АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/545/2016 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

- головуючого судді ОСОБА_2
- суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4
- при секретарі ОСОБА_5
- за участю прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року, згідно з яким:

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Шиштапа, Шамхорського району, Республіки Азербайджан, українець, громадянин України, з вищою освітою, розлучений, не працюючий, раніше не судимий, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

- визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та йому призначене покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину, та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Цим же вироком з ОСОБА_7 на користь Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги стягнуто 6.274, 42 грн. матеріальної шкоди на відшкодування витрат, понесених у зв`язку з лікуванням потерпілого, а також стягнуто на користь ОСОБА_8 22.742 грн. матеріальної шкоди та 100.000 грн. моральної шкоди, в доход держави судові витрати у сумі 1.597,08 грн. Крім цього, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «СКАЙД» на користь ОСОБА_8 60.821,03 грн. відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю, та 3.041,05 грн. моральної шкоди; -

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що 23 квітня 2015 року, приблизно о 05 годині 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Dacia Logan», д. з. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною проспекту М. Бажана від Південного мосту у напрямку вул. Б. Гмирі у м. Києві, допустив порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, а саме проявив неуважність та необачність, не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, рухаючись в правій смузі руху проїзної частини, проїжджаючи в районі будинку №14-А, не зміг постійно контролювати рух автомобіля внаслідок того, що заснув за кермом, що у подальшому призвело до виїзду автомобіля за межі проїзної частини та зіткнення з перешкодою у вигляді металевої електроопори.

Внаслідок зіткнення з металевою електроопорою пасажири ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які знаходилися в салоні автомобіля «Dacia Logan», д. з. НОМЕР_1 , отримали тілесні ушкодження.

При цьому порушення ОСОБА_7 п. 12.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіянням потерпілому ОСОБА_8 легких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень, у тому числі у виді закритої травми тазу; уламкового перелому лівої вертлюгової западини (зі зміщенням уламків) та закритої травми лівого стегна; перелому голівки лівої стегнової кістки.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність своєї винуватості, правильності юридичної кваліфікації своїх дій та погоджуючись з призначеним основним покаранням, посилаючись на невідповідність призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, а також необґрунтованість стягнутої з нього на користь потерпілого суми моральної шкоди в розмірі 100.000 грн., просить вирок суду першої інстанції в цій частині змінити.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги, обвинувачений зазначає, що, призначаючи йому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд першої інстанції позбавив його можливості продовжувати працювати водієм таксі, що є його єдиним доходом. Зазначає при цьому, що призначення додаткового покарання є правом, а не обов`язком суду, а тому просить скасувати додаткове покарання, оскільки позбавлений можливості відшкодовувати заподіяної шкоди потерпілому, яку також вважає завищеною і просить про її зменшення, з урахуванням його матеріального стану.

Розглянувши справу у відсутність потерпілих, їх представника, представника цивільного відповідача та обвинуваченого, які були належним чином повідомлені про день та час розгляду кримінального провадження, проте будь-яких відомостей, окрім представника цивільного відповідача, про поважність причин своєї неявки та клопотань про відкладення розгляду справи не надали; заслухавши доповідь судді, доводи прокурора про безпідставність апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 ; провівши судові дебати; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження та про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, та будь-ким із учасників процесу, у тому числі самим обвинуваченим ОСОБА_7 не оспорюються, а тому відповідно до положень ст. 404 КПК України не є предметом апеляційного розгляду та не перевіряються судом апеляційної інстанції.

Істотних порушень кримінального процесуального закону в цій частині, які б тягли зміну або скасування вироку суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Призначення ОСОБА_7 основного покарання у виді обмеження волі із застосуванням до нього ст. 75 КК України відповідає вимогам ст. 65 КПК України, за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого і особі обвинуваченого, є необхідним для їх виправлення і перевиховання.
При цьому, оскільки висновок суду першої інстанції в цій частині будь-ким із учасників кримінального провадження також не оспорюються та не оскаржується, то він також не перевіряється колегією суддів відповідно до вимог ст. 404 КПК України.
Що ж стосується висновку суду першої інстанції про призначення ОСОБА_7 відповідного розміру додаткового покарання, то колегія суддів визнає його правильним та обґрунтованим.
Так, всупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції, врахувавши:
- тяжкість вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесене до категорії злочинів середньої тяжкості;
- конкретні обставини справи та наслідки, що наступили від злочинних дій ОСОБА_7 , а саме грубе порушення обвинуваченим ПДР, дії якого під час перевезення пасажирів призвели до спричинення їм тілесних ушкоджень з послідуючим встановленням особі групи інвалідності, які свідчать про безвідповідальне ставлення ОСОБА_7 до інших учасників дорожнього руху під час керування транспортним засобом ;
- дані про особу обвинуваченого, який відповідно до матеріалів справи суспільно-корисною працею не займається та офіційно ніде не працює;
обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність застосування поряд з основним покаранням і додаткового покарання у виді позбавлення ОСОБА_7 права керування транспортними засобами, з чим також погоджується колегія суддів і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги в частині незастосування до обвинуваченого додаткового покарання.

Більше того, посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_7 на те, що суд першої інстанції не в достатній мірі врахував, що таке рішення позбавить його можливості працювати водієм, а відтак єдиного джерела доходу та можливості відшкодовувати завдану шкоду потерпілому, є безпідставними, оскільки обвинуваченим ні суду першої інстанції, ні колегії суддів не були надані будь-які достатні відомості про те, що неофіційна робота водієм таксі з використанням чужого транспортного засобу є єдиним джерелом доходу ОСОБА_7 .

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції додаткове покарання за ч. 1 ст. 286 КК України, є справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення аналогічних кримінальних правопорушень в майбутньому, а тому апеляційна скарга обвинуваченого в цій частині задоволенню не підлягає.

Також є необґрунтованими і апеляційні вимоги ОСОБА_7 в частині зменшення розміру стягнутої з нього на користь потерпілого моральної шкоди.

Так, під час розгляду цивільного позову ОСОБА_8 судом першої інстанції був правильно встановлений розмір такої шкоди у 100.000 грн.
При цьому суд, з огляду на принципи розумності та справедливості, обґрунтовано врахував обсяг втрат немайнового характеру потерпілого внаслідок спричинення йому моральних та фізичних страждань, погіршення здібностей потерпілого та позбавлення його можливості їх реалізувати внаслідок встановлення йому групи інвалідності, стан здоров`я потерпілого на даний час та розмір зусиль, необхідних для відновлення його попереднього стану, у зв`язку із чим апеляційна скарга обвинуваченого і в цій частині задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4