06.09.2016 Єдиний унікальний № 371/1071/16-к
Провадження 1кс/371/129/16
У Х В А Л А
Іменем України
6 вересня 2016 року м. Миронівка
Слідчий суддя Миронівського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представників юридичної
особи, на майно якого слідчий
просить накласти арешт ОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянувши у судовому засіданні в м. Миронівка в залі судових засідань клопотання у кримінальному провадженні №0000449 від 25.07.2016 старшого слідчого СВ Миронівського відділу поліції ГУ НП в Київській області майора поліції ОСОБА_6 про накладення арешту майно
в с т а н о в и в :
Старший слідчий СВ Миронівського ВП ГУ Національної поліції в Київській області майор поліції ОСОБА_6 звернулася до Миронівського районного суду Київської області з клопотанням, погодженим з прокурором Миронівського відділу Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області юристом 3-го класу ОСОБА_3 , про накладення арешту на бульдозер ДЗ-109Б д.н.з. НОМЕР_1 , рік випуску 2008, заводський номер НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_4 , обґрунтовуючи своє клопотання тим, що у провадженні СВ Миронівського ВП ГУ НП в Київській області перебуває кримінальне провадження №0000449 від 25.07.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 197-1, ч. 1 ст. 252 КК України. Вважає, що в ході досудового розслідування зібрано відомості, які дають достатньо підстав вважати, що бульдозер ДЗ-109Б д.н.з. НОМЕР_1 , рік випуску 2008, заводський номер НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_4 , який належить ПП «Коритище» є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та зберіг на собі його сліди.
У судове засідання слідчий не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про розгляд скарги.
Відповідно до вимог статті 306 КПК України відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.
Прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримала, просила накласти арешт на вказаний транспортний засіб також з підстав, визначених ч. 11 ст. 170 КК України, а саме: заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Представники власників майна ПП «Коритищанське» просили відмовити слідчому у задоволенні клопотання з огляду на ті обставини, що ПП «Коритищанське » здійснює обробіток більш, ніж 2000 га землі, у розпорядженні підприємства є лише один бульдозер, необхідний для виконання статутних завдань підприємства, накладення арешту на вказаний бульдозер негативно вплине на роботу підприємства. Також представники надали суду ряд договорів оренди земельних ділянок, посилаючись на ті обставини, що роботу бульдозер здійснював на орендованих земельних ділянках, що належать підприємству на праві користування, а тому не може йти мови ні про які неправомірні дії чи визнання бульдозера знаряддям вчинення злочину. Також представники зазначили, що в клопотанні слідчого не зазначено, з яких підстав можна вважати, що не накладення арешту на майно може сприяти його знищенню чи пошкодженню у майбутньому.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши клопотання, оглянувши додані до нього документи та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 252 КК України полягає у знищенні або пошкодженні будь-яким способом територій, взятих під охорону держави, об`єктів природно-заповідного фонду. Порушення правил охорони та використання об`єктів і територій природно-заповідного фонду, не пов`язане з їх умисним знищенням чи пошкодженням, тягне адміністративну відповідальність (ст. 91 КУпАП).

Об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 197-1 полягає у самовільному зайнятті земельної ділянки. Самовільне зайняття ділянки - це активні протиправні дії по заволодінню (захопленню) всупереч встановленому порядку земельної ділянки. Остання належить на праві власності іншій особі (фізичній чи юридичній), яка володіє нею на інших законних підставах (наприклад, на підставі договору оренди). Причому земельна ділянка для винної особи є чужою, вона не має необхідних і достатніх прав на володіння, користування чи розпорядження ділянкою як власник чи як особа, якій надано право постійно чи тимчасово володіти і користуватися нею.
Самовільне зайняття земельної ділянки з об`єктивної сторони може полягати у різних діях - у незаконному огорожуванні ділянки, знищенні і встановленні «своїх» межових знаків, у протиправному використанні землі у своїх потребах: обробка, удобрення землі, насадження насіння, дерев чи кущів, виконання меліоративних, інших робіт, завезення і розміщення будівельних матеріалів тощо. Але у всіх випадках особа протиправно заволодіває земельною ділянкою, вчинює відносно неї певні дії як «власник» чи «законний користувач» і при цьому порушує суб`єктивні інтереси учасників земельних правовідносин у галузі правомірного використання, відтворення та охорони земель.
Аналізований злочин є злочином з матеріальним складом: для встановлення об`єктивної сторони цього злочину слід встановити не тільки самовільне зайняття земельної ділянки, але й настання суспільно небезпечних наслідків - спричинення її власнику чи законному володільцю значної шкоди. Шкода визнається значною, якщо вона у сто і більше разів перевищує н. м. д. г. (див. примітку до ст. 197-1 КК України).
Злочин, передбачений ст. 197-1 КК України, визнається закінченим з моменту самовільного зайняття ділянки і настання вказаних суспільно небезпечних наслідків.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були обєктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У змісті клопотання не наведено жодних обґрунтованих доказів об`єктивно вважати, що відсутність арешту на бульдозер ДЗ-109Б д.н.з. НОМЕР_1 , рік випуску 2008, заводський номер НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_4 може в подальшому сприяти запобіганню можливості приховати, пошкодити, зіпсувати, знищити, перетворити, чи в інший спосіб зробити недоступним для слідства речовий доказ в кримінальному провадження.
Крім того, з огляду на пояснення представників ПП «Коритищанське» накладення арешту на єдиний транспортний засіб подібного призначення, який використовується для обробітку орендованих земель, на думку суду, не відповідає вимогам розумності та співрозмірності та є обмеженням права власності, що може потягти негативні наслідки для юридичної особи.
Також слідчий суддя звертає увагу, що з огляду на об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч. 1. ст. 252 КК України, у клопотанні слідчим не доведено, що обробіток землі здійснювався на територіях, взятих під охорону держави, та/або об`єкта природоохоронного-заповідного фонду, а не на земельних ділянках, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які передані ПП «Коритищанське» згідно залучених до матеріалів клопотання договорів оренди землі.
З огляду на об`єктивну сторону складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України (самовільне захоплення земельної ділянки), взагалі не вбачається можливості розглядати майно, на яке слідчий просить накласти арешт, як предмет вчинення злочину.
З огляду на викладене, клопотання слідчого не відповідає вимогам ч. 2 ст. 173 КПК України, а тому суд не знаходить підстав для задоволення клопотання про арешт майна.
На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 173 КПК України, слідчий суддя, -
у х в а л и в :
Клопотання старшого слідчого СВ Миронівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_6 про накладення арешту на майно залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: (підпис) ОСОБА_1
З оригіналом згідно
Слідчий суддя: ОСОБА_1
Секретар ОСОБА_2