ІМЕНЕМ УКРАЇНИ провадження 274/3050/16-к
провадження: 1-в/0274/1388/16
м. Бердичів
29.09.2016 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1 ,
з участю секретаря . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_2 ,
прокурорів . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисника . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_5 ,
лікаря-психіатра . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_6 ,
законного представника . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бердичева заяву завідуючого психоневрологічним диспансерним відділенням Бердичівської ЦМЛ ОСОБА_6 про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Бердичева, громадянину України, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 ,
В с т а н о в и в:
Згідно постанови Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12.09.2012р. ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ст.154 ч.4 КК України, із застосуванням до нього примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Вказану допомогу він отримує в психоневрологічному відділенні Бердичівської ЦМЛ з листопада 2012 року. З того часу застосування примусових заходів медичного характеру неодноразово продовжувалось, в останнє - ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 24.11.2015 року.
Завідуючий психоневрологічним диспансерним відділенням Бердичівської ЦМЛ звернувся до суду з поданням про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Подання обгрунтовується тим, що 18.05.2016 року ОСОБА_8 оглянутий психіатричною ЛКК, яка прийшла до висновку про доцільність припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
В судовому засіданні лікар-психіатр подану заяву підтримав та пояснив, що за останні 10 місяців стан ОСОБА_8 стабілізувався, не проявлялися поведінкові розлади, в даний час відсутні підстави для примусового лікування.
Законний представник особи, щодо якої вирішується питання про припинення застосування примусових заходів медичного характеру, не заперечила щодо задоволення подання.
Прокурор вважає, що є всі правові підстави для задоволення заяви лікаря-психіатра.
Захисник щодо припинення застосування примусових заходів медичного характеру не заперечив.
Заслухавши учасників судового провадження, та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення подання.
У відповідності до ч.1 ст.514 КПК України продовження,зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підстві ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей примусовий захід чи відбувається лікування.
Зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров"я відпала потреба в раніше застосованих заходах медичного характеру ( ч.2 ст.514 КПК України).
За висновком комісії лікарів-психіатрів №2/16 від 18.05.2016р., згідно якого ОСОБА_8 з дитинства страждає на легку розумову відсталість (виразну дебільність) з розладами розвитку мови та порушеннями поведінки, з розгальмованістю потягів. Через дане захворювання навчався за індивідуальною програмою для спецшколи, чотири рази лікувався в психіатричній лікарні через порушення поведінки, де визнавався таким, що потребує спеціальної допомоги як інвалід дитинства. В вересні визнаний інвалідом дитинства 2-ї групи. На момент огляду комісією стан хворого можна кваліфікувати як достатньо стабільну медикаментозну ремісію протягом останніх 6 місяців, що знаходить своє відображення в стабілізації емоційної сфери з суттєвим зменшенням загальної тривожності, відсутності поведінкових порушень та розладів потягів. Позитивна динаміка в емоційно-поведінковому стані хворого зберігаються й при зменшенні вдвічі дозування базового нейролептичного засобу клопіксолу-депо. Хоча некурабельна (та, що не піддається лікуванню) складова психічного розладу у вигляді інтелектуального дефекту, який відповідає рівню вираженої дебільності з низьким рівнем критичності стосовно власної поведінки, скоєного, недостатнього розуміння ситуації, низьким рівнем здатності до прогнозування наслідків вчинків зберігається, проте стабілізація емоційно-мотиваційної сфери з відсутністю поведінкових порушень та розладів потягів протягом останніх шести місяців, дозволяє припинити надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку в зв`язку з відсутністю підстав для її здійснення. Вищевказані причини є підставою для припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку гр. ОСОБА_8 та переводу його на отримання психіатричної допомоги за усвідомленою згодою під наглядом психіатрів ПНДВ Бердичівської ЦМЛ.
Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що подання про припинення застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_8 є підставни, яке слід задовльнити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.512, 514, 369, 372 КПК України, суд,-

П о с т а н о в и в:
Заяву завідуючого психоневрологічним диспансерним відділенням Бердичівської ЦМЛ ОСОБА_6 задовольнити.
Застосований постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12.09.2012р. до ОСОБА_8 примусовий захід медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, припинити.
На ухвалу протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд.
Головуючий