Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула 19 липня 2016 року в м. Києві касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року, постановлені у кримінальному провадженні № 0003492,

в с т а н о в и л а:
Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2016 року

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку м. Нікополя, Дніпропетровської обл., ученицю 10 Б класу КЗ «Нікопольської середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4», зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму вироком Нікопольського міськрайонного суду від 17 березня 2015 року за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та звільнену на підставі ст.ст. 75, 104 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік і 6 місяців,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 1 місяць.

ОСОБА_4 засуджено за те, що вона 12 жовтня 2015 року о 04 год 30 хв, знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 , повторно таємно викрала з кухонного столу мобільний телефон «Lenovo A 800» з картою пам`яті та сім карткою з грошовими коштами на рахунку, чим заподіяла потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 1130 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року вирок суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 не погоджується із судовими рішеннями постановленими відносно неповнолітньої ОСОБА_4 , просить їх змінити та звільнити засуджену від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд не врахував позитивні характеристики винної, її вік, а тому помилково дійшов висновку про призначення їй реального покарання у виді позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання скаржником порядку, строків касаційного оскарження та відповідність касаційної скарги вимогам закону, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Доведеність винуватості та кваліфікація дій засудженої за ч. 2 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюється, а тому суд касаційної інстанції судові рішення в цій частині не переглядає.
Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається із судових рішень, суд при призначенні покарання ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України дотримався вищевказаних вимог кримінального закону. Зокрема, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу винної, яка вчинила злочин у неповнолітньому віці та визнала вину у скоєному.
Крім того, суд врахував положення ст. 103 КК України та перевірив умови життя та виховання, рівень розвитку та особливості особи неповнолітньої ОСОБА_4 .

Як вбачається з пояснень представника служби у справах дітей Нікопольської міської ради, профілактична робота, що проводилася з ОСОБА_4 після звільнення її від відбування покарання з випробуванням за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 17 березня 2015 року позитивних результатів не дала.
Враховуючи, що злочин вчинений засудженою під час іспитового строку та виходячи з положень ст.ст. 104, 78 КК України, суд дійшов висновку про можливість її виправлення лише за умови ізоляції від суспільства та призначення покарання у виді позбавлення волі з урахуванням особливостей призначення покарання неповнолітнім.
З висновками суду першої інстанції обґрунтовано погодився і апеляційний суд та постановив ухвалу про залишення апеляційної скарги ОСОБА_4 без задоволення, із зазначенням мотивів прийнятого рішення.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є обґрунтованою та вмотивованою.
За таких обставин, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника, та вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Нікопольського міськрайонного суд Дніпропетровської області від 04 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року, постановлені у кримінальному провадженні № 0003492.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_1