Справа № 141/85/16-к
Провадження №11-кп/772/709/2016
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 серпня 2016 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області
в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000179 від 10.11.2015 року по обвинуваченню
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с.Скоморошки Оратівського
району Вінницької області, українця,
громадянина України, раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_7 ,
потерпілої: ОСОБА_8 ,
обвинуваченого: ОСОБА_6
захисника адвоката: ОСОБА_9
за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_8 на вирок Оратівського районного суду Вінницької області від «17» березня 2016 року, -
в с т а н о в и в :
Вироком Оратівського районного суду Вінницької області від 17 березня 2016 ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки без позбавленням права керування транспортними засобами.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено ряд обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції; повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 25 000 гривень моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 3000 гривень витрат на правову допомогу.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 2394 грн. 72 коп. за проведення експертиз.
Вирішена доля речових доказів.
Як встановлено судом, водій ОСОБА_6 10.11.2015 біля 09 год. 30 хв. на автодорозі зі сполученням с. Скоморошки - с. Якимівка Оратівського району Вінницької області, керуючи технічно-справним автомобілем «ВАЗ 21093» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку с. Скоморошки, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості руху свого автомобіля в момент об`єктивної появи в полі зору тварини, яка вийшла на проїзну частину дороги з права на ліво по ходу руху автомобіля та під час об`їзду даної тварини виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з технічно-справним автомобілем «DaewooLanos» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався в зустрічному напрямку.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля«DaewooLanos» д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому IV ребра зліва з незначним зміщенням уламків, який відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1787 від 06.01.2016 відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого, понад 21 день розладу здоров`я, за відсутності небезпеки для життя в момент спричинення.
Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи №601а від 02.12.2015, в умовах даної пригоди водій автомобіля «ВАЗ 21093» д.н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_6 порушив вимоги п. п. 11.3, 12.3 Правил дорожнього руху України, де вказано: п. 11.3 - «На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.»; п.12.3 - «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди». Порушення вимог правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 знаходиться в причинному зв`язку з наслідками.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 ставить питання про скасування вироку Оратівського районного суду Вінницької області від 17.03.2016 року відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 286 КК України, в частині призначеного покарання, в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, так як при призначенні покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного , а саме не взято до уваги рецидив злочину. Крім того, зазначає, що судом першої інстанції, в порушення вимог ч.4 ст. 128 КПК України та ч.5 ст. 119 ЦПК України, прийняв до свого розгляду цивільний позов потерпілої про відшкодування моральної шкоди, який неоплачений судовим збором.
Захисник адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Оратівського районного суду Вінницької області від 17.03.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.1 ст. 286 КК України, в частині розміру моральної шкоди та витрат на правову допомогу, стягнувши з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 1000 грн. моральної шкоди та 500 грн. витрат на правову допомогу. В іншій частині вирок залишити без змін.
Вимоги захист мотивував тим, що вирок першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 моральної шкоди в розмірі 25 000 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн., є незаконним, необґрунтованим та не вмотивованим, та такий який суперечить вимогам постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Судом першої інстанції не зазначено і не вмотивовано, чому саме він визначив розмір моральної шкоди в сумі 25 000 грн. Крім того зазначає, що посилання потерпілої в позовній заяві про те, що були порушені та погіршені її актуальні життєві плани та через неможливість проведення активного громадського життя, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом. Також зазначає, що при задоволенні судом цивільного позову по моральній шкоді та по витратах на правову допомогу, судом не в повній мірі було враховано важкий матеріальний стан обвинуваченого ОСОБА_6 , та як він зазнав травм та тривалий період знаходився на лікуванні.
В апеляційній скарзі потерпілої ОСОБА_8 ставиться питання про зміну вироку Оратівського районного суду Вінницької області від 17.03.2016 року, в частині вирішення її цивільного позову. Просить задовольнити її цивільний позов в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_6 на її користь завдану їй моральну шкоду в розмірі 74 412 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 грн.
Потерпіла свої вимоги мотивувала тим, що судом першої інстанції незаконно та необґрунтовано було зменшено розмір моральної шкоди та витрат на правову допомогу, та при цьому не враховані вимоги ч.3 ст. 23 ЦПК України, щодо глибини її фізичних та душевних страждань, погіршення її здібностей.
В свої запереченнях на апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , захисник адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Оратівського районного суду Вінницької області від 17.03.2016 року в частині призначеного покарання ОСОБА_6 залишити без змін.
Вважає вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання ОСОБА_6 обґрунтованим і законним, оскільки ОСОБА_6 раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, а тому таку обтяжуючу обставину, як рецидив злочину, про яку зазначає прокурор в своїй апеляційній скарзі вважає безпідставною.
Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та заперечили проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілої, потерпілу ОСОБА_8 , яка підтримала свою апеляційну скаргу в повному обсязі, міркування прокурора, який підтримав частково апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні в частині призначеного покарання та просив застосувати до ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення прав керування транспортними засобами, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
Суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, є обґрунтованими.
Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 розглядалось відповідно до ст. 349 ч.3 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового розгляду суд, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорювались.
Судом з`ясовано, чи правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи та розмір цивільного позову в апеляційному порядку.
Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК є правильною та в апеляційних скаргах не оспорюється.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд врахував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, крім того, апеляційний суд бере до уваги те, що злочин обвинуваченим був скоєний з необережності, тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства та без позбавлення права керування транспортними засобами.
Крім того, доводи в апеляційній скарзі прокурора про те, що при призначенні покарання ОСОБА_6 , судом першої інстанції не взято до уваги таку обтяжуючу обставину, як рецидив злочинів - є безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 раніше не судимий.
Доводи прокурора про м`якість призначеного покарання є непереконливими.
Щодо вимог, викладених в апеляційній скарзі потерпілої ОСОБА_8 щодо збільшення розміру позовних вимог в частині відшкодування моральних збитків, то судом першої інстанції дана вірна оцінка позовним вимогам, заявленим потерпілою, та стягнуто моральну шкоду та витрати на правову допомогу, відповідно до вимог чинного законодавства.
Цивільний позов судом першої інстанції задоволено частково та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої відповідно до вимог чинного законодавства та при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди потерпілому, суд першої інстанції вірно врахував положення Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 р., зокрема п. 4, який встановлює, що відповідно до ст.137 ЦПК (1502-06) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. А також п. 9 вказаної Постанови, згідно якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, при цьому враховано те, що потерпілою розмір моральної шкоди завищений та необґрунтований.
Крім того вирішення питання про збільшення цивільного позову потребує проведення судового слідства, однак в апеляційному суді учасники провадження не заявляли клопотань про повторне дослідження обставин щодо цивільного позову за умови, що вони досліджені судом першої інстанції неповністю або з порушеннями, та дослідження доказів, які не досліджувались судом першої інстанції.

Вимоги захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , щодо зменшення сум розміру моральної шкоди та витрат на правову допомогу, також є безпідставними та необґрунтованими, так вище зазначалось, що судом дана вірна оцінка позовним вимогам, заявленим потерпілою, та стягнуто моральну шкоду та витрати на правову допомогу відповідно до вимог чинного законодавства.
За таких обставин, ухвалений судом першої інстанції вирок щодо ОСОБА_6 є законним і обґрунтованим, а тому зміні чи скасуванню за поданими апеляційними скаргами не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, суд
у х в а л и в :
Апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Оратівського районного суду Вінницької області від 17 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, без змін.
Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі 3-х місяців, з моменту її оголошення.

Головуючий (підпис ) ОСОБА_2
Судді: (підписи) ОСОБА_3
ОСОБА_4
Згідно оригіналу.
Суддя: