АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/5081/14-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/349/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 червня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та доповнення до неї на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2015 року у об`єднаному кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 08 травня 2014 року за № 0001895 та 03 червня 2014 року за № 0001966, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, українця, громадянина України,

з середньо-спеціальною освітою, не працює, розлучений, на утриманні якого

перебуває неповнолітня дитина, раніше судимий:

1)30.04.2004 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області

за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць, на підставі ст. 104 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням строком на 2 роки. Згідно постанови Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.02.2005 року звільнення від відбування покарання з випробуванням скасовано, направлено для відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць;

2)16.09.2011 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області

за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 82 КК України, згідно постанови П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 15.04.2013 року невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 9 місяців 13 днів замінено на обмеження волі. Звільнений 16.11.2013 року відповідно до постанови Самарського районного суду м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 08.11.2013 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 2 місяці 9 днів,

зареєстрований та до затримання проживав за адресою:

АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6

захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі та доповненні до неї обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити вирок суду першої інстанції та пом`якшити призначене покарання, зменшивши його строк.

За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у вироку Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2015 року, ОСОБА_6 07 травня 2014 року приблизно о 23 год. 00 хв., знаходився біля центрального входу на стадіон «Електрометалург» по вул. Електрометалургів, 1, в м. Нікополь Дніпропетровської області, побачив потерпілого ОСОБА_9 , який проходив біля вказаного стадіону, та у нього виник умисел на напад з метою відкритого заволодіння чужим майном. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , наздогнавши потерпілого, потребував у потерпілого віддати гроші, і, почувши від потерпілого відмову, напав на нього та наніс потерпілому кулаком один удар у праве око, спричинивши тим самим тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, параорбітальної гематоми зліва, які згідно висновку експерта № 466 від 17.08.2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, котрі спричинили короткочасний розлад здоров`я, тобто застосував насилля, небезпечне для життя чи здоров`я потерпілого. Після чого, умисно, з корисливих мотивів заволодів, знявши з руки потерпілого, золотою каблучкою 585 проби, вагою 10 г., вартістю 5000 грн., мобільним телефоном «Нокіа 5230», що знаходився в кармані штанів потерпілого, вартістю 800 грн., з сім-картою оператора мобільного зв`язку «МТС», вартістю 10 грн., на рахунку якої було 10 грн., та грошовими коштами у сумі 90 грн., які належали потерпілому ОСОБА_9 , спричинивши йому матеріальний збиток на загальну суму 5910 гривень. З місця скоєння кримінального правопорушення втік, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_6 03 червня 2014 року приблизно о 16 год. 00 хв. знаходився біля буд. № 31 по вул. Некрасова в м. Нікополь Дніпропетровської області, побачив потерпілу ОСОБА_10 , яка проходила біля вказаного будинку, та у нього виник умисел на відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , наздогнавши потерпілу, схопив потерпілу ззаду за ланцюжок, зірвав його і таким чином умисно, відкрито, повторно, з корисливих мотивів викрав ланцюжок з кулоном, вартістю 3250 грн., який належить потерпілій ОСОБА_10 , спричинивши їй матеріальний збиток на вказану суму. З місця скоєння кримінального правопорушення втік, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Вищезазначені дії обвинуваченого були кваліфіковані у межах досудового розслідування за ч. 1 ст. 187 КК України, за ознаками нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій); за ч. 2 ст. 186 КК України, за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, з чим погодився суд першої інстанції в оскаржуваному вироку.

За вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років; за ч. 2 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України, до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.09.2011 року у виді обмеження волі строком на 1 рік 2 місяці 9 днів, що згідно пп. б) п. 1) ч. 1 ст. 72 КК України відповідає позбавленню волі строком на 7 місяців 4 дні, і остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 3 місяці.

Речові докази: телефон «Нокіа», що знаходиться у потерпілого ОСОБА_9 - вирішено залишити ОСОБА_9 ; ДВД-диски, що знаходяться в матеріалах кримінального провадження - вирішено зберігати в матеріалах кримінального провадження.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги та доповнення до неї обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації дій, зазначає, що свою провину у вчиненому визнав у повному обсязі та щиро розкаюється у скоєному, має хронічні захворювання: хронічний бронхіт, туберкульоз, ВІЛ, отит, є сиротою, на його утриманні перебувають неповнолітня дитина, старенькі бабуся і дідусь, які потребують догляду, має намір відшкодувати спричинену потерпілим шкоду, у зв`язку з чим просить пом`якшити йому покарання.

Під час апеляційного розгляду прокурор заперечував проти апеляційної скарги і доповнення до неї та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін; обвинувачений і його захисник, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу і доповнення до неї та наполягали на пом`якшенні покарання.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу і доповнення до неї учасниками судового провадження подані не були.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі і доповненні до неї доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 і доповнення до неї не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку суду, та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України в апеляційній скарзі і доповненні до неї не оскаржуються, а тому, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Між тим, на думку колегії суддів, доводи обвинуваченого щодо суворості призначеного покарання не заслуговують на увагу.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції достатньою мірою взяв до уваги обставини, що підлягають врахуванню відповідно до ч. 2 ст. 50, ст. 65 КК України, а саме те, що ним були вчинені кримінальні правопорушення - злочини, що згідно ст. 12 КК України є тяжкими злочинами; характеристику особи ОСОБА_6 , який раніше судимий (т. 1 а.к.п. 106, т. 2 а.к.п. 93), хворіє на хронічний бронхіт (т. 3 а.к.п. 95), на утриманні якого перебуває неповнолітня дитина, тривалий час ніде не працює, за місцем проживання характеризуються негативно (т. 2 а.к.п. 99), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (т. 1 а.к.п. 103-104); обставини, що пом`якшують покарання - визнання вини, часткове відшкодування шкоди; відсутність обставин, що обтяжують покарання, та призначив покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, з реальним його відбуванням, та з частковим приєднанням до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком від 16.09.2011 року Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області області, за правилами ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України.

Колегія суддів, також враховуючи наявність у обвинуваченого таких захворювань, як ВІЛ-інфекція 4-та клінічна стадія, туберкульоз (т. 3 а.к.п. 133, 146, 169, 170), погоджується з тим, що це покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 , та з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого та доповнення до неї цього висновку не спростовують, оскільки обставини, на які останній посилається, - визнання своєї провини у вчиненому, перебування на утриманні неповнолітньої дитини вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 .

Більш того, доводи ОСОБА_6 щодо його щирого каяття у скоєному є безпідставними, так як таке ставлення особи до скоєного повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці своєї протиправної поведінки, її щирому осуді та бажанні виправити ситуацію, що склалася. Однак в діях обвинуваченого не вбачається каяття, враховуючи в тому числі те, що завдану кримінальними правопорушеннями шкоду він не відшкодував, а викрадені у потерпілих речі були повернуті в ході досудового розслідування.

Посилання обвинуваченого у своїй апеляційній скарзі на те, що на його утриманні перебувають бабуся і дідусь, він є сиротою та хворіє на отит є голослівними, оскільки вивченням матеріалів провадження виявлено відсутність будь-якого документального підтвердження цього факту.

Крім того, характеристика особи обвинуваченого, а саме, те, що він є раніше неодноразово судимим (т. 1 а.к.п. 106, т. 2 а.к.п. 93), у тому числі, за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, скоїв тяжкі злочини, у тому числі, із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, повністю не відбувши покарання за попереднім вироком, у зв`язку з чим остаточне покарання обвинуваченому обрано із застосуванням положень ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, на думку колегії суддів, виключає можливість пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання, та свідчить про систематичність протиправної діяльності і стійку спрямованість обвинуваченого на незаконне збагачення у злочинний спосіб, що становить підвищену суспільну небезпеку.

За викладених обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та доповнення до неї.

Крім того, Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року внесено зміни до ч. 5 ст. 72 КК України, та визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Так, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинуваченому ОСОБА_6 04 червня 2014 року був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. З моменту обрання запобіжного заходу та до ухвалення вироку ОСОБА_6 не звільнявся з-під варти.

З огляду на наведене, з урахуванням вимог ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення ОСОБА_6 має бути зараховано строк призначеного йому покарання з 04 червня 2014 року, тобто з моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а не по день проголошення вироку включно, як зазначено у вироку суду першої інстанції.

За таких обставин, з урахуванням положень ч. 2 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції необхідно змінити в частині зміни дати зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , на підставі ч. 5 ст. 72 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та доповнення до неї залишити без задоволення.

Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2015 року у об`єднаному кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 08 травня 2014 року за № 0001895 та 03 червня 2014 року за № 0001966, відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України, змінити.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання час його попереднього ув`язнення з 04 червня 2014 року до 07 червня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.

На судові рішення першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4