого себе припускає не лише відмову від дачі показань, що мають прямо інкримінуємий характер, але поширюється також на відомості про будь-які факти, що можуть прямо чи побічно, безпосередньо чи опосередковано бути використані проти інтересів підозрюваного, обвинуваченого.

Отже, доводи прокурора у тій частині, що однією із підстав відмови у зміні запобіжного заходу з взяття під варту на підписку про невиїзд є надання підсудною суперечливих пояснень не можуть бути взяті судом до уваги, та спростовуються вказаними нормами Конституції України та вказаного Міжнародного пакту.

Намагання підсудної сховати злочин після його вчинення на даному етапі розгляду справи не може впливати на встановлення істини в справі, а сам факт такого намагання суд оцінює як перебування ОСОБА_1 на той час у такому психо-фізичному стані, який спровокував таку поведінку.

Відповідно до п. 10 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, звертається увага судів на те, що під час судового розгляду подання органу дізнання, слідчого чи прокурора про взяття під варту предметом дослідження є ті обставини, з якими закон пов'язує можливість обрання цього запобіжного заходу.

З'ясовуються дані про попередні судимості, соціальні зв'язки особи, її схильності (чи вживає наркотики, алкогольні напої тощо), спосіб життя, поведінку під час провадження в цій або іншій кримінальній справі (чи не ухилялася раніше особа від слідства, суду або виконання судових рішень, чи не вчинювала злочини проти правосуддя).

Дослідженню підлягають і відомості, що вказують на існування факторів, обставин чи моральних цінностей, які можуть свідчити про те, що підозрюваний, обвинувачений, перебуваючи на волі, не порушуватиме покладених на нього процесуальних обов'язків та не займатиметься злочинною діяльністю.

Відповідно до п.3 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз»яснено, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв'язку з чим він обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 149 КПК, можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов'язків, що випливають із ч. 2 ст. 148 КПК України, і його належної поведінки.

Отже, досліджуючи питання щодо можливості зміни ОСОБА_1 запобіжного заходу із взяття під варту на підписку про невиїзд, з урахуванням вказаного, суд враховує її позитивну характеристику, те, що вона вела звичайний спосіб життя, працювала до виходу на пенсію, позитивну поведінку під час провадження у справі, відсутність будь- яких зв»язків кримінального характеру, наявність сім»ї, серед членів якої мати 84- річного віку та постійного місця проживання.

Дослідивши та оцінивши в сукупності обставини, з якими закон пов'язує можливість обрання запобіжного заходу - взяття під варту, суд не вбачає законних підстав відмови ОСОБА_1 у задоволення клопотання щодо зміни запобіжного заходу, оскільки зазначені обставини переконливо свідчать про те, що до неї можна застосувати менш суворий запобіжний захід- підписку про невиїзд, який забезпечить належний розгляд кримінальної справи

Керуючись ст. 263, 151 КПК України;

П О С Т А Н О В И В;

Підсудній ОСОБА_1 міру запобіжного заходу змінити із взяття під варту на підписку про невиїзд, звільнивши її з- під варти у залі суду.

Постанова може бути оскаржена через Літинський районний суд до апеляційного суду Вінницької області.

Суддя: Сільченко О. В.,