АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11/796/152/2016 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 289, п.п.6,12 ч.2 ст. 115, ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду м. Києва кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сімейкіне Краснодонського району Луганської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженця с. Краснодон Краснодонського району Луганської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

по обвинуваченню у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 289, п.п.6,12 ч.2 ст. 115, ч. 2 ст. 185 КК України

за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_6 в інтересах засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 289, п.п.6,12 ч.2 ст. 115, ч. 2 ст. 185 КК України та їм призначено покарання:

- за ч.3 ст. 289 КК України у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є їх власності;

- за п.п.6, 12 ч.2 ст. 115 КК України у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є у їх власності;

- за ч.2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, за сукупністю злочинів, остаточно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визначено покарання у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є їх власністю, кожному.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України, у строк покарання зараховано попереднє ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відраховуючи початок строку відбування покарання ОСОБА_7 з 25.11.2011, ОСОБА_8 з 09.12.2011.

Цивільний позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 180 793 гривні 80 копійок матеріальної шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_11 та ОСОБА_8 визнані винними у тому, що приблизно в жовтні 2011 року, вирішивши незаконно заволодіти транспортним засобом, застосовуючи насильство, небезпечне для життя потерпілого та його вбивство з корисливих мотивів, з метою заволодіння транспортним засобом для подальшого продажу з метою особистого збагачення, спільно розробили план вчинення злочину, згідно якого за допомогою «Інтернету» мали б підшукати особу, яка бажає познайомитися для подальшого спілкування та яка має у власності транспортний засіб, а потім її вбити, а транспортом заволодіти.

Реалізуючи злочинний умисел, приблизно на початку листопада 2011 року, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 знаходячись в м. Краснодоні Луганської області, в мережі «Інтернет» звернули увагу на ОСОБА_12 , який був зображений на фотокартці поряд з автомобілем «Тойота Лексус» 2000 року випуску бежевого кольору, яким вирішили незаконно заволодіти, для чого вони поїхали до місця проживання ОСОБА_12 в місто Київ.

17.11.2011 приблизно о 19 годині, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прибули до торгівельно-розважального центру «Глобус», розташованого в м. Києві, Майдан Незалежності, 1, де домовились зустрітись з ОСОБА_13 , однак останній прибув на зустріч без автомобіля, у зв`язку з чим вони знову домовились про зустріч, на яку б ОСОБА_13 прибув на автомобілі «Тойота Лексус» та яким у подальшому вони хотіли б заволодіти.

19.11.2011 приблизно о 18 годині, ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_13 та запропонував зустрітися біля магазину «Караван», що по вул. Луговій, 12-В в м. Києві та повідомив при цьому, що на зустріч приїде на автомобілі «Тойота Лексус». На зустріч ОСОБА_7 з ОСОБА_8 прибули на автомобілі «Део Ланос» і приблизно о 12 годині зустрілись з ОСОБА_13 .

З метою реалізації злочинного плану, діючи узгоджено між собою, засуджені пред`явили ОСОБА_13 вимогу передати їм ключі від автомобіля, після чого на двох автомобілях направились в напрямку виїзду з міста Києва, де зупинившись біля будинку 6 по вул. Бориспільській в м. Києві, схопили ОСОБА_13 , який намагався втекти від них, за руки та заштовхали до автомобіля «Део Ланос» і стали наносити йому удари руками в різні частини тіла. При цьому ОСОБА_7 схопив ОСОБА_13 за шию та став її стискати, перекриваючи доступ повітря, а коли потерпілий втратив свідомість, з метою остаточного доведення до кінця свого спільного злочинного умислу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання смерті ОСОБА_13 , засуджені дістали скоч, який намотали на голову потерпілого, закривши отвори рота та носа, перекривши тим самим доступ повітря ОСОБА_13 та спричинили його смерть.

Заволодівши транспортним засобом потерпілого, засуджені на території Дарницького лісництва в м. Києві закопали труп ОСОБА_13 в землю.

Діями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ОСОБА_10 , власнику автомобіля «Тойота Лексус», спричинена матеріальна шкода на суму 177 600 грн., що складається з вартості автомобіля 168 000 грн. та газово-балонного обладнання і портативного GPS-навігатора, які знаходились у ньому.

В апеляційних скаргах:

- прокурор, посилаючись на м`якість призначеного засудженим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання: за ч.3 ст. 289 КК України у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна; за п.п.6, 12 ч.2 ст. 115 КК України у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна; за ч.2 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, та на підставі ст. 70 КК України, остаточно призначити покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, кожному.

- захисник ОСОБА_6 в інтересах засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , посилаючись на однобічність дізнання та досудового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що потягло неправильне застосування судом кримінального закону, просить вирок суду скасувати частково, закрити кримінальну справу стосовно ОСОБА_14 на підставі ст. 213 ч.1 п.2 КПК України 1960 р. у зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні злочинів, передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст. 115 і ч.2 ст. 185 КК України, а ОСОБА_7 на підставі ст. 213 ч.1 п.2 КПК України 1960 р. у зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні злочину, передбаченого п.п.6, 12 ч.2 ст. 115 КК України

Вважає, що обвинувачення ОСОБА_8 ґрунтується лише на первинних поясненнях та показаннях ОСОБА_7 , які є сумнівними з точки зору їх достовірності, оскільки отримані під час незаконного затримання останнього. Перевірені в судовому засіданні докази свідчать про відсутність у ОСОБА_7 умислу на позбавлення життя ОСОБА_13 .

Судом першої інстанції залишилося недослідженим питання про те, де і з ким ОСОБА_7 перебував добу після фізичного затримання, чи чинився на нього в цей час психологічний та фізичний тиск, оскільки на запит суду до ІТТ ГУМВС України в м. Києві надійшла відповідь про те, що ОСОБА_7 був доставлений до ІТТ 26.11.2011 та оглядом чергового фельдшера ІТТ у нього в області обох вушних раковин були виявлені сліди, схожі на гематоми.

Вказує, що мала місце компіляція слідчим СВ Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_15 показань за допомогою комп`ютера: допит свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 абсолютно ідентичні, а під час допиту в суді встановлено, що вказані свідки є близькими друзями потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_10 і що вони приймали участь як поняті на досудовому слідстві.

Крім того, пояснення ОСОБА_7 від 25.11.2011 і його допит як підозрюваного у цей день практично ідентичні, як і показання співробітників міліції.

При цьому працівники РУГУ пояснили, що вели спостереження за ОСОБА_18 , але його поведінка не була характерною для осіб, які скоїли такий тяжкий злочин, як умисне вбивство.

Зазначає що твердження суду те, що протоколами огляду документів роздруківки телефонних дзвінків абонентських номерів операторів мобільного зв`язку, встановлено зв`язок між засудженими та потерпілим, не відповідає фактичним обставинам справи, а крім того, жодна з експертиз та показання свідків, інші слідчі дії прямо або побічно не підтвердили будь-яку причетність ОСОБА_8 до скоєння умисного вбивства ОСОБА_13 та таємного викрадення чужого майна.

Будь-які докази того, що ОСОБА_7 мав умисел на позбавлення життя ОСОБА_13 в ході судового слідства не отримані, а тому виходячи з принципу презумпції невинуватості його дії потрібно кваліфікувати як вбивство з необережності.

- засуджений ОСОБА_7 , посилаючись на порушення судом вимог КПК України, просить вирок суду скасувати, а справу направити прокурору на нове розслідування.

Вказує, що обвинувачення ґрунтується на його первинних показаннях, які здобуті шляхом погроз, насильства та морального тиску.

Зазначає, що з моменту затримання він був позбавлений права мати захисника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції та заперечив проти апеляцій засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 , засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляції засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 , і заперечили проти апеляції прокурора, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинувачених, перевіривши доводи апеляцій та вивчивши матеріали кримінальної справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляцій без задоволення з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 289, п.п.6,12 ч.2 ст. 115, ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних та належним чином досліджених доказах у судовому засіданні, є правильними, і доводи апеляційних скарг їх не спростовують.

Зокрема, винність засуджених підтверджується показаннями ОСОБА_7 під час допиту в якості підозрюваного 25.11.2011 про те, що він разом з ОСОБА_8 вирішили заволодіти автомобілем, який слід підшукати в мережі Інтернет. Для цього вони прибули до м. Києва, де 16.11.2011 зустрілись з володільцем автомобіля «Лексус» ОСОБА_19 , розпитали у нього про автомобіль та домовились зустрітись знову.

19.11.2011, йому, ОСОБА_7 зателефонував потерпілий ОСОБА_13 та запропонував зустрітися біля магазину «Караван», який розташований по вул. Лугова, 12-В в м. Києві та повідомив, що приїде на своєму автомобілі «Лексус». Приблизно о 22 годині цього ж дня він з ОСОБА_8 зустрілись з ОСОБА_13 , якому запропонували показати їм місто, на що той погодився. Після цього ОСОБА_13 пересів до автомобіля «Део Ланос», а автомобіль «Лексус» залишив на автостоянці біля магазину «Караван». Вони їздили містом приблизно годину, розпитували ОСОБА_13 про коло його знайомих та родичів для того, щоб дізнатись, які будуть наслідки того, коли вони заволодіють його автомобілем. Повернувшись на стоянку, вони наказали ОСОБА_13 передати їм ключі від автомобіля та сказали, що вони приїхали з ним розібратись, оскільки якась дівчина поскаржилась, що ОСОБА_13 викрав у неї телефон. ОСОБА_13 віддав ключі і з ним разом вони поїхали в напрямку вул. Бориспільської в м. Києві. ОСОБА_7 був за кермом автомобіля «Лексус», а ОСОБА_8 за кермом автомобіля «Део Ланос», на задньому сидіння якого сидів ОСОБА_19 .

Проїжджаючи по вул. Бориспільська ОСОБА_7 помітив, що між житловими будинками та гаражами є темне місце і повернув туди, а коли зупинились, то ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_19 , що автомобіль «Лексус» залишиться у них в якості компенсації за нібито викрадений телефон. ОСОБА_19 став сперечатися і вийшов з автомобіля «Део Ланос», а за ним вийшов ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . ОСОБА_19 намагався втекти, втім вони його наздогнали та посадили на заднє сидіння автомобіля «Део Ланос» і стали бити в різні частини тіла. В процесі бійки ОСОБА_7 взяв ОСОБА_19 за шию і став її притискати. Через декілька хвилин ОСОБА_19 затих і перестав рухатись. Тоді вони намотали ОСОБА_13 на голову скоч і вирішили їхати до лісу, щоб заховати труп, для чого заїхали в глиб лісу, викопали там руками яму, поклали туди труп ОСОБА_13 , а яму засипали землею та листям з дерев. Після цього вони повернулись за автомобілем Лексус» і виїхали з Києва.

В судому засіданні першої інстанції ОСОБА_7 став заперечувати причетність ОСОБА_8 до вчинених злочинів і показав, що перед зустріччю з ОСОБА_13 йому зателефонував ОСОБА_8 і сказав, що їде до Києва. Зустрівшись із ОСОБА_13 вони поїхали у ліс, де він, ОСОБА_7 , витягнув ОСОБА_13 із автомобіля та зав`язав йому руки, очі та рот скотчем і залишив в автомобілі «Део Ланос», а сам пішов до автомобіля «Лексус» взяти сумку ОСОБА_13 , в якій були документи на автомобіль. Коли ж він повернувся, то ОСОБА_13 вже не дихав, і він, злякавшись, сів у машину та поїхав до Києва. Там подзвонив і зустрівся з ОСОБА_8 , якому передав автомобіль «Лексус», документи і ключі. Після цього він попросив ОСОБА_8 почекати його за кермом «Лексуса» на заправці на виїзді із ОСОБА_20 , а сам поїхав у ліс, викопав яму та закопав тіло ОСОБА_13 . Речі, які знаходились в сумці ОСОБА_13 він викинув у лісі. Виїжджаючи із лісу у «Ланосі» згоріло щеплення, а тому він залишив його на стоянці у м. Бориспіль, а сам разом із ОСОБА_8 на автомобілі «Лексус» поїхав додому.

23.11.2011 він вирішив прїхати до Києва, щоб відремонтувати і забрати «Ланос» та у поїзді був затриманий працівниками міліції, які грубо із ним поводилися, примушували давати потрібні їм пояснення. Втім, умислу на вбивство ОСОБА_13 він не мав.

В суді першої інстанції ОСОБА_8 свої вини у вчиненні злочинів не визнав і показав, що восени 2011 ОСОБА_7 запропонував йому купити «Лексус» за 20 000 доларів США. Приїхавши 19.11.2011 до Києва для того, щоб забрати «Лексус», він ввечері зателефонував ОСОБА_7 , однак телефон був вимкнений. Через декілька годин йому перетелефонував ОСОБА_7 , вони зустрілись та поїхали на парковку ТЦ «Караван», звідки він забрав автомобіль «Лексус». При цьому ОСОБА_7 передав йому ключі та документи на автомобіль. При виїзді із Києва ОСОБА_7 попросив його зачекати та на деякий час відлучився, а повернувшись, повідомив про те, що в автомобілі «Део Ланос» згоріло щеплення. Вони були змушені залишити автомобіль на стоянці у м. Борисполі і на автомобілі «Лексус» поїхати додому вдвох.

З показань свідка ОСОБА_21 вбачається, що 02.12.2011 до нього приїхав його двоюрідний брат ОСОБА_8 та поставив у нього на подвір`ї автомобіль «Лексус», однак на запитання, звідки він його узяв, ОСОБА_8 відповідати не став.

Згідно показань свідка ОСОБА_22 , він працюючи на посаді оперуповноваженого ВКР Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві, залучався до проведення оперативно-розшукових заходів для встановлення осіб, які викрали автомобіль «Лексус». Проведеними заходами було встановлено, що до вчинення злочину щодо ОСОБА_13 , який керував автомобілем та зник, причетні двоє осіб, мешканців Луганської області. У подальшому був затриманий ОСОБА_7 , який зізнався у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_13 та викраденні автомобіля «Лексус». Під час відтворення обстановки та обставин події ОСОБА_7 добровільно показав, як саме він з ОСОБА_8 вчинили злочин та вказав на місце захоронення трупа. Пізніше він із колегами їздив до м. Краснодон Луганської області для розшуку автомобіля «Лексус» та затримання ОСОБА_8 . Там біля базару вони знайшли автомобіль «Лексус», який знаходився у розшуку.

Аналогічні показання дав свідок ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 .

Згідно показань свідка ОСОБА_15 слідчого Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві, у нього в провадженні перебувала ця кримінальна справа. ОСОБА_7 був затриманий першим. Він добровільно зізнався у вчиненому, дав визнавальні показання та розповів у тому числі під час відтворення обстановки і обставин події, як вони разом з ОСОБА_8 вбили ОСОБА_13 та заволоділи його автомобілем «Лексус». При обох слідчих діях брав участь захисник. Будь-який тиск на ОСОБА_7 не чинився, показання він давав добровільно, тілесних ушкоджень на ньому він не пам`ятає.

З показань свідка ОСОБА_16 вбачається, що він 25.11.2011 був запрошений працівниками міліції в якості понятого при проведенні слідчих дій по розкриттю вбивства ОСОБА_13 . На місце, де відбулося вбивство та де був закопаний труп ОСОБА_13 вони прибули із слідчим та ОСОБА_7 . Прибувши на вулицю Бориспільську, біля гаражів ОСОБА_7 розповів, як все було та показав куди йти до місця, де закопаний труп. Йдучи по лісопосадці ОСОБА_7 розповідав та коментував все, що відбулося. На місці, на яке вказав ОСОБА_7 , було знайдено труп ОСОБА_13 .

Аналогічні показання дав свідок ОСОБА_17 .

Згідно протоколу відтворення обстановки та обставин події із застосуванням відеозапису від 25.11.2011, підозрюваний ОСОБА_7 в присутності понятих та адвоката розповів та показав на місцевості, за яких обставин ним з ОСОБА_8 було вчинено умисне вбивство ОСОБА_13 , а також показав, де саме вони закопали труп ОСОБА_13 .

Протоколами огляду роздруківки телефонних дзвінків абонентських номерів № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_7 та № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , які належать ОСОБА_8 , встановлено, що починаючи із 16.11.2011 і до моменту вчинення злочину, як ОСОБА_7 так і ОСОБА_8 перебували у м. Києві, читм повністю спростовуються показання ОСОБА_8 про те, що він приїхав до Києва 19.11.2011, та підтверджуються показання ОСОБА_7 від 25.11.2011 в якості підозрюваного та під час проведення відтворення обстановки та обставин події про те, що вони з ОСОБА_8 приїхали до м. Києва разом і разом вчинили вбивство потерпілого ОСОБА_13 .

Детальний аналіз телефонних з`єднань між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтверджує те, що до 16.11.2011, як ОСОБА_7 так і ОСОБА_8 , знаходились у Луганській області, а з 16.11.2011 до 20.11.2011 вони знаходились у м. Києві. Після 20.11.2011 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 знову знаходились у Луганській області, що є однозначним підтвердженням правдивості та істинності показань ОСОБА_7 під час його допиту у якості підозрюваного та під час відтворення обстановки та обставин події, і доводи апеляційної скарги про те, що згідно протоколів огляду документів роздруківки телефонних дзвінків абонентських номерів операторів мобільного зв`язку встановлено зв`язок між засудженими та потерпілим, не відповідає фактичним обставинам справи, є безпідставними і такими, що спростовуються вищенаведеними доказами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо критичного ставлення до показань ОСОБА_7 про те, що умислу на вбивство він не мав та не вчиняв злочини разом з ОСОБА_8 , а також до показань ОСОБА_8 про те, що він не має ніякого відношення до вчинених злочинів, оскільки такі показання повністю спростовуються сукупністю належних, допустимих і достатніх доказів по справі, які узгоджуються між собою, зокрема показаннями ОСОБА_7 від 25.11.2011 у якості підозрюваного, протоколом відтворення обстановки та обставин події від 25.11.2011 та протоколом огляду роздруківок телефонних дзвінків, обґрунтовано покладеними в основу обвинувального вироку.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 150/2934/2 від 17.02.2012, смерть ОСОБА_13 настала від механічної асфіксії внаслідок закриття отворів рота та носа стороннім тілом (липкою стрічкою), що підтверджується наявністю на голові трупа липкої прозорої стрічки, яка повністю закриває отвори носа та рота та відповідає показанням ОСОБА_7 про те, що він намотав на голову ОСОБА_13 скоч.

Таким чином, доводи апеляційних скарг про те, що ОСОБА_7 на мав умислу на позбавлення життя ОСОБА_13 є безпідставними і такими, що повністю спростовуються наведеними доказами.

Також є безпідставними доводи апеляційних скарг про те, що обвинувачення по справі ґрунтується на первинних показаннях ОСОБА_7 , які здобуті шляхом погроз, насильства та морального тиску, оскільки ці доводи спростовуються показаннями свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 .

Крім того, на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 19.02.2015, проведена перевірка заяв ОСОБА_7 щодо здійснення на нього під час досудового слідства психологічного та фізичного тиску з боку працівників міліції, однак свого підтвердження заява не знайшла.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що з моменту затримання він був позбавлений права мати захисника, спростовуються матеріалами кримінальної справи, згідно яких з моменту затримання ОСОБА_7 25.11.2011 йому було призначено захисника ОСОБА_27 за участю якого проводились перші допити ОСОБА_7 , в тому числі під час відтворення обстановки та обставин події.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції в достатній мірі оцінив зібрані по справі докази у їх сукупності та прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 289, п.п.6, 12 ч.2 ст. 115, ч. 2 ст. 185 КК України.

Доводи апеляції захисника про однобічність дізнання та досудового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що потягло неправильне застосування судом кримінального закону, є необґрунтованими і такими, що не підтверджуються перевіркою справи.

За таких обставин, кваліфікація дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.3 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, поєднане із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого та погрозою застосування такого насильства, за п.п.6, 12 ч.2 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, є правильною.

Покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням всіх обставин, що впливають на відповідальність, і підстав для призначення більш суворого покарання, як про те йдеться в апеляції прокурора, колегія суддів не вбачає.

При перевірці кримінальної справи порушень кримінально-процесуального закону, які б могли бути підставою для скасування чи зміни вироку суду не встановлено, а вирок суду має бути залишений без змін, а апеляції щодо його скасування без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України в ред. 1960 року, п.11 Розділу ХІ Перехідних положень КПК України в ред. 1960 року, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_6 в інтересах засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьом місяців з дня проголошення судового рішення, а засудження в той самий строк, з дня отримання ними копії судового рішення.

Судді: _____________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4