АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 668/7757/15-к
Номер провадження : 11-кп/791/635/16 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року червня місяця 14 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

З участю прокурора: ОСОБА_5

Секретаря: ОСОБА_6

Обвинуваченого: ОСОБА_7

Захисника: ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні у залі Апеляційного суду Херсонської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000102,за апеляційною скаргою з доповненнями захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Суворовського районного суду Херсонської області від 23.03.2016 року щодо: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Петропавлівськ, Камчатської області, РФ, громадянина України, не одруженого, пенсіонера, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. До вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу ОСОБА_7 не обиралась. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 5557,03грн. та моральну шкоду в сумі 15000 грн. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі ГУ ДКСУ в Херсонській області судові витрати за проведення експертиз в сумі 1092,78грн. Речовий доказ по матеріалам кримінального провадження - автомобіль FORD SIERRA, реєстраційний номер НОМЕР_1 повернуто ОСОБА_7 -

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 11 березня 2015 року, близько 18.05 год., керуючи технічно справним автомобілем FORD SIERRA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Перекопській зі сторони пр-ту Ушакова у напрямку вул. Дружби в м. Херсоні, наближаючись до регульованого за допомогою світлофорного об`єкта, перехрестя з вул. Чекістів, грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3 б) та 8.7.3 е) Правил дорожнього руху України, проявивши неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, що склалась, не зупинився на виконання червоного сигналу світлофора та не надав дорогу пішоходу ОСОБА_9 , яка переходила проїзну частину вул. Перекопської по регульованому пішохідному переходу на зелене світло, в напрямку з права наліво відносно руху автомобіля в результаті чого здійснив наїзд на ОСОБА_9 ..

Унаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_9 , згідно з висновком судово-медичної експертизи, заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження, за критерієм тривалості розладу здоров`я.

Вказані наслідки знаходяться в причинному зв`язку з грубим порушенням з боку водія ОСОБА_7 вимог п. 2.3 б), 8.7.3 е) Правил дорожнього руху України .

В апеляцій скарзі з доповненнями захисник просять вирок суду змінити та призначити покарання без позбавленням права керування транспортними засобами та скасувати вирок в частині цивільного позову. Вважає, що вирок суду в частині призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами не відповідає вимогам Закону, оскільки не містить в мотивувальній частині як відомостей про дослідження судом будь - яких обставин на предмет застосування додаткового покарання, так і висновків про доцільність такого застосування.

Посилаються на те, що вирок, в частині призначення покарання ухвалено із порушенням принципу індивідуалізації покарання, неврахування відомостей про особу обвинуваченого та інших обставин, що пом`якшують його вину та впливають на об`єм покарання і визначають форму його реалізації.

В судову засіданні обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав вину у пред`явленому обвинуваченні, дав суду показання; фактичних обставин справи не оспорював. Крім цього, пояснив, що у скоєному щиро розкаюється, жалкує, що допустив необережність і не зміг відвернути небезпеку для пішохода.

На підтвердження щирості розкаяння, істинності своєї позиції, просив суд призначити йому покарання в межах санкції ч.1ст. 286 КК проте не позбавляти права керування транспортними засобами, оскільки за станом здоров`я має серйозні труднощі із пересуванням з метою задоволення соціальних потреб.

Внаслідок захворювання з боку ендокринної та легеневої систем, кардіологічного захворювання, підтвердженого оперативного втручання і необхідності постійного спостереження в умовах медичних установ розташованих в тому числі поза межами місця постійного проживання, зокрема інституті серця МОЗ України, який знаходиться в м. Києві, обвинувачений ОСОБА_7 має об`єктивну потребу в пересуванні.

Відомості про стан здоров`я обвинуваченого, інвалідність за 2 ю групою безстроково, надані суду першої інстанції, долучені до матеріалів кримінального провадження; обставини на які посилався ОСОБА_7 знайшли своє підтвердження в ході дослідження судом наданих документів.

Судом відображено у вироку факти щирого розкаяння обвинуваченого, позитивності його характеристики, активного сприяння розкриттю злочину як обставин, що пом`якшують покарання.

Із вироку слідує, що судом зважено і на стан здоров`я ОСОБА_7 , проте вказана пом`якшуюча обставина судом недооцінена, тому не знайшла достатнього пом`якшуючого вираження у призначеному покаранні.

Крім цього, судом не прийнято до уваги, що обвинувачений має великий водійський стаж безаварійної їзди, до адміністративної відповідальності не притягався. Вказані обставини у своїй сукупності з іншими об`єктивними обставинами і відомостями про особу обвинуваченого свідчать про невиправданість мети позбавлення судом права керування, яку Закон пов`язує із запобіганням вчиненню злочинів.

Зазначає що ухвалюючи рішення в частині задоволення суми матеріальної шкоди, судом не наведено жодних мотивів такого задоволення як результату дослідження і оцінки доказів позивача. Натомість, вимоги позивача судом задоволено повністю.

Законом передбачено, що потерпілому відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов`язані лікуванням, купівлею лікарських препаратів. Зазначені витрати мають бути підтверджені документально відповідним медичним закладом. Обґрунтованість придбання ліків визначається фахівцями в галузі охорони здоров`я і лікувальної справи через призначення лікувальних препаратів відповідно до показань.

Судом не вказано мотивів визначення розміру моральної шкоди. Всупереч вимогам ч.3 ст.23 ЦК України, судом не обґрунтовано в чому суд вбачає залежність визначеного розміру задоволення моральної шкоди від характеру правопорушення; судом не визначено залежність вказаної суми від форми фізичних та душевних страждань, їх глибини; не визначено тих здібностей потерпілого які погіршились або реалізація яких унеможливилась, ступень вини особи, яка завдала моральної шкоди.

Вважає що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 15000 грн. не є обґрунтованим і не відповідає вимогам розумності і справедливості в наслідок завищення суми.

Вказує що обвинуваченим - відповідачем ОСОБА_7 сплачено на користь потерпілої ОСОБА_9 грошову суму в розмірі 3000 грн., про що свідчить квитанція, копію якої долучено до дійсного доповнення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора та потерпілої про залишення вироку без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга з доповненнями підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушенні визнав повністю.

Висновок суду про винність засудженого у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст.286 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, підтверджується зібраними по справі та дослідженими в суді доказами та ніким не оспорюється.

Призначене засудженому ОСОБА_7 мінімальний вид покарання у вигляді штрафу в розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 грн, яке передбачене за ст. 286 ч. 1 КК України, відповідає вимогам ст.ст. 65, 69-1 КК України та вимогам п. 1,2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» та є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

На дуку колегії суддів, призначення ОСОБА_7 покарання з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік не відповідає вимогам ст.ст. 65, 69-1 КК України, хоча при призначені покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, вчинив злочин з необережності, невеликої тяжкості, особу підсудного, позитивну характеристику, визнання ним вини, щире каяття, стан здоров`я - тяжке кардіологічне захворювання, пенсійний вік але не врахував те що, позбавлення права керування транспортними засобами обмежить, як інваліда 2 групи безстроково, його об`єктивну потребу в пересуванні.

Крім того, згідно роз`яснення Верховного Суду України, викладені у п. б постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» №3 від 31.03.89 року, відповідно до яких при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала.

Так, з Шевченко на користь потерпілої в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди стягнено 5557,03грн. та моральну шкоду в сумі 15000 грн.

Судом залишились поза увагою те що потерпілою надано до суду копії чеків про витрати на придбання ліків але не надано відомостей що ці саме ліки призначені для лікування ОСОБА_9 .

Позовні вимоги потерпілої про відшкодування моральної шкоди, виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості, можуть бути задоволені з урахуванням ступеню вини обвинуваченого у заподіянні шкоди, характеру та обсягу душевних страждань потерпілого, їх тривалості, вимушеності змін в житті, необхідності докладати додаткових зусиль для відновлення стану здоров`я, нормалізації психологічного стану, та зважаючи на надані нею докази.

У відповідності до п.3 ст.23 ЦПК України, роз`яснень, що містяться у л.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждати, (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Але, суми майнової та моральної шкоди належним чином не підтверджені та у вироку суду не мотивовані, а тому вирок в цій частині підлягає скасуванню.

Істотних порушень кримінального процесуального закону не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Суворовського районного суду Херсонської області від 23.03.2016 року щодо: ОСОБА_7 в частині цивільного позову скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд, в той же суд, але в іншому складі суддів у порядку цивільного судочинства.
Вирок Суворовського районного суду Херсонської області від 23.03.2016 року щодо: ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 грн., без позбавленням права керування транспортними засобами

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.
Учасники судового розгляду мають право отримати в суді копію ухвали суду.
Копію ухвали надіслати не пізніше наступного дня після її постановлення учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Судді : (три підписи)