Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-сс/781/139/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - 286 (215) Доповідач у суді ІІ-ї інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.05.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

перекладача ОСОБА_7 ,

захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіровограда матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 травня 2016 року, якою щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Доха, держави Катар, громадянина Арабської Республіки Єгипет, Араба, студента 4 курсу Кіровоградської льотної академії Національного авіаційного університету, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на два місяці, а саме: з 18 год. 00 хв. 06.05.2016 року, а в подальшому щоденно з 16 год. 30 хв. до 07 год. 00 хв., починаючи з 07.05.2016 року по 05.07.2016 року включно, з покладенням відповідних обов`язків.

ВСТАНОВИЛА:
Органом досудового розслідування ОСОБА_11 повідомлено про підозру у тому, що він 25.04.2016 близько 16.10 год. керуючи автомобілем Porsche Cayenne, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на праві приватної власності, в порушення вимог п. п. 1.5, 2.3 (б, д), 12.1, 10.1,14.2, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, рухаючись в світлий час доби по проспекту Винниченка, з боку вул. Жовтнева Революція в напрямку вул. Калініна в м. Кіровограді, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху та під час обгону виїхав на смугу зустрічного руху, не вибрав безпечний боковий інтервал між зустрічним транспортним засобом, в зв`язку з чим допустив зіткнення з автомобілем Skoda Octavia А5, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , який рухався в зустрічному напрямку, після чого сталося зіткнення з автобусом БАЗ-2215, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_13 , після чого двигун автомобіля Skoda Octavia А5 вирвало з місця кріплення і надалі відкинуло в праву бокову частину автомобіля Mercedes Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_14 , який рухався по проспекту Винниченка з боку вул. Жовтнева революція.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля Porsche Cayenne, ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження, від яких помер в Кіровоградській обласній лікарні, а пасажир Ісмаїл Мохамед отримав тілесні ушкодження та був доставлений до Кіровоградської обласної лікарні.

Водій автомобіля Skoda Octavia А5 - ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до Кіровоградської обласної лікарні.

04 травня 2016 року ОСОБА_16 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000049 від 26.04.2016 року, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

06 травня 2016 року ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда, частково задоволено клопотання старшого слідчого відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_17 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_10 та обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту, з покладенням відповідних обов`язків.

Суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_18 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, але вперше притягується до кримінальної відповідальності, має міцні соціальні зв`язки за місцем свого постійного проживання у м. Кіровограді, зареєстрований за адресою, АДРЕСА_1 , де на праві приватної власності має частину житлового будинку, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 , одружений, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 01.06.2013 року, навчається в Кіровоградській льотній академії Національного авіаційного університету, час навчання з 08.00 год. до 16.00 год., у вільний від навчання час працює, за місцем роботи характеризується позитивно, добровільно відшкодував збитки заподіяні під час пошкодження транспортного засобу громадянину ОСОБА_19 .

Разом з тим, як встановлено під час розгляду даного клопотання підозрюваному не було відкрито всіх матеріалів кримінального провадження, а саме протокол огляду трупа, відсутній протокол огляду місця події. Крім того, згідно з постанови про відмову в задоволенні клопотання від 05.05.2016 року, старшим слідчим ОСОБА_17 відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_20 про залучення до кримінального провадження в якості потерпілого ОСОБА_21 , котрий зазначений потерпілим у клопотанні слідчого.

Згідно з наданими у судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_22 вона є дружиною підозрюваного, одружені 3 роки, підозрюваний проживає в Україні з 2010 року, на початку 2016 року він виїжджав у м. Доха, держави Катар, оскільки хворіла його матір, перетинати кордон України в теперішній час підозрюваний не має наміру та можливості, оскільки після дорожньо-транспортної пригоди він таку можливість втратив.

Проте викладені в клопотанні обставини свідчать про наявність передбачених законом підстав для застосування відносно ОСОБА_10 запобіжного заходу, оскільки наявна обґрунтована підозра у вчиненні останнім кримінального правопорушення та існування ризиків перешкоджання вказаною особою кримінальному провадженню, а саме переховування від органів досудового розслідування або суду в зв`язку з розумінням можливості призначення покарання у вигляді позбавлення волі.

Таким чином, слідчий суддя визнав за необхідне застосувати відносно ОСОБА_10 більш м`який запобіжний захід ніж той, який зазначений у клопотанні, а саме запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Не погоджуючись з вказаним рішенням прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та постановити нову, якою задовольнити клопотання старшого слідчого відділу СУ Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_17 та обрати відносно підозрюваного у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру судових рішень за № 0000049 від 26.04.2016 ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

В обґрунтування апеляції вказав, що слідчий суддя розглядаючи клопотання у кримінальному провадженні належним чином не з`ясував всіх обставин визначених у п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України, які під час розгляду клопотання обґрунтовано прокурором у провадженні, що у подальшому потягло за собою прийняття рішення про відсутність підстав для його задоволення, хоча у судовому рішенні доводи сторони обвинувачення викладено, як обґрунтування до застосування запобіжного заходу підозрюваному саме у виді тримання під вартою, а наведені ризики та обґрунтованість неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів не спростовано. Слідчим суддею у порушення вимог п.п. 2-5 ч. 1 ст. 196 КПК України не вказано, які ж саме обставини суд прийняв до уваги, як ризик визначений ст. 177 КПК України, аналогічно як і обставин, які свідчать про достатність застосування до підозрюваного ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою для запобігання ризикам визначеним ст. 177 КПК України, при цьому не пославшись на ті докази, які обґрунтовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Крім того, слідчим суддею вказані обставини під час прийняття рішення, які не встановлено та не з`ясовано, а у подальшому і не відображено у рішенні про застосування до підозрюваного ОСОБА_18 міри запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, окрім доводів сторони захисту про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди потерпілому ОСОБА_12 , що належить виключно до компетенції суду під час вирішення питання по суті обвинувачення за результатами розгляду кримінального провадження, та наявністю соціальних зав`язків, які нібито підтверджуються позитивною характеристикою за місцем роботи підозрюваного.

Разом з тим, суд взагалі не надав належної оцінки тій обставині, що підозрюваний народився в м. Доха, держава Катар, хоча сам фактично являється громадянином Арабської Республіки Єгипет, що вказує на очевидну можливість переховування від органів досудового розслідування та/або суду, у тому числі і шляхом залишення території України. Також підозрюваний має частку нерухомого майна в АДРЕСА_1 , однак без будь яких правовідносин проживає нібито в АДРЕСА_2 . Наведене вказує, що останній має можливість вільного пересування, як по території України так і виїзду за її межі, що підтверджується показаннями ОСОБА_22 даними під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу про те, що підозрюваний на початку поточного року виїжджав на територію м. Доха, держава Катар.

За таких умов застосування відносно ОСОБА_18 більш м`якого запобіжного заходу аніж утримання під вартою не дасть можливості здійснювати дієвий контроль за його поведінкою та виконанням ним покладених процесуальних обов`язків, при тому, що суд навіть не врахував ту обставину, що паспорт громадянина Арабської Республіки Єгипет та посвідка на проживання залишені у підозрюваного, а обмеження щодо його виїзду з України не застосовано так само, як і вилучення документів.

Також, не зрозумілими являються підстави врахування слідчим суддею позитивної характеристики ОСОБА_10 за місцем його роботи, так як суду не надано взагалі таких характеристик, а більше того, останній є студентом та у офіційних трудових правовідносинах з підприємствами, установами та організаціями всіх форма власності на території міста та області не перебував.

Твердження суду, яке знайшло своє відображення в ухвалі про застосування відносно ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, про його позитивну характеристику являється за наведених вище умов хибним, та не відповідає матеріалам провадження. Більше того, не зважаючи на обґрунтування прокурора щодо неможливості застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів слідчий суддя у своєму рішенні не спростовуючи вказані обставини послався лише на не можливість застосування тримання під вартою.

В поданих запереченнях захисники адвокати ОСОБА_9 та ОСОБА_8 просили відмовити в задоволені апеляції прокурора, а ухвалу слідчого судді залишити без змін. Зазначають, що на даний час висунута їх підзахисному підозра не є обґрунтованою. Вказують на відсутність ризиків, передбачених п.1 та 3 ч.1 ст. 177 КПК України на які послався слідчий в клопотанні, а сама по собі тяжкість кримінального правопорушення, у вчинені якого ОСОБА_11 повідомлено про підозру, не є підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Також зазначають, що головним мотивом та аргументом сторони обвинувачення щодо застосування до їх підзахисного підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є те, що він є уродженцем м. Доха держави Катар, громадянином Арабської Республіки Єгипет.

Відповідно вимог ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, користування правами та свободами має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри,мови, релігії, національного чи соціального походження, або за іншою ознакою. Статтею 26 Міжнародного пакту про громадські і політичні права (ратифікований Указом Президента Верховної Ради Української РСР від 19 жовтня 1973р. 2148-У111) передбачено рівність всіх людей перед законом і їх право без будь-якої дискримінації на рівний захист закону, а відповідно вимог статті 6 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» всі особи незалежно від їх певних ознак мають рівні права і свободи, а також рівні можливості для їх реалізації. Форма дискримінації з боку державних органів, їх посадових осіб, юридичних осіб публічного та приватного права, а також фізичних осіб, визначені статтею 5 цього Закону, забороняється.
Враховуючи зазначене сторона захисту вважає, що мотивація як клопотання слідчого так і апеляційної скарги містять явні дискримінаційні прояви, оскільки якщо б підозрюваний був громадянином та уродженцем України, у сторони обвинувачення не було б можливості цей аргумент в обґрунтування одного із ризиків.
Заслухавши доповідача, висновок прокурора, який підтримав подану апеляційну скарги, захисників - адвокатів ОСОБА_23 , ОСОБА_9 та підозрюваного ОСОБА_10 , які просили залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора, а ухвалу суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за таких підстав.

З клопотання слідчого та матеріалів справи вбачається, що досудовим слідством здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000049, внесеного 25 квітня 2016 року до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України у вчинені якого ОСОБА_11 повідомлено про підозру 05 травня 2016 року.

Відповідно матеріалів справи слідчий в клопотанні про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою і прокурор в судовому засіданні вказують, що по відношенню до підозрюваного ОСОБА_10 існують ризики, передбачені пунктами 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Зазначають, що ОСОБА_18 будучи обґрунтовано підозрюваним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, яке є тяжким та внаслідок якого настала смерть одного потерпілого, а інші потерпілі отримали тілесні ушкодження, має реальну можливість переховуватись від органів досудового розслідування або суду, оскільки являється громадянином Арабської Республіки Єгипет, зареєстрований в АДРЕСА_1 , однак без будь яких правовідносин проживає нібито в АДРЕСА_2 , а тому може виїхати з території України. Також зазначають, що підозрюваний може незаконно впливати на потерпілих, один із яких є його товаришем і їхав в якості пасажира в автомобілі та впливати на свідків.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно ч.2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав.
Згідно п.3 ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суду належить з`ясувати, чи тримання особи під вартою до судового розгляду є таким запобіжним заходом, який забезпечив би його належну процесуальну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків та чи є можливість обмежитися в даному випадку, застосуванням менш суворого запобіжного заходу.
Слідчий у клопотанні про обрання міри запобіжного заходу та прокурор у судовому засіданні обґрунтовували необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою запобіганню спробам переховуватись від органів досудового розслідування або суду та незаконно впливати на потерпілого, свідків.
Статтею 8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, який застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Без наведення конкретних фактичних обставин які вказують на дійсну необхідність застосування саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою, тобто без конкретного їх обґрунтування, є порушенням вимог статей 178, 179 КПК України, ст.9 Конституції України та положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, відповідно до яких позиція вказаного суду є обов`язковою для виконання і судами України при розгляду судових справ.
Однак, як вбачається із наданих матеріалів наведені у клопотанні слідчого ризики, на які також посилався прокурор під час розгляду справи, є загальними, ґрунтуються лише на одних припущеннях та в свою чергу спростовуються наступними.
Так, ні слідчим ні прокурором не доведено відповідними доказами придбання підозрюваним проїзних документів, розпродаж майна, залишення місця навчання в м. Кіровограді, звільнення з роботи тощо, тобто намір підозрюваного ОСОБА_10 виїхати із території України та переховатись від органів досудового розслідування та/або суду.
Навпаки як убачається із наданих матеріалів ОСОБА_18 має місце реєстрації та проживання, також має на праві приватної власності частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Підозрюваний одружений на громадянці України, українці за походженням, є студентом 4 курсу Кіровоградської льотної академії Національного авіаційного університету де навчається на денній формі, у вільний від навчання час працює де характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності притягується вперше, в добровільному порядку відшкодовує шкоду потерпілим про що свідчить копія розписки.
Вказані обставини були враховані слідчим суддею при прийнятті рішення про застосування до підозрюваного ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, а тому спростовують доводи апеляції прокурора про те, що слідчим суддею були істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону, а посилання прокурора на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, взагалі не мотивовано та не зазначено конкретних підстав для такого висновку.
Посилання слідчого на наявність ризику як незаконний вплив на потерпілого також є загальним та ґрунтується лише на припущенні. Так, слідчий у своєму клопотанні послався на те, що підозрюваний може впливати на свого товариша, який знаходився в автомобілі підозрюваного і отримав тілесні ушкодження. Вказаною особою є ОСОБА_21 , якому слідчий, відповідно постанови від 05.05.2016 року, відмовив у визнанні потерпілим, тобто на час розгляду слідчим суддею клопотання про обрання міри запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_10 , будь якого потерпілого в кримінальному провадженні не було.
Під час апеляційного перегляду справи відповідно додатково наданих як стороною захисту так і стороною обвинувачення матеріалів, а також із матеріалів клопотання слідчого про обрання щодо підозрюваного міри запобіжного заходу убачається, що ОСОБА_21 заперечує будь-який вплив на нього зі сторони підозрюваного. Навпаки зазначає, що міра запобіжного заходу у виді тримання під вартою є надто суворою для ОСОБА_10 і просить суд її не застосовувати.
Також відсутній та нічим не підтверджується будь-який вплив зі сторони підозрюваного на допитаного досудовим слідством 11.05.2015 року потерпілого ОСОБА_12 . Навпаки наявною в справі копією розписки підтверджується, що дружина потерпілого ОСОБА_24 отримала від дружини підозрюваного ОСОБА_22 певну суму коштів на лікування як часткове відшкодування завданої здоров`ю шкоди.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Алєксандер Макаров проти Росії», 15217/07, 12 березня 2009 року, вказано на необхідність національних органів влади навести на користь тримання особи під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами.
У рішенні в справі «Бойченко проти Молдови», 41088/05, 11 липня 2006 року, Європейський Суд з прав людини зазначив, що одне тільки посилання на відповідну норму закону без вказання підстав з яких вважаються обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою.
Посилання слідчого у клопотанні та прокурора в апеляції на саму тяжкість кримінального правопорушення у вчинені якого ОСОБА_11 повідомлено про підозру, та що слідчий суддя взагалі не надав належної оцінки тому, що підозрюваний народився в м. Доха, держава Катар, хоча сам фактично являється громадянином Арабської Республіки Єгипет, що вказує на очевидну можливість переховування підозрюваного від досудового розслідування та суду, колегія суддів вважає недостатніми підставами для застосування до підозрюваного запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.
Так, у рішенні в справі «Мамедова проти Росії», 7064/05, 01 червня 2006 року, Європейський Суд з прав людини зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
На підставі зазначеного колегія суддів дійшла висновку, що ні слідчий в своєму клопотанні, ні прокурор в судовому засіданні не довели та не підкріпили належними доказами реальну спробу підозрюваного ОСОБА_10 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також незаконний вплив на потерпілого, свідків, тобто наявність ризиків, передбачених п. 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України.
Також слідчим в клопотанні та прокурором в судовому засіданні не доведено та не підкріплено належними доказами неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого ніж тримання під вартою запобіжного заходу, а саме у виді домашнього арешту та, що такий вид запобіжного заходу не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Враховуючи зазначене, доводи викладені прокурором в апеляції, як підстави на його думку для скасування ухвали слідчого судді та обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не знайшли свого підтвердження, спростовуються зазначеними вище вимогами кримінального процесуального закону України, матеріалами справи, які свідчать про обґрунтованість висновків слідчого судді щодо необхідності обрання підозрюваному запобіжного заходу саме у вигляді домашнього арешту.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст. ст. 194, 196 КПК України, є законною та обґрунтованою, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 181, 376, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 травня 2016 року щодо ОСОБА_10 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді - підписи
Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2