УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №296/1659/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.187 ч.3 КК України Доповідач ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретарів : ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з участю прокурора: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_8
захисника: ОСОБА_9
Цим вироком
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , раніше судимого: 03.06.2009 р. Богунським районним судом м. Житомира за ст. 186 ч. 1 КК України до 200 год. громадських робіт; 27.10.2009 р. Богунським районним судом м. Житомира за ст. ст. 186 ч.2, 71, 72 КК України до 4 років 25 днів позбавлення волі; звільнений з місць позбавлення волі 27.08.2013 року,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч. 3 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.
Строк відбуття покарання вказано рахувати з 25 грудня 2013 року.
Стягнуто з ОСОБА_8 1519, 10 грн. процесуальних витрат на проведення судових експертиз.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 199 КПК України.
Після оскарження апеляційна інстанція вирок від 21 листопада 2014 року скасувала і постановила свій вирок від 12.02.2015 року , яким ОСОБА_8 визнано винним і засуджено до 8 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.
Після касаційного оскарження ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.10.2015 року цей вирок було скасовано , а справу повернуто до апеляційного суду Житомирської області та призначено новий розгляд в апеляційному порядку.
Як визнав суд, у невстановлений слідством час та місці у ОСОБА_8 разом з особою, кримінальне провадження щодо якої було виділено в окреме провадження в зв`язку з розшуком ( надалі ОСОБА_11 ) виник злочинний умисел на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи. яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб ,поєднаного з проникненням у житло.
Реалізуючи цей злочинний умисел, 12 грудня 2013 року близько 12 год. ОСОБА_8 разом з ОСОБА_11 у вищезгаданий спосіб вирішили проникнути до квартири АДРЕСА_3 , де проживала ОСОБА_12 , при цьому розподіливши між собою ролі таким чином, що ОСОБА_11 повинен був зайти до квартири , представитись працівником газової служби та відвести господарку квартири до кухні. ОСОБА_8 в цей час повинен був через незачинені двері проникнути в іншу кімнату з метою виявлення цінних речей. Для вчинення злочину ОСОБА_8 та ОСОБА_11 озброїлись двома розкладними ножами. Діючи відповідно до розподілених ролей , Ж. подзвонив до вказаної квартири та представившись працівником спеціальної газової служби, запропонував перевірити газове обладнання. ОСОБА_12 не підозрюючи злочинних намірів, дозволила йому пройти до квартири. В цей час ОСОБА_8 , згідно розподілених ролей, через незачинені двері проник до квартири та одягнувши на голову панчоху, щоб замаскувати обличчя, зайшов до іншої кімнати , де в цей час знаходилась незнайома йому раніше ОСОБА_13 . ОСОБА_8 , тримаючи в руках розкладний ніж, почав вимагати у останньої надати йому усі цінні речі, які знаходились в цій кімнаті, демонстративно погрожуючи ОСОБА_13 спричинити тілесні ушкодження цим ножем. ОСОБА_13 , сприймаючи ці дії як реальну небезпеку її життю , мовчки вказала на мобільний телефон „Нокіа 5230 в корпусі чорного кольору вартістю 511 грн. , яким ОСОБА_8 негайно заволодів. В цей час ОСОБА_11 , перебуваючи в іншій кімнаті з ОСОБА_12 погрожуючи останній розкладним ножем, наказав їй знаходитись біля вікна, а сам почав шукати цінні речі. В подальшому, не знайшовши цінних речей , Ж. руками штовхнув ОСОБА_12 , спричинивши їй фізичний біль, та наказав вийти в коридор, де ОСОБА_12 побачила ОСОБА_8 .
ОСОБА_8 , підійшовши до ОСОБА_12 , наказав їй мовчати, погрожуючи застосуванням ножа, після чого швидким рухом із застосуванням фізичної сили , зняв з безіменного пальця лівої руки ОСОБА_12 золоту каблучку 583 проби вагою 3 гр.,вартістю 750 грн., та з правої руки зняв з безіменного пальця золоту каблучку 583 проби вагою 2гр., вартістю 750 грн., після чого разом з Ж. залишили квартиру і з викраденим зникли.
Таким чином ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб, разом з особою. кримінальне провадження щодо якої виділено в окреме провадження в зв`язку з її розшуком (Ж.) вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднане з проникненням в житло та заволодів майном . що належить потерпілій ОСОБА_12 на загальну суму 2011 грн.
На вирок суду подані апеляційні скарги .
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просив вирок суду скасувати внаслідок невідповідності висновків суду, які не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, фактичним обставинам справи та розглянути її об`єктивно, відповідно до вимог закону.
Апелянт зазначав про те, що докази, покладені судом в обвинувальний вирок протокол огляду місця події від 12.12.2013 р., акт про застосування службової собаки від 12.12.2013 р., висновок експерта від 23.01.2014 р., не свідчать про участь ОСОБА_8 в розбійному нападі, а також про те, що як під час досудового розслідування, так і в суді не визнавав своєї вини, оскільки в той день зі своєю співмешканкою був у знайомого ОСОБА_14 .
Обвинувачений звертає увагу на те, що впізнання відбувалось після того, як його сфотографували на мобільний телефон працівники міліції.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просив вирок суду в зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, скасувати, винести ухвалу про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпаними можливостями їх отримання. Посилається на те, що ОСОБА_8 взагалі своєї вини не визнавав.
Адвокат не погоджується з доказами, які, на думку суду, підтверджують вину його підзахисного.
Зокрема, як вказує адвокат, потерпіла зазначала, що золоті каблучки з її пальців знімав ОСОБА_15 , а не особа у масці з панчохи. Також, мобільний телефон, відібраний особою у масці, належав ОСОБА_13 , яка має відповідні документи на нього. В залі суду ОСОБА_12 припустила, що обвинувачений може бути нападником через схожість статури.
Захисник піддає сумніву показання свідка ОСОБА_13 , виходячи з того ,що нападник весь час перебував у масці з панчохи, тому, риси його обличчя роздивитись та запам`ятати свідок не мала можливості. Крім того, вона перебувала на сьомому місяці вагітності.
В судовому засіданні було встановлено, що 25.12.2013 р. перед проведенням впізнання особи-нападника працівники міліції показали ОСОБА_13 на мобільному телефоні фото ОСОБА_8 , якого їй було пред`явлено для впізнання без панчохи на голові, а потім у панчосі.
Суд безпідставно, на думку апелянта, як на доказ вчинення злочину ОСОБА_8 , послався на показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 понятих під час огляду місця події від 12.12.2013 р., оскільки в ньому не було зафіксовано виявлення двох літрових пластикових пляшок із самогоном та двох рулонів скотчу, залишених на місці події злочинцями. На вказаних предметах могли залишитись відбитки пальців рук нападників.
Суд залишив поза увагою відсутність відбитків пальців ОСОБА_8 , наявність відбитків пальців іншої особи, виявлених під час огляду місця події та на предметах зі сходинкового майданчика.
Суд безпідставно залишив без задоволення клопотання сторони захисту про проведення судових одорологічної та дактилоскопічної експертиз, що могло б виправдати обвинуваченого.
Протокол огляду місця події від 12.01.2014 р. підтверджує те, що мобільний телефон, викрадений у ОСОБА_13 , був проданий ОСОБА_18 громадянином ОСОБА_15 , який оголошений в розшук.
У протоколах проведення слідчих експериментів від 25.01.2014 р. потерпіла ОСОБА_12 та свідок ОСОБА_13 підтверджують факт розбійного нападу невідомими особами.
Протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.01.2014 р., 26.01.2014 р. з участю ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підтверджують впізнання фотознімка ОСОБА_15 . Фото ОСОБА_8 не надавалось.
На думку захисника, при впізнанні потерпілою ОСОБА_12 та свідком ОСОБА_13 обвинуваченого ОСОБА_8 суд порушив норми ст. ст. 228, 355 КПК України.
Клопотання захисту в суді першої інстанції про визнання недопустимими та виключення з числа доказів протоколів пред`явлення особи ОСОБА_8 для впізнання потерпілій ОСОБА_12 та свідку ОСОБА_13 від 25.12.2013 р. опинилось поза увагою суду та не знайшло відображення у вироку.
Суд дійшов помилкового висновку щодо визнання недопустимими доказами протоколів пред`явлення осіб для впізнання від 25.12.2013 р. у зв`язку з відсутністю при їх проведенні захисника, участь якого є обов`язковою, оскільки на той час кримінальне провадження було відкрито за ст. 186 ч. 2 КК України, згідно якої дане кримінальне правопорушення не є особливо тяжким, тому, участь адвоката необов`язкова.
В доповненнях до апеляційної скарги адвокат, наводячи згадані вище доводи, просив вирок суду І інстанції скасувати, провадження в справі закрити, а в разі, якщо суд не знайде підстав для цього скасувати вирок та справу направити на новий розгляд в суді першої інстанції.
В апеляційній скарзі прокурор просив вирок суду в зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність скасувати. Постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч. 3 КК України, призначити покарання у виді восьми років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності, мотивуючи це обов`язковістю застосування додаткового покарання конфіскації майна відповідно до санкції зазначеної статті.
Апелянт зазначає про те, що ОСОБА_8 вину у вчиненні злочину не визнав, неодноразово засуджувався за вчинення корисливих злочинів, не працює, злочин вчинено щодо особи похилого віку.
На апеляційну скаргу прокурора надійшли заперечення обвинуваченого, в яких він просив цю апеляційну скаргу залишити без задоволення, а кримінальне провадження щодо нього закрити на підставі
ст. 284 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, міркування обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 в підтримання ними поданих апеляційних скарг та заперечень щодо апеляції прокурора, думку прокурора про ухвалення нового вироку з призначенням додаткового покарання конфіскації майна ОСОБА_8 та залишення без задоволення апеляційних скарг обвинуваченого і захисника, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені в апеляціях доводи, допитавши засудженого ОСОБА_19 , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, апеляційні скарги ОСОБА_8 та його захисника задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину за обставин, наведених у вироку ,грунтується на зібраних в кримінальному провадженні та перевірених в судовому засіданні доказах, оцінених у їх сукупності та є обгрунтованим.
Доводи захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також те, що висновки суду , які викладені у вироку , не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду , колегія суддів вважає безпідставними.
Як встановлено перевіркою матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд в ній проведено з дотриманням кримінально-процесуального законодавства , які спрямовані на всебічне, повне та об`єктивне дослідження матеріалів справи.
Викладені у вироку висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні вищевказаного злочину відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, які детально вказані у прийнятому судом рішенні.
Так в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_12 пояснила , що 12.12.2013 року на неї був вчинений напад двома раніше їй невідомими чоловіками, які загрожуючи застосуванням ножа , відкрито викрали її майно та застосовували погрозу насильства також до її знайомої ОСОБА_13 . На досудовому слідстві, під час проведення впізнання вона як особисто , так і по фотографіях впізнала ОСОБА_8 за рисами обличчя та тілобудовою. В судовому засіданні , в залі суду підтвердила , що це саме той , хто вчинив напад на неї та заволодів майном.( т.2, аудіозапис с/з 7.07.2014р. 11:53:43,12:23:57)
Свідок ОСОБА_20 підтвердила, що саме ОСОБА_8 є тією особою, яка вчинила напад на потерпілу і заволоділа її майном. Вказала, що на голові нападника була панчоха, і на досудовому слідстві вона впізнала його по формі обличчя, по голосу .( т.2. аудіозапис с/з 8.10.2014 р. 11:12:48,11:71:51, 11:21:46 )
Дослідивши в судовому засіданні апеляційного суду протоколи впізнання за фотознімками від 25 та 26 січня 2014 року , колегія суддів відзначає, що ці слідчі дії проходили в присутності понятих , яким було роз`яснено їх права та обов`язки, фотознімки осіб, що пред`являлись для впізнання, були скріплені печаткою, перед пред`явленням фотокарток у ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з`ясовувалось чи можуть вони впізнати особу , вони також опитувались про зовнішній вигляд та прикмети особи, а також про обставини, за яких вони бачили цю особу. Крім цього, як потерпіла , так і свідок були попереджені про кримінальну відповідальність за відповідними статтями кримінального кодексу.
З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками видно, що потерпіла ОСОБА_12 впевнено впізнала особу , що здійснила її пограбування в квартирі АДРЕСА_3 12 грудня 2013 року.
Також ОСОБА_12 вказала, що впізнала особу за зовнішніми ознаками розрізом очей, зачіскою. (т.1,а.п.142-144)
З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками видно , що свідок ОСОБА_13 впевнено впізнала особу, яка здійснила пограбування 12 грудня 2013 року в квартирі АДРЕСА_3 . Вказала , що особу впізнала за зовнішніми ознаками - розміром голови, обличчя, розрізом очей.( т.1 , а.п.147-149)
В згаданих вище протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25 та 26 січня 2014 року слідчим не вказано де і за яких обставин взяті фотознімки, не вказано прізвища , імена , по-батькові осіб , чиї фотознімки пред`явлені для впізнання. Однак, на думку колегії суддів, ці порушення не є істотними , і такими ,що тягнуть за собою визнання протоколів впізнання особи за фотознімками недопустимими доказами.
Посилання адвоката на те, що на фотознімках , пред`явлених для впізнання зображений не ОСОБА_8 , а інша особа, і фотознімки ОСОБА_8 потерпілій та свідку для впізнання не пред`являлись, нічим не обґрунтовані. В судовому засіданні в суді першої інстанції потерпіла і свідок підтвердили, що саме ОСОБА_8 вони впізнали при пред`явленні особи для впізнання за фотознімками .( т.2, аудіозапис с/з 8.10.2014 р. 11:23:16,11:23:41).
Тому колегія суддів вважає , що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги вказані протоколи цих слідчих дій та в сукупності з іншими доказами поклав їх у основу вироку.
Що до інших протоколів , а саме протоколів пред`явлення особи для впізнання від 25.12.2013 року, то суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх недопустимими доказами , оскільки ці слідчі дії проводились з ОСОБА_8 без участі захисника, що відповідно до ст.87 ч.2 п.3 КПК України є істотним порушенням прав і свобод людини.
Допитаний в суді апеляційної інстанції під час відеоконференції ОСОБА_15 , який є засудженим і відбуває покарання в місцях позбавлення волі, заявив, що він взагалі не вчиняв такого злочину як розбійний напад на помешкання ОСОБА_12 і про участь в ньому ОСОБА_8 йому нічого невідомо.
В той же час, з копії вироку Корольовського районного суду м.Житомира від 16.07.2015 року вбачається, що ОСОБА_15 засуджений за вчинення розбійного нападу на ОСОБА_12 , де він повністю визнав себе винним у скоєному та вказав на обставини і участь в розбійному нападі ОСОБА_8 (т.2,а.п.280-284 ) При з`ясуванні цієї обставини під час проведення відеоконференції ОСОБА_15 підтвердив, що дійсно повністю визнав себе винним у вчиненні цього злочину, вирок не оскаржував, але зробив це тому, що так порадив адвокат , а також йому працівники міліції пообіцяли лікування і надання кваліфікованої медичної допомоги. З боку суду ніякого тиску на нього не було. З ОСОБА_8 він знайомий давно, стосунки з ним і раніше, і зараз нормальні.
Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на те , що він під час вчинення злочину перебував в іншому місці , а саме в житлі ОСОБА_21 , також є необґрунтованим.
Як вбачається з журналу судового засідання суду першої інстанції , допитані як свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 вказували, що ОСОБА_8 з 10 по 13 грудня 2013 року знаходився з ними і нікуди не відлучався. Водночас , ОСОБА_21 не зміг назвати які це були дні тижня, що відбувалось 14.12.2013р. , а на досудовому слідстві взагалі пояснив, що ОСОБА_8 приходив до нього разів п`ять, та ночував дві ночі в кінці листопада 2013 року, чи був у нього 12.12.2013 року , не пам`ятає.( т.2, аудіозапис с/з 8.10.2014р . ,11:27:14 ,т.1, а.п.167, зворот.)
Враховуючи наведене, суд першої інстанції обгрунтовано відхилив ці покази. Колегія суддів вважає, що вказані свідки є заінтересованими особами і дали такі показання, щоб допомогти ОСОБА_8 ухилитися від кримінальної відповідальності.
Доводи захисника про невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи , зокрема ,неправильне зазначення обставин вчинення злочину, які на думку захисника, не узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_12 , колегія суддів не приймає до уваги.
Суд апеляційної інстанції неодноразово намагався допитати потерпілу ОСОБА_12 , викликаючи її декілька разів в судове засідання, однак, остання, посилаючись на стан здоров`я, до суду не з`являлась, в надісланих заявах і телефонограмах просила розглядати справу у її відсутності.
За таких обставин колегія суддів приймає до уваги показання потерпілої, дані нею в судовому засіданні суду першої інстанції, де вона допитувалась і була попереджена щодо кримінальної відповідальності за неправдиві показання.
З матеріалів кримінального провадження видно, що ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні розбійного нападу за попередньою змовою з особою , матеріали кримінального провадження щодо якої виділені в окреме провадження в зв`язку з її розшуком.
Прокурор в судовому засіданні обвинувачення не змінював, тому суд розглянув провадження та постановив вирок з дотриманням меж обвинувачення, яке було пред`явлено ОСОБА_8 досудовим слідством.
Посилання захисника на неповноту та неправильність судового слідства позбавлені підстав.
Колегія суддів також вважає, що суд обґрунтовано відхилив заявлені під час кримінального провадження клопотання захисника про призначення судової одорологічної експертизи, судової цитологічної експертизи, судової криміналістичної дактилоскопічної експертизи.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, досудове слідство по ньому проведено з дотриманням основних вимог кримінально-процесуального кодексу, порушень закону, що тягнуть за собою скасування вироку слідством не допущено.
Дії ОСОБА_8 за ст.187 ч.3 КК України кваліфіковано правильно.
Разом з тим, як обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора, призначаючи обвинуваченому покарання, суд не застосував кримінальний закон, який підлягав застосуванню.
Суд призначив ОСОБА_8 за ст.187 ч.3 КК України основне покарання у вигляді восьми років позбавлення волі, при цьому не застосував додаткове покарання у вигляді конфіскації майна та не обґрунтував підстав його не застосування.
Статтею 69 ч. 1 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Як вбачається з ч. 2 ст. 69 КК України, на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове.
При призначенні ОСОБА_8 покарання судом першої інстанції пом`якшуючих обставин не встановлено, тому, норма вищезгаданої статті в цьому випадку не діє.
Додаткове покарання у виді конфіскації майна обвинуваченого згідно санкції ст. 187 ч. 3 КК України є обов`язковою, тому підлягає застосуванню.
За таких обставин колегія суддів скасовує вирок суду в частині призначення покарання та постановляє свій вирок , враховуючи, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак на шлях виправлення не став і знову вчинив особливо тяжкий злочин щодо особи похилого віку, посередньо характеризується, те, що має місце рецидив злочину і обирає ОСОБА_8 покарання в межах санкції ст.187 ч.3 КК України у виді позбавлення волі з конфіскацією майна.
Крім цього, поскільки після постановлення вироку Законом України від 24.11.2015 року були внесені зміни до ст.72 КК України, апеляційний суд вважає за можливе зарахувати ОСОБА_8 попереднє ув`язнення в строк відбування покарання з 25.12.2013 року по 27.04.2016 року.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області, -
засудила:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_10 задовольнити.
Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 21 листопада 2014 року в частині призначення покарання ОСОБА_8 скасувати та ухвалити новий вирок.
Призначити ОСОБА_8 покарання за ст. 187 ч. 3 КК України у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
В решті вирок залишити без зміни.

Відповідно до вимог ст.72 ч.5 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання попереднє ув`язнення з 25 грудня 2013 року по 27 квітня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.
Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення вироку, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4