1 із 6 Провадження №1-кс/303/517/16
Справа №303/5984/16-к
Номер рядка стат.звіту55
ВИРОК
26 жовтня 2016 року м.Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі: слідчого судді ОСОБА_1
секретар ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мукачево кримінальне провадження відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, учасника бойових дій, громадянина України, раніше не судимого,
- обвинуваченого за частиною 3 статті 402, частиною 3 статті 405 КК України,-
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника ОСОБА_6
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 у квітні 2014 року був призваний на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для її проходження до військової частини ПП НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 на посаду кухаря взводу забезпечення роти матеріального забезпечення, де проходив військову службу з 03 квітня 2014 року по 04 серпня 2016 року.
У відповідності до Указу Президента України від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року в Україні оголошено часткову мобілізацію, з огляду на що з 17 березня 2014 року по теперішній час в Україні діють умови особливого періоду.
Так, солдат ОСОБА_3 ,під час проходження служби в умовах особливого періоду, будучи військовослужбовцем повинен був виконувати свої службові обов`язки відповідно до статтей 19,28,29, 68 Конституції України, згідно яких кожен має право на повагу до його гідності, кожна людина має право на особисту недоторканість, кожен зобов`язаний неухильно їх додержуватись, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей.
Відповідно до статтей 30, 32, 49, 50, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальник мас право віддавати підлеглому накази, і зобов`язаний перевіряти їх виконання, а підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накати начальника, військовослужбовці постійно повинні бути зразком високої культури, скромності і витримки, поважати гідність інших людей, відносини між військовослужбовцями повинні ґрунтуватися на взаємній повазі, командир (начальник) зобов`язаний займатися правовим вихованням підлеглих, показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів та розпоряджень командирів (начальників) і бути ввічливим та справедливим в ставленні до підлеглих.
Згідно статтей 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом умілого поєднання повсякденної вимогливості командира та

2 із 6
начальників до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Натомість, солдат ОСОБА_3 , діючи всупереч інтересам служби, став на шлях вчинення злочинів проти встановленого порядку несення військової служби.
05 жовтня 2015 року ОСОБА_3 , на території військової частини ПП НОМЕР_1 , що розташована в АДРЕСА_2 , тимчасово виконуючим обов`язки командира роти матеріального забезпечення військової частина пп НОМЕР_1 прапорщиком ОСОБА_7 , відповідно до ст. ст. 35, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України доведено наказ пп В4673 за № 1577 від 02 жовтня 2015 року «Про організацію вибуття особового складу у визначений район для виконання завдань за призначенням» та вказано про необхідність, згідно цього наказу, вибуття для виконання обов`язків військової служби у зону проведення антитерористичної операції на території Східної України.
Проте, ОСОБА_3 , в порушення вимог статей 11, 12, 14, 16, 30
Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, достовірно знаючи про те, що повинен вибути для виконання обов`язків військової служби у зону проведення антитерористичної операції на території Східної України, через особисту недисциплінованість, не маючи на те жодних поважних причин, умисно, відкрито, та у письмовій формі,відмовився від виконання наказу командира.
Крім того, 06 січня 2016 року солдату ОСОБА_3 , на території військової частини пп НОМЕР_1 , що розташована в АДРЕСА_2 , командиром роти матеріального забезпечення військової частина пп НОМЕР_1 майором ОСОБА_8 , відповідно до статтей 35, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України надано наказ щодо вибуття в м.Яворів Львівської області до місця розташування свого підрозділу та вказано про необхідність, згідно цього наказу, вибути для виконання обов`язків військової служби у вказаний населений пункт.
Однак, ОСОБА_3 , в порушення вимог статтей 11, 12, 14, 16, 30
Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, достовірно знаючи про те, що повинен вибути для виконання обов`язків військової служби в АДРЕСА_3 до місця розташування свого підрозділу, через особисту недисциплінованість, не маючи на те жодних поважних причин, умисно, відкрито, та у письмовій формі, відмовився від виконання наказу командира.
В подальшому, 13 квітня 2016 року ОСОБА_3 , на території військової частини пп НОМЕР_1 , що розташована в АДРЕСА_2 , тимчасово виконуючим обов`язки командира роти матеріального забезпечення військової частина пп НОМЕР_1 прапорщиком ОСОБА_7 , відповідно до ст. ст. 35, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України доведено наказ пп В4673 «Про організацію вибуття особового складу у визначений район для виконання завдань за призначенням» та вказано про необхідність, згідно цього наказу, вибуття для виконання обов`язків військової служби у зону проведення антитерористичної операції на території Східної України.
Проте, ОСОБА_3 , в порушення вимог статтей 11, 12, 14, 16, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, достовірно знаючи про те, що повинен вибути для виконання обов`язків військової служби у зону проведення антитерористичної операції на території Східної України, через особисту недисциплінованість, не маючи на те жодних поважних причин, умисно, відкрито, та у письмовій формі,відмовився від виконання наказу командира.
18 травня 2016 року ОСОБА_3 , на території військової частини пп НОМЕР_1 , що розташована в АДРЕСА_2 , тимчасово виконуючим обов`язки командира роти матеріального забезпечення військової частина пп НОМЕР_1 майором

3 із 6
ОСОБА_9 , відповідно до статтей 35, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України доведено наказ пп В4673 за № 551 від 18 травня 2016 року «Про організацію вибуття особового складу у визначений район для виконання завдань за призначенням» та вказано про необхідність, згідно цього наказу, вибуття для виконання обов`язків військової служби у зону проведення антитерористичної операції на території Східної України.
Проте, ОСОБА_3 , в порушення вимог статтей 11, 12, 14, 16, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, достовірно знаючи про те, що повинен вибути для виконання обов`язків військової служби у зону проведення антитерористичної операції на території Східної України, через особисту недисциплінованість, не маючи на те жодних поважних причин, умисно, відкрито, зокрема у письмовій формі, відмовився від виконання наказу командира.
Крім того, солдат ОСОБА_3 20 липня 2016 року близько 10 години 00 хвилин прибув на військову службу до військової частини ПП НОМЕР_1 , що розташована в АДРЕСА_2 , із запізненням, у зв`язку з чим від заступника командира роти матеріального-технічного забезпечення по роботі з особовим складом капітана ОСОБА_5 отримав вимогу надати пояснення щодо причини запізнення. Також, капітаном ОСОБА_5 було зроблено зауваження ОСОБА_3 щодо порушення ним форми одягу, яка не відповідала вимогам Стату Збройних Сил України.
Після чого ОСОБА_3 висловив своє обурення щодо вимоги заступника командира роти ОСОБА_5 , демонструючи зверхність відносно свого начальника, висловився на його адресою нецензурною лайкою, не бажаючи давати будь-які пояснення.
Продовжуючи свої протиправні дії ОСОБА_3 , демонструючи явну неповагу до заступника командира роти ОСОБА_5 , підійшов впритул до останнього та наніс йому почергово два удари кулаком правої руки у ліве плече та в область лівої ключиці, при цьому нецензурно висловлювався на його адресу та погрожував йому заподіянням побоїв, тілесних ушкоджень.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю, у вчиненому щиросердно розкаявся, підтвердив факти і обставини вчинення злочинів, так як це зазначено вище. При цьому зазначив, що дійсно не виконував накази командира, однак його відмова пов`язана з тим, що в 2015 році він, приймаючи участь в антитерористичній операції знаходився на Сході України під ОСОБА_10 . За наслідками психологічної травми, перенесеної під час подій, що мали місце під ОСОБА_10 в січні лютому 2015 року. Також, підтвердив, що 20 липня 2016 року на території військової частини пп НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 мала місце подія з потерпілим ОСОБА_5 . Вважає що така його поведінка є саме наслідком його нервового зриву у зв`язку перенесеною психологічною травмою.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, визнаних судом встановленими та викладених у вироку, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, потерпілий правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм положення статті 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому статті 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та розглядає справу відповідно до частини 3 статті 349 КПК України.
При цьому, суд враховує позицію потерпілого який не звертався до суду з цивільним позовом, міру покарання, яку необхідно обрати обвинуваченому, за вчинений злочин, залишив

4 із 6
на розсуд суду, просив не позбавляти волі обвинуваченого.
Наданим суду витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №67 від 03 квітня 2014 року ОСОБА_3 призначено на посаду кухаря їдальні роти матеріального забезпечення батальйону матеріально-технічного забезпечення та зараховано до списків особового складу з 03 квітня 2014 року.
Капітан ОСОБА_5 , відповідно до наказу командира військової частини пп НОМЕР_1 №187 від 07 вересня 2015 року, зарахований до списків особового складу частини та вважається таким, що знаходиться в розпорядженні командира військової частини пп НОМЕР_1 .
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_3 №172 від 04 серпня 2016 року ОСОБА_3 звільнено у військовий запас на підставі пункту 6 статті 26 пункту «Е» Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». З 04 серпня 2016 року його виключено зі списків особового складу частини та направлено для зарахування на військовий облік до Мукачівського ОМВК Закарпатської області.
Наданими суду доказами, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується, що останній раніше притягався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.
Судом також встановлено, що ОСОБА_3 є учасником бойових дій, що підтверджується наданим суду посвідченням Серії НОМЕР_4 від 04 листопада 2015 року.
Згідно медичної характеристики в період з 29 квітня по 13 травня 2016 року та з 31 травня по 21 червня 2016 року знаходився на лікуванні за наслідками перенесеної черепно-мозкової травми, струсу головного мозку у вигляді розсіяної симптоматики.
Вирішуючи питання щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що на момент вчинення злочину, з урахуванням вимог статтей 88-90 КК України обвинувачений ОСОБА_3 вважається таким, що не має судимість.
В судовому засіданні обвинувачений не заперечив, що вчинив кримінальне правопорушення за попередньою змовою зі своїм знайомим, прізвище якого не пам`ятає, при цьому зазначив, що саме його знайомий відкривав вхідні двері (шляхом пошкодження врізного замка).
Таким чином, суд вважає що органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані вірно, його вина доведена у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого - частиною 3 статті 405 КК України, а саме в заподіянні побоїв, погрозі заподіяння побоїв та тілесних ушкоджень начальнику у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби в умовах особливого періоду.
Також, органом досудового розслідування вірно кваліфіковані дії обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення передбачене частиною 3 статті 402 КК України - непокору, тобто відкриту відмову від виконання наказу начальника в умовах особливого періоду
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд керується ст.ст. 65-67 КК України.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 згідно статті 66 КК України, суд визнає щире каяття в скоєному та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 згідно статті 67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами покарання» при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержувати вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

5 із 6
Пунктом 3 зазначеної вище Постанови визначено, що ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує данні про особу, характер та ступінь суспільної небезпеки ним вчиненого, а також те, що він скоїв злочини, передбачені частиною 3 статті 402 та частиною 3 статті 405 КК України, які в силу статті 12 КК України є тяжкими злочинами. В якості ознак, що характеризують особу обвинуваченого суд враховує, що ОСОБА_3 на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.
Також, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, повністю відшкодував заподіяну шкоду, щиро розкаявся, є учасником бойових дій. Крім того, встановлено, що вказані вище кримінальні правопорушення вчиненні ним внаслідок отриманої психологічної травми під час події, що мала місце в процесі антитерористичної операції на Сході України під ОСОБА_10 у 2015 році, тому суд вважає, що необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання скоєнню нових злочинів слід призначити йому більш м`яке покарання ніж передбачено санкцією статті, тобто із застосуванням статті 69 КК України.
Оскільки обвинувачений скоїв декілька кримінальних правопорушень, то остаточне покарання належить призначити йому із застосуванням статті 70 КК України, шляхом часткового складання покарання, призначеного за даним вироком, при визначенні розміру якого належить врахувати визнанні судом обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
При цьому суд враховує позицію пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» відповідно до якої при вирішенні питання про те, який із передбачених статтею 70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.
Крім того, суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних. Однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей (санкцій частин статей) КК України. Застосовуючи принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, суд повинен зазначити у вироку, про яке саме покарання йдеться - основне чи додаткове.
При викладеному, з урахування всіх обставин справи та мотиву вчинення злочинів, за який обвинуваченому слід обрати покарання пов`язане з позбавленням волі, але враховуючи, наведене вище, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без відбування покарання, приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробування в порядку статтей 75,76 КК України.
Частиною 2 статті 4 КК України визначено, що злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність , що діяв на час вчинення цього діяння.
Закон про кримінальну відповідальність , що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі відповідно до частини 2 статті 5 КК України.

6 із 6
Станом на 18 жовтня 2016 року стаття 76 КК Україні є чинною в редакції Закону № 1492-VIІІ від 07 вересня 2016 року одна, вона погіршує становище особи.
У свою чергу, редакція, цієї статті, яка була чинною на момент вчинення злочину було передбачено право, а не обов`язок суду на покладення на засудженого обов`язків, перелічених у пунктах 1-6 цієї статті. В новій редакції статті суд вже зобов`язаний покласти на засудженого такі обов`язки як періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, також може додатково покласти обов`язки, передбачені в пунктах 1-6 частини 2 статті 76 КК України.
Таким чином, застосування підлягає стаття 76 КК України в редакції, яка існувала на час вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, оскільки вказані вище зміни не має зворотної дії в часі.
Речові докази та судові витрати відсутні. Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не застосовувався.
Керуючись ст.ст.374,376 КПК України, суд
З А С У Д И В:
ОСОБА_3 визнати винним та призначити йому покарання за частиною 3 статті 402 КК України (із застосуванням статті 69 КК України) 3(три) роки 1(один) місяць позбавлення волі; за частиною 3 статті 402 КК України (із застосуванням статті 69 КК України) 3(три) роки позбавлення волі
Відповідно до частини 1 статті 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_3 покарання виді 3(три) роки 1(один) місяць позбавлення волі.
На підставі статті 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 1(один) рік 6 (шість) місяців не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності пункту 3 частини 1 статті 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:
- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не застосовувався.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд протягом тридцяти діб з моменту проголошення.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.
Головуюча ОСОБА_1