Справа 738/1443/16-к
Номер провадження 1-в/749/63/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 серпня 2016 року м. Сновськ
Щорський районний судЧернiгiвської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
представника МВК № 91 ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в режимі відеоконференції в м. Сновськ клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання,
В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відповідно до ст. 336 КПК України судове засідання здійснювалось в режимі відеоконференції під час трансляції з Менської виправної колонії Управління ДПтС України у Чернігівській області № 91.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні просив клопотання задовольнити.

Представник МВК № 91 висловив думку, що засуджений не став на шлях виправлення та до нього не може бути застосована ст.. 81 КК України.
Представник спостережної комісії Менської РДА в судове засідання не прибув, але відповідно до вимог ст.539 ч.4 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання засудженого, не перешкоджає проведенню судового розгляду.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання посилаючись на те, що засуджений своє поведінкою не довів своє виправлення, крім того останній неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності.
Заслухавши пояснення з засудженого, представника МВК № 91, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому фактично відбув необхідну частину призначеного судом покарання.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 був засуджений вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 30 травня 2012 року за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік.
Вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області 26 червня 2013 року ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 317 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
Вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 07.05.2014 року засудженого ОСОБА_5 за ч.3 ст. 185 КК України та з застосуванням ч.4 ст. 70 КК України частково приєднано покарання за вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26.06.2013 року і остаточно визначено покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі.
24.06.2016 року Сосницьким районним судом Чернігівської області ОСОБА_5 було зараховано в строк покарання у вигляді позбавлення волі термін попереднього ув`язнення з 26.06.2013 року по 09.07.2014 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Станом на 08.07.2016 року ОСОБА_5 зазначив, що відбув більше половини строку призначеного йому покарання. На підставі викладеного засуджений ОСОБА_5 просить умовно достроково звільнити його від відбування покарання.

На час розгляду клопотання засуджений відбув 2/3 частини призначеного судом покарання.
Проте суд враховує, що фактичне відбуття зазначеного в законі строку покарання це формалізована підстава для умовно-достроково звільнення. Пленум Верховного Суду України у постанові № 2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким орієнтує суди нижчих ланок на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення.
З матеріалів особової справи вбачається, що засуджений відбуває покарання в Менській ВК №91 з 13.08.2014 року, де характеризується наступним чином: допускає порушення встановленого порядку відбування покарання, за що отримав п`ять стягнень, застосованих як правами начальника відділення, так і правами начальника установи. З представниками адміністрації намагається бути чемним та ввічливим. На зроблені зауваження реагує не завжди належним чином. Товариські зв`язки підтримує із засудженими різної спрямованості. До негативних вчинків інших засуджених ставиться байдуже. З іншими засудженими у конфліктні ситуації не вступав.
Судом взято до уваги витяг з рішення комісії при МВК 91 з питань застосування пільг до засуджених установи, згідно якого засуджений ОСОБА_5 не стає на шлях виправлення та не заслуговує на застосування до нього пільги у вигляді ст. 81 КК України та опитувального аркушу щодо зміни умов тримання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно дострокового звільнення від відбування покарання, за яким на думку керівників частин та служб установи засуджений ОСОБА_5 не заслуговує на застосування до нього ст. 81 КК України.
Суд також враховує рапорт в.о. начальника відділення СПС №1, який вважає за доцільне заохотити засудженого ОСОБА_5 подякою, витяг із протоколу засідання методично виховної ради від 10.05.2016 року щодо оголошення йому подяки та довідки № 284 про заохочення у вигляді оголошення подяки.
Однак, суд вважає, що клопотання ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушення правил внутрішнього розпорядку, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна форма його поведінки: активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, беззаперечне виконання законних вказівок адміністрації, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, наявність заохочень і відсутність стягнень, це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.
Сумлінне ставлення до праці насамперед передбачає, що особа постійно бере участь у суспільно-корисній праці та добросовісно виконує трудові обов`язки, покращує кількісні та якісні показники виконуваної роботи, підвищує виробничу кваліфікацію, прагне до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності або підвищення кваліфікації, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, дбайливе ставлення до довіреного майна, бережно ставиться до обладнання та інструментів, дотримується правил охорони праці та техніки безпеки.
Враховуючи особу засудженого, його поведінку, неодноразове притягнення до дисциплінарної відповідальності, суд приходить до висновку, що поведінка засудженого не свідчить про його виправлення, а тому у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 слід відмовити.
На пiдставi викладеного i керуючисьст. 81 КК України, ст.ст.370-372,395,537,539 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Чернігівської області через Щорський районний суд протягом 7 діб з дня її проголошення.
Суддя ОСОБА_1