Справа № 461/1980/16-к
Провадження № 1-кп/461/241/16
судового засідання
27.07.2016 року м. Львів
Галицький районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретарі - ОСОБА_2
за участю: прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника - ОСОБА_5
в с т а н о в и в:
У судовому засіданні прокурор Львівської місцевої прокуратури №1 Львівської області ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою, на 60 днів, оскільки такий закінчується 03.08.2016 р.
Захисник ОСОБА_5 щодо заявленого клопотання прокурора заперечив, просив обрати обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі, а саме домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав думку свого захисника ОСОБА_5 .
Заслухавши клопотання прокурора та думку учасників процесу, щодо заявленого клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що до обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.
Ухвалою суду від 30.03.2016 р. розгляд справи призначено до судового засідання, одночасно із продовженням строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою до 03.06.2016 р.
Ухвалою суду від 31.05.2016 р. обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою до 03.08.2016 р.
Згідно ч.1,2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно вимог ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Частиною 2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Наявність підозри в тому, що особа вчинила тяжкий злочин, є, звичайно, таким чинником, що належить до суті питання, однак сама по собі така підозра не може бути виправданням довготривалого тримання особи під вартою (рішення ЄСПЛ Калашников проти Росії від 15 липня 2002 року).
Відповідно до вимог ч.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України") після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) існування обґрунтованої підозри у вчиненні злочину перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.
Також, суд бере до уваги і правову позиції ЄСПЛ в рішенні у справі "Харченко проти України", згідно з якою питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.
Суд враховує тяжкість можливого покарання, матеріальне становище обвинуваченого наявність в останнього міцних соціальних зв`язків в місці постійного проживання, вік та стан здоров`я обвинуваченого.
Одночасно, суд звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_4 значний проміжок часу знаходяться під вартою, потерпілий та свідки у судове засідання не з`являються, що дають підстави вважати про їхнє свідоме ухилення від явки до суду.
В зв`язку з вищенаведеним, суд вважає за можливе змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Оскільки, такий запобіжний захід на думку суду є достатнім для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених КПК України.
Разом з цим, суд з`ясував в обвинуваченого ОСОБА_4 , чи належним чином він розуміє зміст своїх процесуальних обов`язків і чи усвідомлює наслідки їх порушення.
Керуючись ст.331 КПК України, суд, -
У задоволенні клопотання прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 Львівської області ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під ватрою - відмовити.
Змінити ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем постійного проживання АДРЕСА_1 , з обмеженням права покидати місце постійного проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:
1) не залишати місце постійного проживання: АДРЕСА_1 , без дозволу прокурора або суду цілодобово;
2) прибувати на виклик у визначений судом час;
3) утримуватись від спілкування з потерпілим та свідками по даному кримінальному провадженні.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 його обов`язки та наслідки їх невиконання.
Строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту 2 місяці - до 27.09.2016 року.
Контроль за виконанням вказаної ухвали покласти на Галицький ВП ГУНП у Львівській області.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 з тримання під вартою на домашній арешт змінити в залі суду.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1