ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2016 року Підволочиський районний суд Тернопільської області
головуючого ОСОБА_1
за участі :
секретаря судового засідання ОСОБА_2
сторони обвинувачення прокурорів ОСОБА_3
ОСОБА_4
сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_5
сторони захисту потерпілої ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зборів Зборівського району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, розлученого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_8 16 лютого 2016 року близько 15.30 год, знаходячись у будинку школяра по АДРЕСА_2 , на ґрунті тривалих неприязних відносин із потерпілою ОСОБА_7 , умисно зловив потерпілу лівою рукою за волосся та потягнув на себе, внаслідок чого, спричинив її тілесні ушкодження у вигляді травматичної епіляції (видалення волосся) тьмяно-потиличної ділянки голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, не визнав та пояснив, що потерпіла ОСОБА_7 , являється його колишньою дружиною із якою у нього часто виникають конфліктні ситуації, в тому числі і через визначення місця проживання їх спільного сина. ОСОБА_7 вживає усіх незаконних заходів з метою надання суду переконливих доказів щодо дискредитації його як порядного батька дитини в тому числі і зводить на нього наклепи щодо спричинення їй тілесних ушкоджень. Так, 16 лютого 2016 року близько 15.30 год. прийшов у будинок школяра, де у дитини проходив урок музики. Те що в приміщенні класу знаходиться його колишня дружина він не знав. Побачив її, коли вона виходила із класу, а він стояв у дверях класу. Пропустив та у подальшому, присів на крісло, спостерігав за сином. ОСОБА_7 , поспілкувавшись по телефоні, залишила приміщення дошкільного закладу. Будь-якої розмови з потерпілою не вів і де вона могла отримати тілесні ушкодження йому не відомо. Крім того вказав, що свідки, котрі заявлені стороною обвинувачення, фізично не могли нічого бачити, оскільки не могли бути у полі їх зору де вони розминулись, крім того дізнався про даний інцидент через 10 днів, коли прийшов до працівників поліції з`ясувати хід розслідування іншого кримінального провадження.
Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у скоєні інкримінованого органами досудового слідства кримінального правопорушення не визнав, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до переконання про повну доведеність обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а покази дані обвинуваченим ОСОБА_8 щодо його непричетності до нанесення тілесних ушкоджень повністю спростовуються показами потерпілої, свідків та дослідженими та проаналізованими у судовому засіданні матеріалами кримінального провадження.
Так, будучи попередженою за дачу завідомо неправдивих показань, потерпіла ОСОБА_7 показала, що обвинувачений являється її колишнім чоловіком із яким у неї виникали постійні конфліктні ситуації з приводу чого вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів. Крім того повідомила, що на даний час хоча вони і разом не проживають, однак триває конфлікт з приводу визначення місця проживання їх спільного сина, якого вона може бачити лише в дошкільному закладі, оскільки обвинувачений не допускає її до нього. 16 лютого 2016 року близько 15.30 год. вона прийшла у будинок школяра з метою подивитись на скільки її дитина готова до виступів та стояла у дверях при вході в клас. В той час до неї ззаду підійшов обвинувачений ОСОБА_8 , висловив претензії з приводу того, чому вона тут стоїть, взяв рукою за волосся і перетягнув через поріг в коридор. На її зауваження, він відповів, що нічого їй не зробив і зайшов за поріг в приміщення класу. Вона інтуїтивно положила руку на голову, оскільки відчувала фізичну біль і відчула як жмут вирваного волосся опинився у її руці. Після чого зустрілась із сестрою, розповіла про інцидент та пішла до відділку поліції, де також розповіла про протиправні дії обвинуваченого. Крім того ствердила, що коли обвинувачений зловив її за волосся вона не кричала, і хоча в кінці коридору сиділи батьки, однак не знає чи вони могли щось бачити, оскільки не звертала на них увагу, лише пригадує, що неподалік, де мав місце конфлікт, вона розминулась із особою жіночої статі, проте хто це був їй невідомо. При призначенні міри покарання покладається на думку суду.
Вказані покази потерпілої ОСОБА_7 є логічними, послідовними і повністю узгоджуються із наданими стороною обвинуваченням матеріалами кримінального провадження та є логічним показам інших свідків, зокрема :
Будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 показала, що 16 лютого 2016 року близько 15.10 хв. повернулась із м. Тернопіль та мала зустрітись із своєю сестрою (потерпілою ОСОБА_7 ) в центрі сел.. Підволочиська, а саме на площі з метою придбання спільних покупок. Через незначний проміжок часу, коли вона перебувала у салоні автомобіля підійшла її сестра, яка була засмучена та заплакана. Пояснила їй, що в приміщенні дошкільного закладу обвинувачений схопив її за волосся та вирвав, при цьому показала у руці, жмут вирваного волосся. Поспілкувавшись декілька хвилин, порадила їй звернутись до правоохоронних органів. Після чого потерпіла пішла в напрямку місцевого відділку поліції, а вони вже поїхали додому. Більше по даному факту нічого повідомити не може. Самого конфлікту не бачила.
Будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 показала, що 16 лютого 2016 року близько 15.30 год. вона на прохання своєї знайомої зайшла в приміщення будинку школярів дізнатись навчальну програму та розклад занять для її дитини. Знаходячись на 2-му поверсі будинку біля стенду, прочитавши потрібну для неї інформацією, повертаючись у сторону обвинуваченого, замітила, як останній протягнув руку вперед та відразу відвів її назад, після чого відразу вибігла потерпіла. І хоча самого нанесення тілесних ушкоджень не бачила, однак коли вибігла потерпіла, тримаючись рукою за голову, логічно дійшла висновку, що обвинувачений шарпнув її саме за волосся. Чітко якою рукою потягнув, а також хто ще знаходився у приміщенні вона пригадати не може через значний проміжок часу та не зосередженість на інших громадянах.
Крім того зазначені покази свідків та потерпілої є послідовними показам, що дані ними під час досудового слідства та об`єктивно підтверджуються дослідженими і проаналізованими у судовому засіданні письмовими доказами, котрі не оспорювались ні обвинуваченим, ні стороною захисту, зокрема :
Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 16 лютого 2016 року, котре прийнято слідчим СВ Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області о 16.00 год. потерпіла ОСОБА_7 просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 , який 16 лютого 2016 року близько 15.30 год. у приміщенні будинку школяра у сел.. Підволочиську Тернопільської області завдав їй тілесні ушкодження.
Згідно висновку експерта Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи №254 від 17 лютого 2016 року, при судово-медичній експертизі у ОСОБА_7 виявлена травматична епіляція (видалення) волосся тьмяно-потиличної ділянки голови. Зазначене вище ушкодження виникло від дії тупого предмета приблизно за добу до проведення експертизи, що підтверджується його характером і властивостями. Виявлене у ОСОБА_7 ушкодження тьмяно-потиличної ділянки належить до легких тілесних ушкоджень п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (наказ № 6, МОЗ України, Київ, 1995). Утворення вказаного вище ушкодження за обставин, на які посилається ОСОБА_7 при експертизі, не виключається.
Оцінюючи у сукупності з письмовими доказами показання потерпілої та свідків при встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю, і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.
Разом із тим суд не бере до уваги покази свідка ОСОБА_11 , оскільки повідомлені нею у судовому засіданні обставини по даному кримінальному правопорушенні не підтверджують та не виправдовують вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, носять загальний характер і не мають жодного прямого відношення до вказаного кримінального правопорушення.
Також суд не бере до уваги зауваження захисту обвинуваченого щодо невідповідності дат на протоколах допиту свідка ОСОБА_10 та рапорту начальника сектору Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області, а також доручення про проведення слідчих (розшукових) дій, оскільки вони спростовані як стороною обвинувачення так і самим змістом даних документів.
Також суд не бере до уваги покази обвинуваченого ОСОБА_8 щодо його непричетності до нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 , оскільки вони повністю спростовуються показами потерпілої, свідків, а також проаналізованими та дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження.
Таким чином, суд приходить до переконання, що вищенаведені пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 щодо його непричетності до нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 є неправдивими, спрямованими на уникнення від кримінальної відповідальності, тому оцінює їх критично та до уваги не бере.
За вказаних обставин, суд приходить до переконання про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в умисних діях, які виразились у нанесенні умисних тілесних ушкоджень і повністю погоджується із кваліфікацією органами досудового слідства дій за ч.1 ст. 125 КК України.

При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, котрий відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочинів невеликої тяжкості, наслідків, що наступили, особу обвинуваченого, стан його здоров`я, те, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, по місцю проживання характеризується з позитивної сторони, претензій виконком сільської ради до нього немає.
Також, беручи до уваги відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, думку потерпілої щодо призначення обвинуваченому покарання, з урахуванням фактичних обставин справи, суд приходить до переконання, що обвинуваченому ОСОБА_8 слід призначити покарання у виді штрафу в межах санкції статті обвинувачення, передбаченої ч.1 ст. 125 КК України, оскільки саме таке покарання відповідатиме меті його призначення, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 не обирався.
Процесуальні витрати та речові докази відсутні.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 368, 370,371,374 КПК України, суд, -
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, які стягнути у дохід держави.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 не обирався.
Процесуальні витрати та речові докази відсутні.
На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Тернопільської області через Підволочиський районний суд протягом 30-ти днів з моменту його проголошення, а засудженому, який перебуває під вартою протягом цього ж строку з моменту вручення копії судового рішення.
Головуючий суддя