У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Волинської області на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 13 липня 2016 року,

в с т а н о в и в:
За вироком Любешівського районного суду Волинської області від 08 квітня 2016 року визнано винуватим та засуджено

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Вирішені питання про долю речових доказів та розподіл процесуальних витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 13 липня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

За вироком місцевого суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 16 квітня 2012 року близько 23:30 год. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «VOLKSWAGEN LT35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 92,6-96,8 км/год. (при дозволеній швидкості в межах населеного пункту 60 км/год.) дорогою сполученням Ратне Камінь-Каширський Велика Глуша Ветли Гірки зі сторони с. Велика Глуша Любешівського району в напрямку с. Гірки Любешівського району на 83 км + 20 м по вул. Радянська с. Ветли Любешівського району, у порушення вимог пунктів 2.3 (б), 2.9 (а), 12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалася при виникненні перешкоди для руху, яку він був спроможний виявити, перевищив дозволену в межах населеного пункту швидкість руху, не вжив заходів для зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля на задню частину велосипеда «ММВЗ АИСТ», яким у попутньому напрямку керував ОСОБА_5 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_5 помер на місці події.

У касаційній скарзі прокурор, не зазначаючи про незаконність засудження ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України, посилається на необґрунтованість ухвали суду апеляційної інстанції та порушує питання про її скасування у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Вказує на те, що суд апеляційної інстанції, формально розглянувши кримінальне провадження, не перевірив належним чином доводи апеляції прокурора, в якій порушувалося питання про невідповідність призначеного ОСОБА_4 покарання вимогам кримінального закону внаслідок м`якості. Посилається на невідповідність ухвали вимогам ст. 419 КПК України.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені копії судових рішень, колегія суддів вважає, що немає підстав для відкриття провадження з мотивів, наведених у касаційній скарзі.

Прокурором не оскаржуються доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненому злочині та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України. Окрім того, у касаційній скарзі не наведено обґрунтованих належним чином доводів щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, допущеного, на думку прокурора, судом апеляційної інстанції, які були б безумовними підставами для скасування оскаржуваного судового рішення судом касаційної інстанції.

Із наданих копій судових рішень убачається, що судом при призначенні ОСОБА_4 покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України ураховано тяжкість вчиненого ним злочину, дані про його особу, обтяжуючу покарання обставину.

Так, у скарзі прокурором не заперечується правильність визнання місцевим судом обтяжуючою покарання обставиною стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_4 , а з копії вироку вбачається, що суд при призначенні останньому покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке законом віднесено до категорії тяжких злочинів, дані про особу засудженого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризувався позитивно, виховує чотирьох неповнолітніх дітей. Також суд зважив на те, що ОСОБА_4 після наїзду на потерпілого не покинув місце дорожньо-транспортної пригоди та повідомив про скоєне правоохоронні органи, проте у подальшому розкриттю злочину не сприяв, намагався уникнути відповідальності шляхом повідомлення неправдивих відомостей.

Як убачається із копії ухвали, твердження прокурора щодо невідповідності призначеного ОСОБА_4 покарання тяжкості злочину та даним про особу останнього внаслідок м`якості, аналогічні тим, які висловлювались в суді апеляційної інстанції і були перевірені, а висновки апеляційного суду про голослівність цих доводів сторони обвинувачення належним чином мотивовані.
Окрім того, суд апеляційної інстанції, перевіривши твердження про повноту дослідження доказів судом першої інстанції, зазначив обґрунтовані підстави, з яких виходив при постановленні ухвали про залишення без задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, а обвинувального вироку щодо ОСОБА_4 без зміни.
У суду касаційної інстанції не має підстав не довіряти зазначеним висновкам суду апеляційної інстанції, які детально викладені в ухвалі, що відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
У скарзі не наведено обґрунтованих доводів щодо наявності таких порушень кримінального та процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, та були б підставами для його скасування, як про це зазначає вимогу особа, що подала касаційну скаргу.

Колегія суддів вважає, що призначене засудженому покарання у виді позбавлення волі є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що переконливих доводів про необхідність скасування оскаржуваного судового рішення щодо ОСОБА_4 із мотивів, наведених у касаційній скарзі прокурора, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України підстав для відкриття провадження немає.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 428 КПК України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Волинської області на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 13 липня 2016 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3