Дата документу Справа № 314/5624/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 314/5624/14-к Головуючий в 1 інстанції
Провадж. № 11-кп/778/967/16 ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 162 Доповідач в 2 інстанції
КК України ОСОБА_2

УХВАЛА
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
розглянула 23 червня 2016 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 квітня 2016 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Ново-Златопіль Гуляйпільського району Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України.
Учасники судового провадження:
представник потерпілої адвокат ОСОБА_9 ,
обвинувачений ОСОБА_6 ,
захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_10 .
Встановлені вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 квітня 2016 року обставини:
Дана земельна ділянка охороняється співробітниками охоронної фірми «Тритон», де достовірно знаючи, що вказана огороджена територія земельної ділянки належить ОСОБА_8 , чим порушив недоторканість іншого володіння останньої.
Потім, 07 червня 2014 року, близько 18 год. 20 хв. ОСОБА_6 , маючи умисел направлений на порушення недоторканості іншого володіння особи, знову прийшов до огороженої по периметру території земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 , що по праву власності належить ОСОБА_8 , яка охороняється співробітниками охоронної фірми «Тритон», де достовірно знаючи, що вказана огороджена територія земельної ділянки належить ОСОБА_8 , пройшов до вказаної території, тим самим своїми діями, незаконно проникнув до території, що належить ОСОБА_8 , чим порушив недоторканість іншого володіння останньої.
Вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 квітня 2016 року:
ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України і йому призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 1357 гривень, моральну шкоду 3000 грн.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , посилається на

- неправомірне порушення слідчим кримінального провадження щодо нього та обвинувачення його в незаконному проникненні до іншого володіння особи з огляду на відсутність заяви потерпілої про злочин відповідно до вимог ст. 477 КПК України;

- недостатність та недопустимість наданих стороною обвинувачення доказів для визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 192 КК України;

- покладення в основу вироку неузгоджених та суперечливих доказів, всупереч заявленим ним клопотанням про їх недопустимість, зважаючи на проведення обшуку 13 березня 2014 року з порушенням вимог закону, рівно як і невідповідність протоколу обшуку від 14 березня 2014 року вимогам КПК України, використання в якості доказів його вини показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які також є недопустимими доказами, оскільки являються показаннями з чужих слів, з урахуванням того факту, що жоден з них небачив як він, ОСОБА_16 , проникав до ділянки, таким ж є й показання свідка ОСОБА_8 ;

- невідповідність формулювання пред`явленого йому обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, диспозиції статті ст. 162 ч.1 КК України;

- безпідставне неприйняття судом в якості доказу показань свідка ОСОБА_17 , а також відмову в долученні до матеріалів справи надрукованої 05 грудня 2013 року в газеті «Субота-плюс» статті «В запорожской области у сельчан увели двести метров побережья» та постанови Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 лютого 2014 року по справі №3314/659/14-к, розмежування показів свідка ОСОБА_18 на достовірні і недостовірні, що свідчить про упереджений судовий розгляд і обвинувальний уклін;

- безпідставне задоволення вимог потерпілої ОСОБА_19 про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок не дослідження цивільного позову та доказів на його підтвердження;

Апелянт просить вирок скасувати, провадження по справі закрити, в задоволенні цивільного позову відмовити.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор посилається на законність та обгрунтованість вироку суду, надуманість та немотивованість аргументів апеляції обвинуваченого ОСОБА_6 щодо завідомо неправдивого повідомлення потерпілою ОСОБА_8 про вчинення злочину, відсутності належної реєстрації провадження за ч.1 ст. 162 КК України, недопустимості, недостатності та недостовірності доказів в кримінальному провадженні, відсутності прямих доказів, що вказували б на вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України. Відмову суду в задоволенні клопотань ОСОБА_6 про долучення до справи та дослідження наданих ним документів, важає правомірною, оскільки вони не мають жодного відношення до інкримінованого останньому злочину, а отже не мають і доказового значення. Призначене ОСОБА_6 покарання вважає, таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України, а вирок суду законним та обгрунтованим. Просить залишити апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, прокурора, який за наявності порушень вимог ст. ст. 370, 374 КПК України висловив позицію про необхідність скасування вироку та призначення нового судового розгляду провадження, думку потерпілої та її представника з приводу відсутності підстав для скасування оскаржуваного вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 7 КПК України закріплено загальні засади кримінального провадження, які знаходять свій вираз, в тому числі й в обов`язку використання всіх передбачених законом можливостей для дотримання прав обвинуваченого, в тому числі права на захист та доступ до правосуддя, а також права на справедливий судовий розгляд, забезпечити дотримання та реалізацію яких можливо, зокрема, шляхом пред`явлення особі конкретного обвинувачення та в подальшому також конкретного формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.

Так, відповідно до вимог п. 2 ч.3 ст. 374 КПК України у разі визнання особою винною, судом у мотивувальній частині вироку, зокрема, зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

В порушення зазначених вимог закону, суд, в мотивувальній частині вироку кваліфікуючи дії ОСОБА_6 за ч.1 ст. 162 КК України не зазначив кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення, у вчиненні якого визнав ОСОБА_6 винним, а обмежившись формальним підходом, кваліфікація дій обвинуваченого не відповідає диспозиції ч.1 ст. ст. 162 КК України.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріали кримінальних проваджень відносно ОСОБА_6 були об`єднанні (т.1 а.с.9-10), провадження містить два обвинувальні акти (т.1 а.с.1-2 за подіями 10.03.2014 року та 07.06.2014 року, т.2 а.с.196-200 за подією 02.03.2014).

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 за окремими епізодами від 10.03.2014 року та 07.06.2014 року кваліфіковані за ч.1 ст. 162 КК України як «порушення недоторканності іншого володіння особи»; за епізодом від 02.03.2014 кваліфікація дій обвинуваченого викладена за ч.1 ст. 162 КК України як «незаконно проник до іншого володіння особи».

При цьому, ч.1 ст. 162 КК України, передбачає кримінальну відповідальність за незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку, а так само незаконне виселення чи інші дії, що порушують недоторканність житла громадян.

Крім того, судова колегія зауважує, що в обвинувальних актах відсутнє формулювання висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, а викладений лише зміст підозри та фактичні обставини кримінальних правопорушень, які були встановлені досудовим розслідуванням, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального кодексу України, оскільки безумовно тягне порушення права особи на захист.

Обвинувальний акт, згідно п.5 ч.2 ст.291 КПК України, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, що має узгоджуватися із вимогами ст. 91 КПК України щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Європейський Суд з прав людини, практика якого згідно ч.2 ст.8, ч.5 ст. 9 КПК України, є частиною національного законодавства у своїх рішеннях неодноразово вказував на критерії, яким має відповідати обвинувальний акт у кримінальному провадженні.

В рішенні від 26 червня 2008 року у справі «Ващенко проти України» Суд зазначив, що поняття «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).

На зазначені недоліки обвинувальних актів місцевий суд уваги не звернув та сам, при кваліфікації дій обвинуваченого, припустився помилки.

Враховуючи надані, зокрема, обвинуваченому статтею 42 КПК України права, в числі яких вирізняється й право знати у вчиненні якого кримінального правопорушення він обвинувачується і закріплене в ст. 20 КПК України право кожного підозрюваного, обвинуваченого, виправданого, засудженого на захист, реалізувати яке можливо лише в тому випадку, коли пред`явлене особі обвинувачення викладено чітко й у відповідності з нормами діючого кримінального та кримінально процесуального законодавства, допущений судом формальний підхід до кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 162 КПК України позбавляє останнього можливості ефективно захищатись від обвинувачення в суді, а відтак і прямо порушує право обвинуваченого на захист.

З цього приводу слід вказати і на рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», в якому суд зазначив, що обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч.3 ст.6 Конвенції.

Допущені судом порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними і перешкоджають суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому виходячи з вимог ч.1 ст. 412, ст. 415 КПК України вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 415, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 квітня 2016 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.1 ст. 162 КК України скасувати, матеріали кримінального провадження повернути до суду першої інстанції на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4