Справа №578/355/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/664/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 0000071 від 18 березня 2016 року за апеляційними скаргами першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_9 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_7 на вирок Краснопільського районного суду Сумської області від 17 травня 2016 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Луциківка, Білопільського району, Сумської області, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, пенсіонерки, не одруженої, мешканки АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_9 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , та захисника ОСОБА_7 в яких:

- вимоги апеляційних скарг першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_9 , та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , тотожні, і в них не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_8 , прокурори просять вирок суду щодо останньої змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Привести у відповідність до вимог закону України про кримінальну відповідальність призначене ОСОБА_8 покарання та вважати її засудженою за ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покласти на неї обов`язки, передбачені ст.76 КК України, зазначені у вироку суду першої інстанції. В іншій частині вирок залишити без зміни;

- захисник ОСОБА_7 просить вирок суду щодо ОСОБА_8 змінити в частині міри покарання, призначивши їй міру покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді одного року позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити її від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання за цим законом у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та зобов`язано у відповідності до вимог ст.76 КК України: не виїжджати за межі країни без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до виконавчого органу.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування вимог поданих апеляційних скарг:

- перший заступник прокурора Сумської області ОСОБА_9 та прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 в обґрунтування своїх вимог посилаються на аналогічні підстави, і зокрема зазначають, що призначаючи ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України у виді 5 років позбавлення волі, судом не було взято до уваги положення ч.3 ст. 68 КК України, які регламентують, що за вчинення замаху на злочин, максимальний розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку, передбаченого санкцією статті, що в даному випадку становить 4 роки позбавлення волі;

- захисник ОСОБА_7 також вказує, що суд призначаючи ОСОБА_8 покарання, проігнорував положення ч.3 ст.68 КК України, згідно з якими максимальний строк покарання ОСОБА_8 становить 4 роки позбавлення волі. Крім того, захисник зазначає, що суд при призначенні покарання ОСОБА_8 не достатньо врахував її повне визнання вини у скоєному та щире каяття, позитивні характеристики за місцем проживання, пенсійний вік, відсутність тяжких наслідків від її дій та претензій з боку потерпілої сторони, у зв`язку з чим безпідставно не застосував положення ст.69 КК України;

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як визнав доведеним суд першої інстанції, ОСОБА_8 , 17 березня 2016 року, близько 13.30 год., знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, законно перебувала в будинку ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 . Там, в зв`язку з відмовою останньої надати їй грошей в борг, вирішила відкрито заволодіти грошима потерпілої в сумі 300 грн., при цьому, застосовуючи насильство, яке не було небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, нанесла молотком, який принесла з собою, два удари по голові ОСОБА_11 , завдавши легких тілесних ушкоджень, однак потерпіла та її чоловік припинили протиправні дії ОСОБА_8 , забравши молоток та вигнавши її з будинку. Тим самим, з причин, що не залежали від волі ОСОБА_8 , вона не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційні скарги першого заступника прокурора Сумської області та прокурора у кримінальному провадженні, а також частково апеляційну скаргу захисника, пояснення обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 , які підтримали у повному обсязі свою апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 підлягають до повного задоволення, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню частково, з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 ніким не оспорювалися і докази щодо них на підставі ч.3 ст.349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Що ж стосується доводів апеляційних скарг з приводу порушення судом першої інстанції вимог чинного законодавства щодо загальних засад призначення покарання, то вони заслуговують на увагу.

Так, судом визнано доведеним, що ОСОБА_8 вчинила незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Положення ч. 3 ст. 68 КК України передбачає, що за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 визнана винною за ч. 3 ст.15 ч.2 ст. 186 КК України. Санкція ч. 2 ст. 186 КК України передбачає максимальний строк покарання у виді позбавлення волі - 6 років, тобто дві третини від цього строку становлять 4 роки.

Суд першої інстанції не врахував цих положень закону України про кримінальну відповідальність і призначив ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст.15 ч.2 ст. 186 КК України 5 років позбавлення волі, що перевищує максимально можливе.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку, суд першої інстанції при призначенні міри покарання неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.4 ч.1ст.409 КПК України є підставою для зміни чи скасування вироку.

За таких обставин, вирок суду в частині призначеного обвинуваченій ОСОБА_8 покарання підлягає зміні, а призначене судом першої інстанції покарання п`ять років позбавленню волі - приведенню у відповідність до ч.3 ст. 68 КК України та зменшенню.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу можливості звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням з підстав, вказаних у вироку.

Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 з приводу можливості застосування положень ст.69 КК України, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 .

Так, при призначенні обвинуваченій покарання, суд першої інстанції дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину проти власності, її особу, яка досягла пенсійного віку, за місцем проживання характеризується позитивно, до обставин, що пом`якшують покарання суд відніс визнання своєї, обставинами, що обтяжують покарання суд визнав вчинення злочину щодо особи похилого віку та вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Тобто, при призначенні ОСОБА_8 покарання судом було належним чином враховано всі обставини справи, у тому числі й ті, на які робиться посилання в апеляційній скарзі захисника, та судом першої інстанції був зроблений обґрунтований висновок про відсутність підстав для застосування ст.69 КК України. З даними висновками суду першої інстанції погоджується й колегія суддів, та вважає рішення суду першої інстанції в цій частині вірним.

За таких обставин, апеляційні скарги першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 підлягають задоволенню, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити повністю, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Краснопільського районного суду Сумської області від 17 травня 2016 року відносно ОСОБА_8 , в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, в частині призначеного їй покарання змінити,

Вважати ОСОБА_8 засудженою за ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України: не виїжджати за межі країни без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до виконавчого органу.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.