№243/1103/16-к
№1-кп/243/237/2016
У Х В А Л А
07 червня 2016 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченої ОСОБА_4
захисника- ОСОБА_5
потерпілих- ОСОБА_6 , ОСОБА_7
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки
м. Горлівка Донецької області, громадянки України, з середньою
освітою, не працюючої, яка має на утриманні двох неповнолітніх дітей,
зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,
проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 .
Раніше судимої:
? 20.09.2005 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ст. ст. 187 ч. 2, 69 КК України до 5 року 1 місяця позбавлення волі; звільнена 12.03.2010 року по відбуттю строку покарання
? 12.03.2011 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст. ст. 15 ч. 1, 185 ч. 2 , 190 ч. 2 ,70 КК України до 4 років позбавлення волі; звільнена 10.02.2012 умовно достроково за ЗУ «Про амністію», не відбутий строк 2 роки 8 місяців 21 день
?11.10.2013 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст. ст. 185 ч. 2, ст.76,79 КК України до 2 років позбавлення волі з випробуванням на 3 роки.
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
Відповідно до обвинувальних актів ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за таких підстав.
12.01.2016 року приблизно о 11 годині 30 хвилин , ОСОБА_4 знаходилась у квартирі АДРЕСА_3 , а саме за місцем проживання потерпілого ОСОБА_6 . Так , знаходячись у зальній кімнаті вищевказаної квартири, ОСОБА_4 побачила на тумбі мобільний телефон марки «Нокіа» модель «6233» у корпусі чорного кольору. В цей час у неї виник умисел на таємне викрадення майна потерпілого ОСОБА_6 , а саме вищевказаного мобільного телефону. Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, протиправно, повторно, із корисливих мотивів, переслідуючи мету наживи та незаконного збагачення, ОСОБА_4 , знаходячись за вищевказаною адресою, усвідомлювала, що даний мобільний телефон належить потерпілому ОСОБА_6 , скориставшись тим, що навколо немає сторонніх осіб та ОСОБА_6 , які б могли припинити довести її злочини дії до кінця, таємно викрала чуже майно, що належить потерпілому ОСОБА_6 , а саме: мобільний телефон марки «Нокіа», модель «6233», IMEI : НОМЕР_1 , у корпусі чорного кольору, вартість якого складає 611 грн.11 коп., сім карта оператора мобільного зв`язку «Лайф», вартістю 12 грн. 75 коп. та на рахунку якої знаходилися грошові кошти в сумі 50 грн.; карта пам`яті на 1 ГБ, вартістю 36 грн. 11 коп.
Після чого, ОСОБА_4 з місця скоєного кримінального правопорушення зникла та розпорядилася викраденим майном на свій розсуд, чим заподіяла потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 709 грн. 97 коп.
21 лютого 2016 року приблизно о 00.30 годин ОСОБА_4 , знаходилася в гостях за адресою : АДРЕСА_4 . В момент відсутності господаря будинку вдома, у ОСОБА_4 , приблизно о 01.00 годині виник злочинний намір на таємне викрадення чужого майна, що належить ОСОБА_7 , а саме побутової техніки вказаного будинку.
Перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 у вищезазначений час, скориставшись тим, що потерпілої, а також господаря домоволодіння поряд не було, та за її діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, таємно, повторно , з корисливих мотивів викрала майно, що належить ОСОБА_7 , а саме LED телевізор BRAVIS LED 46D09 у корпусі чорного кольору вартістю 7314 грн. 21 коп., а також DVD плеєр ВВК DVP953HD чорного кольору, вартістю 801 грн. 69 коп. спричинивши останній шкоди на суму 8115,90 грн., після чого з місця події зникла, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Під час судового розгляду зазначених кримінальних правопорушень, обвинувачена та потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 уклали угоди про примирення, за умовами яких обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала свою провину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень та сторони узгодили призначення обвинуваченій покарання з кожним із потерпілих , у вигляді по 3 місяці арешту.
Вирішуючи питання про затвердження угоди, суд повинен виконати вимоги ст. 474 КПК України, в тому числі зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Для з`ясування добровільності укладення угоди у разі необхідності суд має право витребовувати документи, у тому числі скарги підозрюваного чи обвинуваченого, подані ним під час кримінального провадження, та рішення за наслідками їх розгляду, а також викликати в судове засідання осіб та опитувати їх.
Відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК угоду про примирення може бути укладено у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої та середньої тяжкості.
Під час з`ясування зазначених обставин, судом встановлено, що ініціаторами укладання угоди про примирення були саме обвинувачена та потерпілі .
Кримінальне правопорушення в якому звинувачується ОСОБА_4 відноситься до злочинів середньої тяжкості.
Разом з тим в суді встановлено, що під час допиту в суді обвинуваченої ОСОБА_4 за епізодом інкримінованого їй кримінального правопорушення у відношенні до викрадення майна потерпілого ОСОБА_6 , обвинувачена провину свою у вчиненні цього кримінального правопорушення не визнала, зазначаючи, що не мала наміру викрасти майно ОСОБА_6 , а взяла його телефон лише подзвонити та мала намір його повернути. В самій угоді про примирення з ОСОБА_6 , зазначено, що обвинувачена повністю визнає себе винною у вчиненні цього кримінального правопорушення. Зазначена обставина свідчить, що укладення угоди не було добровільним, та не відповідає в даному випадку волі обвинуваченої стосовно інкримінованого обвинувачення, виду та міри покарання .
Разом з тим умовами укладання угоди про примирення є : якщо кримінальне провадження стосується тільки приватних інтересів фізичної особи або приватного інтересу юридичної особи. Кримінальне правопорушення до категорії кримінальних проступків, злочинів невеликої або середньої тяжкості , або до справ приватного обвинувачення. Винна особа відшкодувала завдані ним збитки чи усунула шкоду. Відсутність заперечень з боку особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч.7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:
1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;
2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;
3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;
4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;
5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;
6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до переконання, що існують обгрунтовані підстави для відмови в затвердженні угоди про примирення між обвинуваченою ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_6 , оскільки умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін, оскільки обвинуваачена фактично не визнає своєї провини у вчиненні інкримінованого їй злочину за епізодом крадіжки у ОСОБА_6 , що вона пояснювала в суді під час надання своїх пояснень та під час з`ясування обставин необхідних при вирішенні питання про затвердження угоди . А також те, що є підстави , викладені вище, для висновку про те, що укладення угоди не було добровільним.
Стосовно затвердження угоди про примирення між обвинуваченою ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_7 суд виходить з того, що встановлені у справі обставини також не дають підстав для її затвердження.
Так за наявності існування загальних підстав для укладення угоди про примирення з потерпілою ОСОБА_7 , судом разом з тим встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 , раніше неодноразово судима за вчинення умисних корисливих злочинів та їй призначалось покарання у вигляді позбавлення волі.
Відповідно до роз`яснень наданих в Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11.12.2015року,- сторони угоди (незалежно від її виду) зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання та звільнення від його відбування з випробуванням (якщо домовленості щодо такого звільнення мали місце та сторони дійшли згоди).
Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи:
- положення пунктів 1-2 ч. 1 ст. 65 КК, тобто 1) у межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК, та 2) відповідно до положень Загальної частини КК. Зокрема, у випадку, коли в санкції статті (санкції частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, не встановлено мінімальної межі покарання, сторони мають виходити із положень розділу X Загальної частини КК;
- ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або б) інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; в) не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК.
Врахування означених вимог кримінального закону має бути відображено у змісті угоди, а узгоджена міра покарання повинна мати конкретний вираз.

Відповідно до роз`яснень наданих в Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року (із наступними змінами) , визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК) , а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у
побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Матеріали справи стосовно даних про особу обвинуваченої ОСОБА_4 свідчать, що остання є особою раніше судимою. Інкриміноване їй кримінальне правопорушення вчинила під час іспитового строку, що не було враховано при узгодженні виду та міри покарання. Тому суд приходить до переконання, що умови угоди не відповідають інтересам суспільства.
На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що за виявлених в суді обставин затвердження угоди про примирення між обвинуваченою ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_7 , умови якої не відповідають інтересам суспільства, не можливе і в її задоволенні слід відмовити.
Вислухавши думку учасників судового процесу, суд приходить до переконання, що за виявлених в суді обставин затвердження угод про примирення не можливе і в їх задоволенні слід відмовити.
Керуючись ст. 314, 474, КПК України, суд
У Х В А Л И В :
Відмовити в затвердженні угоди про примирення укладеної 31 травня 2016року між обвинуваченою ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_6 ..
Відмовити в затвердженні угоди про примирення укладеної 07 червня 2016року між обвинуваченою ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_7 ..
Судове провадженняпродовжити у загальному порядку.
Суддя :