Справа № 183/2877/16
№ 1-кп/183/583/16
В И Р О К
іменем України
09 червня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

в присутності обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000693, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, що має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:
04 квітня 2014 року наказом № 73 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу частини, та призначено на посаду командира відділення ремонтного взводу бронетанкової ремонтної роти, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .

Молодший сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

29 липня 2014 року молодший сержант ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, не приймаючи мір для повернення до військової частини.

05 квітня 2016 року молодший сержант ОСОБА_5 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України визнав, обставини вчинення ним кримінального правопорушення не оспорювалися, надав показання про те, що 4 квітня 2014 року він був викликаний до військового комісаріату та був мобілізований у військову частину НОМЕР_1 на 45 днів. За спливом цього терміну наказу про демобілізацію командиром військової частини не було видано, він продовжував виконувати свої службові обов`язки у військовій частини НОМЕР_1 , в тому числі в зоні проведення антитерористичної операції. Прибувши влітку 2014 року з зони АТО з пошкодженою технікою деякий час перебував на території військової частини НОМЕР_1 , однак не вбачав такої доцільності свого перебування. При цьому обвинувачений надав показання, що на момент його мобілізації на його утриманні знаходилася малолітня дитина та дружина, яка здійснювала догляд за дитиною, якій не виповнилося навіть одного року. Дійсно 29 липня 2014 року він самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , попередивши командира роти про те, що чекатиме виклику у разі такої необхідності. Лише після виклику у військову прокуратуру Дніпропетровського гарнізону йому стало відомо про наявність порушеного кримінального провадження. У скоєному обвинувачений кається.

В судовому засіданні учасники судового розгляду не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази, які не оспорюються сторонами.

У відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч.3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 є встановленою, його дії належить кваліфікувати за ч.3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд, у відповідності до ст.65 КК України враховує, що обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості, раніше не був судимим. При цьому суд бере до уваги позитивну характеристику з місця проживання, виконавчий комітет сільської ради характеризує обвинуваченого, як порядну, дисципліновану та вимогливу до себе особу. Обвинувачений виховувався у багатодітній сім`ї, одружений на утриманні має малолітню дитину.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання, визнаються щире каяття, з`явлення із зізнанням, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.

У відповідності до ст. 50 КК України щодо поняття покарання та його цілей, позбавлення волі обвинуваченого на певний термін буде достатнім для його виправлення, і не потребує покарання в межах найбільшої санкції ч.3 ст. 407 КК України.

Між тим, з урахуванням характеру скоєного злочину та його наслідків, з урахуванням обставин, при яких сталося самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, з урахуванням особи винного, його ставлення до скоєного та реального усвідомлення про наслідки скоєного кримінального правопорушення, суд дійшов до переконання, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання у виді позбавленні волі, ОСОБА_5 , у відповідності до вимог ст. 75 КК України, може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Копію вироку вручити обвинуваченому негайно.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів.

Суддя ОСОБА_1