АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1063/16 Справа № 191/2042/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 червня 2016 року м. Дніпро
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2016 року щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_6 ,

Встановила:
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на те, що суд не взяв до уваги, що СВК-94 є лімітною установою і тому адміністрація СВК-94 не в змозі надати роботу усім бажаючим за відсутності промислової зони. Вказує на те, що адміністрацією колонії при розгляді клопотання в суді першої інстанції не надано документів, які характеризують особу засудженого.
Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2016 року скасувати і застосувати до ОСОБА_6 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання через неповноту судового розгляду, неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів висновок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Посилається на те, що суд взяв до уваги тільки заперечення проти задоволення клопотання представника адміністрації СВК-94 та надані ним матеріали, однак не врахував, що засуджений за станом здоров`я не може виконувати роботу в тяжких умовах, він відбув ? частини строку покарання, мав заохочення та задовільну характеристику в виправних колоніях Херсонської та Донецької областях, свою провину та суспільну небезпеку в скоєному визнає та усвідомлює повністю.
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2003 року було засуджено за п. 10 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 153, ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 187, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України йому зараховано попереднє ув`язнення з 13 грудня 2002 року по 03 березня 2004 року включно.
Суд, відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення, своє рішення мотивував тим, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, з 2014 року не працює та заохочень не має.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення засудженого ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційних скарг його та захисника, думку прокурора про залишення апеляційних скарг без задоволення, ознайомившись з матеріалами провадження, перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як слідує зі змісту кримінального закону, положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові застосування умовно-дострокового звільнення.
Таким чином, однією з умов застосування до засудженого положень ст. 81 КК України і застосування до нього умовно-дострокового звільнення є те, що він став на шлях виправлення. Про вказане може свідчити його сумлінна поведінка і ставлення до праці.
Разом з тим, як встановив суд першої інстанції, виходячи з даних характеристики ОСОБА_6 , перебуваючи у СІЗО засуджений характеризувався посередньо, мав 2 стягнення, заохочень не мав; перебуваючи у ХВК-61 Херсонської області характеризувався задовільно, мав 2 стягнення та 8 заохочень; за час перебування у ЄВК-52 Донецької області характеризувався задовільно та мав 5 заохочень, стягнень не мав; до Синельниківської ВК-94 прибув 12 грудня 2011 року, на теперішній час не працевлаштований, бажання працювати не висловлює, від участі у суспільно-корисному житті відділення та установі при можливості ухиляється, провину та суспільну небезпеку в скоєному злочині визнає і усвідомлює повністю. 18 березня 2014 року та 01 квітня 2015 року рішенням адміністративної комісії СВК-94 ОСОБА_6 відмовлено у застосуванні ст. 81 КК України як особі, що не довела своє виправлення. Крім того, засуджений з 2014 року не працює та заохочень не має, що не може свідчити про те, що засуджений довів своє виправлення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.
Сам факт, що засуджений за станом здоров`я не може виконувати працю в тяжких умовах, відбув 3/4 частини строку покарання, мав заохочення та задовільну характеристику за час відбування в Херсонській виправній колонії № 61 та ЄВК-52 Донецької області, не може свідчити, що він став на шлях виправлення. Достатніх даних на підтвердження вказаного факту засуджений ОСОБА_6 та його захисник не навели в апеляційних скаргах та не надали при її розгляді.
Доводи ОСОБА_6 та його захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження щодо того, що засуджений за станом здоров`я не може виконувати працю в тяжких умовах, відбув 3/4 частини строку покарання, мав заохочення та задовільну характеристику за час відбування в Херсонській виправній колонії № 61 та ЄВК-52 Донецької області, знаходять своє підтвердження, але вони не впливають на рішення суду і не містять достатніх даних для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, про що наполягали в своїх апеляційних скаргах засуджений та його захисник.
Щодо посилань ОСОБА_6 на те, що адміністрація СВК-94 не в змозі забезпечити працею всіх бажаючих, вони не можуть впливати на факт застосування ст. 81 КК України.
Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по справі законного і обгрунтованого рішення.
Таким чином, колегія суддів вважає, що до ОСОБА_6 не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, та не вбачає підстав до задоволення клопотання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 537-539 КПК України, колегія суддів
Постановила:
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.

Судді
______________ _________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4