УХВАЛА

22 листопада 2016 року м. Хмельницький

В судове засідання скаржник ОСОБА_3 , прокурор та слідчий не з`явились, про місце та час розгляду скарги повідомлені належним чином.
Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Зважаючи на ці положення закону та враховуючи, що ОСОБА_3 , який подав до суду скаргу, слідчий та прокурор про час та місце розгляду скарги повідомленні належним чином, в судове засідання не з`явились, що є проявом принципу диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті скарги за відсутності учасників процесу на підставі наданих сторонами доказів.
Постановою начальника ВСВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_4 від 27 жовтня 2016 року було відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.
Відмовляючи ОСОБА_3 у визнанні його потерпілим, слідчий у постанові послався на те, що ст.197-1 КК України передбачено відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику. Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_3 як фізична особа не являється власником земельної ділянки, або представником юридичної особи, яка володіє земельною ділянкою, тому, на думку слідчого, не може брати участь у кримінальному провадженні як сторона провадження, оскільки ОСОБА_3 не заподіяна моральна, фізична або майнова шкода.
Відповідно до ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди (ч.1). Потерпілим не може бути особа, якій моральна шкода завдана як представнику юридичної особи чи певної частини суспільства (ч.4). За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді (ч.5).
З наведеного вбачається, що у слідчого Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_4 , на даній стадії процесу, були підстави для відмови ОСОБА_3 у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні, що не дає підстави слідчому судді задовольнити скаргу ОСОБА_3 .
Керуючись ст.ст.303- 307 КПК України,
Відповідно вимог ст.ст. 307, 309 КПК України ухвала слідчого суді за результатами розгляду скарги апеляційному оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя