Справа №478/1282/16-к 15.11.2016

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 24 червня 2016 року у відношенні
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нововасилівка Казанківського району, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_5 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 24 червня 2016 року ОСОБА_6 засуджений за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Відповідно до п.п. 2,3 ч.1 ст. 76 КК України на нього покладені обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирішено питання про речові докази.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Захисник ОСОБА_5 просить вирок скасувати та кримінальне провадження закрити (без зазначення підстав).

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Захисник ОСОБА_5 вважає, що судом допущено неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Посилається на те, що під час досудового розслідування не здобуто доказів того, що ОСОБА_6 проник до приміщення складу, а папілярні або інші сліди відсутні; не встановлено, кому належить приміщення складу та чи належить викрадене зерно ТОВ СП «Святовіт», а також не встановлено, що вилучене зерно є ідентичним за сортом та якістю тому зерну, що знаходилося у приміщенні складу.

Зазначає, що невідомо яким чином органом досудового розслідування встановлювалася вага пшениці у кількості 63 кг, що є істотним для кваліфікації дій обвинуваченого.

Просить врахувати, що в судовому засіданні ОСОБА_6 відмовився від дачі показань та не визнав вини у висунутому обвинуваченні. Зазначає, що не відповідає дійсності посилання суду про визнання вини у вчиненому злочині під час судового розгляду.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор ОСОБА_8 , яка брала участь у розгляді справи судом першої інстанції, вважає вирок від 24.06.2016 року законним і обґрунтованим, та просить залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника.

На думку прокурора, досліджені судом докази беззаперечно доводять вину ОСОБА_6 у вчинені крадіжки.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
26 лютого 2016 року близько 07 години, ОСОБА_6 , маючи намір на таємне викрадення чужого майна, взяв у своєму будинку два поліетиленових мішка і пішов до території ферми ТОВ СП «Святовіт», яка розташована за адресою: вул. Степова, с. Нововасилівка, Казанківського району, Миколаївської області, з метою вчинити крадіжку зерна пшениці з приміщення складу.

Знаходячись на території ферми і знаючи, що власник та охорона на даний час на території ферми відсутні, ОСОБА_6 через отвір в цегляній стелі таємно проник до приміщення складу, звідки викрав зерно пшениці загальною вагою 63 кг, які переніс за місцем проживання. У результаті злочинних дій ОСОБА_6 ТОВ СП «Святовіт», якому належало на праві приватної власності зерно пшениці, завдано майнові збитки на загальну суму 269, 64 грн.
Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у таємному викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням у інше приміщення, та його дії кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який просив частково задовольнити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як передбачено ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно ч.2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

У п. 43 рішення Європейського Суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду, при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Проте, зазначених вимог закону та практики Європейського Суду з прав людини суд першої інстанції не дотримався.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, є передчасними, оскільки стороною обвинувачення не надані докази, які доводять вину обвинуваченого поза розумним сумнівом.

Обґрунтовуючи доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, у вироку зазначено, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину за ч. 3 ст. 185 КК України визнав, у вчиненому щиро розкаявся та пояснив, що він 26 лютого 2016 року близько 07 години в складі ТОВ СП «Святовіт» викрав два мішки пшениці, які через отвір в цегляній стіни витяг і сам виліз зі складу, а потім по одному мішку відніс додому. Також суд зазначив, що обвинувачений на підставі ст. 63 Конституції України відмовився від дачі показань.

Як вірно вказано в апеляційній скарзі захисника, зазначене не відповідає дійсності.

Так, суд першої інстанції допустився протиріччя, пославшись, що обвинувачений відмовився від дачі показань, але ж навів показання, які ним надані.

Проте, як вбачається з журналу судового засідання та даних технічного запису судового засідання від 24.06.2016 року, обвинувачений ОСОБА_6 дійсно відмовився від дачі показань.

В подальшому, відповідаючи на навідні запитання прокурора, у формулюванні яких містилася відповідь, обвинувачений нечітко відповів на ці запитання, при цьому відповіді його не зрозумілі та їх не чути.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що в судовому засіданні обвинувачений визнав вину та надав показання про обставини вчиненого злочину, на які послався суд у вироку.

Також суд першої інстанції зазначив, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджена доказами, які досліджені судом, а саме: даними протоколів огляду місця події від 26.02.2016 року (за місцем вчинення злочину та у домоволодінні за місцем проживання ОСОБА_6 ); довідкою від 29.02.2016 року № 01-17/190 (суд не послався на її зміст), а також постановою про визнання в якості речового доказу від 28.04.2016 року, згідно якій в якості речового доказу визнано зерно пшениці загальною вагою 63 кг, яке передано під розписку представнику потерпілого ОСОБА_9 .

Хоча суд першої інстанції послався на ці докази в обґрунтування вироку, але не перевірив їх на відповідність вимогам ст. 86 КПК України щодо допустимості доказів.

З протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення вбачається, що ця заява надійшла 26.02.2016 року о 10:24 від ОСОБА_9 головного бухгалтера ТОВ СП «Святовіт», в якій міститься повідомлення про викрадення зі складу ТОВ зерна пшениці, але ж не зазначено в якій кількості (а.с. 58).

Поза увагою суду залишилася та обставина, що ця заява не містить відомостей, коли саме та під яким номером вона була зареєстрована у відділі поліції.

Як слідує з заяви представника потерпілого ОСОБА_9 до слідчого СВ Казанківського ВП Новобузького ВП ГУНП України в Миколаївській області, вона надала дозвіл оглянути територію складу, належного ТОВ СП «Святовіт» (а.с. 39). Крім того, від матері обвинуваченого ОСОБА_10 теж надійшла заява про надання нею дозволу на проведення огляду у належному їй домоволодінні (а.с.41).

Зазначені заяви ОСОБА_9 та ОСОБА_10 взагалі не містять дати їх подання.

Згідно даним протоколів огляду місця події, в с. Нововасилівка на території ферми ТОВ СП «Святовіт» ця слідча дія відбулася 26.02.2016 року в період часу з 10:53 до 11:24, а за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 в той же день, в період часу з 11:59 до 12:24.

Між тим, в телеграмі Казанківського відділення поліції Новобузького відділу ГУНП в Миколаївській області, яка надійшла до ГУ НП в Миколаївській області, містяться інші відомості щодо часу вчинення злочину (а.с. 59), а саме, ОСОБА_9 повідомила, що злочин вчинено 26.02.2016 року о 16:40.

Також поза увагою суду залишилася та обставина, що у цьому повідомленні міститься посилання про вчинення крадіжки 5 тон зерна пшениці, хоча за місцем проживання ОСОБА_6 вилучено лише 63 кг зерна пшениці.

За таких обставин, під час судового розгляду залишилися не з`ясованими суттєві обставини, а саме: коли надійшла заява представника потерпілого ОСОБА_9 про вчинений злочин, коли фактично (дата та час) та при яких обставинах проводився огляд у домоволодінні ОСОБА_10 , тобто до чи після надання останньою дозволу на проведення огляду домоволодіння, та до чи після повідомлення ОСОБА_9 про вчинений злочин.

Крім того, стороною обвинувачення не надано відомостей, чи з`ясовувалося у ОСОБА_10 походження вилученого у неї зерна.

Під час судового розгляду стороною обвинувачення також не надано доказів того, що вилучене зерно вагою 63 кг викрадено саме ОСОБА_6 та доказів на підтвердження щодо способу вчинення інкримінованого йому злочину, чи є вилучене зерно ідентичним за сортом та якістю тому зерну, що знаходилося у приміщенні складу, не надано відомостей, кому належить приміщення складу та чи належить викрадене зерно ТОВ СП «Святовіт».

Також з довідки Казанківського районного військового комісаріату від 17 березня 2016 року вбачається, що ОСОБА_6 визнаний не придатним до військової служби через психічне захворювання (а.с. 53).

Як свідчить звукозапис судового процесу, обвинувачений фактично ніяких показань не надав, і лише не чітко відповідав на поставлені навідні запитання. В той же час, захисник звертав увагу суду щодо поведінки обвинуваченого в суді, яка у нього викликала сумніви щодо її адекватності.

Отже, з огляду на наявність у обвинуваченого психічного захворювання, під час досудового розслідування та при судовому розгляді не достатньо перевірені дані щодо поведінки обвинуваченого під час та після вчинення злочину, не вирішувалося питання щодо призначення судово-психіатричної експертизи на предмет з`ясування психічного стану обвинуваченого, тобто не дотримані вимоги ст. 509 КПК України.

Крім того, як слідує з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт затверджений прокурором та направлений до суду 29.04.2016 року, а захисник призначений 06.05.2016 року, тобто після закінчення досудового розслідування. Зазначене свідчить про порушення права обвинуваченого на захист, оскільки відповідно до п.3 ч.2 ст. 52 КПК України участь захисника у кримінальному провадженні є обов`язковою, а під час досудового розслідування обвинуваченому захисник не був забезпечений.

Таким чином, судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду, а також підхід суду до оцінки доказів суперечить основним завданням кримінального провадження та його загальним засадам, таким як верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Оскільки судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження порушені загальні засади кримінального провадження, тобто допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення а також допущена неповнота судового розгляду, вирок підлягає скасуванню, з призначенням нового судового розгляду.Тому, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню.

За результатами нового судового розгляду суду слід ухвалити законне, вмотивоване судове рішення з дотриманням усіх вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 410, 412, 415 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 24 червня 2016 року у відношенні ОСОБА_6 скасувати, призначивши новий розгляд в суді першої інстанції, в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3