АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/1025/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 613/4/14-К
Категорія: ст.ст. 296 ч.3, 186 ч.2 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000606 за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Богодухівського районного суду Харківської області від 01 лютого 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Братениця Богодухівського району Харківської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, неодруженого, який має малолітню дитину, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 05.10.2010 року вироком Ленінського районного суду м. Харкова за ч. 3 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі, звільненого умовно - достроково за постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.03.2013 року, на невідбуту частину покарання 1 рік 7 місяців 22 дні,
визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, у зв`язку з відсутністю події даного кримінального правопорушення та виправдано;
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 296 ч. 3 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до даного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 05.10.2010 року і остаточно, за сукупністю вироків, призначеноОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 3 місяці.
Запобіжний захід ОСОБА_8 залишено без змін - тримання під вартою. Строк відбуття покарання визначено обчислювати з 06 грудня 2015 року, зарахувано в строк відбуття покарання час перебування ОСОБА_8 під вартою з 05.06.2014 року по 10.02.2015 року включно, що з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,на дату постановлення вироку, складає 1 рік 8 місяців 2 дні.
Згідно вироку, ОСОБА_8 будучи раніше судимим, на шлях виправлення та перевиховання не став та знову скоїв злочин при наступних обставинах: 26 серпня 2013 року близько 21 год. 50 хв. ОСОБА_8 , з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи навмисно із хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи явну неповагу до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, перебуваючи поблизу домоволодіння, що розташоване за адресою АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вчинив сварку з ОСОБА_9 , виражався в його адресу брутальною лайкою, після чого наніс останньому чотири удари рукою зігнутою в кулак в обличчя, внаслідок чого ОСОБА_9 впав на землю, а саме на коліно та продовжуючи свої хуліганські дії, ОСОБА_8 наніс один удар правою ногою в обличчя останньому, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді кровопідтіку вік обох очей, кровопідтіку в області лівого плеча, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження та закритого перелому кісток носа, з забійною раною в області спинки носу, що кваліфікується як легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я тривалістю більше 6 днів, але не більше 3 неділь (21 день). Вказані хуліганські дії ОСОБА_8 тривали близько 10 хвилин та вперто не припинялись.
Крім того, ОСОБА_8 обвинувачується в тому,що він 15 листопада 2013 року близько 01 год. 00 хв., знаходячись в приміщенні торгового залу продуктового магазину «24», що розташований за адресою м. Богодухів, пл. Кірова, 24, Харківської області, діючи повторно, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, відкрито заволодів грошовими коштами в сумі 70 грн., що належать ОСОБА_10 , після чого з місця пригоди зник, а викрадене обернув на свою користь, чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.
В апеляційній скарзі прокурор, з уточненими апеляційними доводами, просить вирок районного суду скасувати у зв`язку з м`якістю призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.296 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки; відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; на підставі ст.71 КК України, частково приєднати до даного покарання, призначеного за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 05.10.2010 року і остаточно, за сукупністю вироків, призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. В своїх апеляційних доводах апелянт зазначає про те, що ОСОБА_8 раніше судимий, на шлях виправлення не став, інкриміновані злочини вчинив в період умовно-дострокового звільнення, ніде не працю, вину у вчинених злочинах повністю не визнавав, тривалий час переховувався від суду, у зв`язку з чим призначене покарання не відповідає тяжкості злочинів та особі обвинуваченого. Крім того, на думку прокурора, матеріали кримінального провадження містять докази доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а саме заява про вчинення злочину від потерпілого ОСОБА_10 , його показання надані під час досудового розслідування, протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілого та фото-таблиця до нього, які підтверджують обставини скоєння злочину ОСОБА_8 відносно потерпілого ОСОБА_10 , у зв`язку з чим прокурор вказує на порушення судом вимог п.1 ч.3 ст.374 КПК України.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції в частині визнання винним за ч.3 ст.296 КК України скасувати, ухвалити в цій частині новий вирок, яким виправдати його в інкримінованому злочині, передбаченого ч.3 ст.296 КК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів щодо доведеності його винуватості в суді; а в решті вирок залишити без змін. В обґрунтування своєї апеляційної вимоги обвинувачений посилається на те, що в матеріалах даного кримінального провадження відсутні будь-які докази щодо доведеності його вини в інкримінованому злочині, а висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні, не відповідаю фактичним обставинам провадження. Крім того, апелянт зазначає про те, що під час судового розгляду було порушено його право на захист, оскільки судом не було надано достатнього часу на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
Захисник ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок стосовно його підзахисного за ч.3 ст.296 КК України скасувати та закрити в цій частині кримінальне провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 і вичерпанням можливості їх отримання. В апеляційних доводах апелянт вказує на те, що суд не обґрунтував свої висновки щодо невизнання вини обвинуваченим, не зазначив фактичні дані, які об`єктивно можуть спростувати твердження сторони захисту, під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_9 надав неконкретні та нелогічні показання про обставини події, а оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора щодо необхідності скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що подані апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Переглядаючи судове рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів не ставить під сумнів об`єктивність показань потерпілого ОСОБА_10 , які він надавав, будучи попередженим про кримінальну відповідальність в порядку ст.353 КПК України, в судовому засіданні по епізоду обвинувачення, що кваліфікована за ч.2 ст.186 КК України. Разом з цим, мотивувальна частина вироку стосовно виправдання ОСОБА_8 не містить будь-яких висновків суду щодо оцінки загального обсягу доказів сторони обвинувачення, а також стосовно врахування даних, повідомлених потерпілим під час судового розгляду, та можливого спростування доказів сторони обвинувачення. Більш того, суд не оцінив докази обвинувачення по епізоду грабежу з точки зору їх належності та допустимості, з дотриманням вимог ст.ст.84-89 КПК України, про що слушно вказує прокурор у своїх уточнених апеляційних доводах. Вказане свідчить про неналежну обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваного вироку в частині виправдання обвинуваченого.
Також колегія суддів погоджується з апеляційними доводами обвинуваченого та захисника в частині обвинувачення за ч.3 ст.296 КК України, оскільки суд не допитував свідка ОСОБА_11 , що було необхідним для перевірки версії сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_8 до інкримінованого йому злочину. Судом було проігноровано клопотання захисника про неможливість закінчення судового розгляду без допиту вказаного свідка, що штучно обмежувало дослідження доказів обвинувачення. При цьому належить врахувати наявність клопотань обвинуваченого для надання достатнього часу для ознайомлення з 4 томами кримінального провадження з метою підготовки до судових дебатів. На думку колегії суддів, вочевидь надання декількох годин для ознайомлення ОСОБА_8 з матеріалами справи та підготовки сумісної з захисником позиції є недостатнім, що свідчить про обмеження реалізації права обвинуваченого на захист в суді першої інстанції, та є процесуально неприпустимим з урахуванням його доводів щодо оспорювання загального обсягу обвинувачення.

Поряд з цим, колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора в частині необґрунтованої м`якості призначення покарання обвинуваченому за ч.3 ст.296 КК України, оскільки висновки суду в цій частині мають формальний характер та не враховують вимог ст. 65 КК України.
З огляду на викладене, при апеляційному розгляді встановлено наявність низки порушень КПК України, які за доводами сторін істотно впливають на правильність висновків суду щодо оцінки версій обвинувачення та захисту, та відповідно до п.п.1,2,3 ч.1 ст.409, ст.410, п. 3 ч.1 ст.411 КПК України є підставами для скасування оскаржуваного вироку.

Вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вимог п.2 ч.3 ст.374, ст. 370 КПК України про зміст мотивувальної частини обвинувального вироку та загальних засад судочинства не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п.1, 2,10,15 ч.1 ст.7 КПК України - верховенство права, законність, презумпція невинуватості та можливість реалізації права на захист, а також забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованість і вмотивованість судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст. 370 КПК України.
Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.

З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, оскаржуваний вирок належить скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції .

Внаслідок скасування вироку та призначення нового судового розгляду колегія суддів, в силу вимог ч.2 ст.415 КПК України, позбавлена процесуальної можливості розгляду решти апеляційних вимог апелянтів, що обумовлює часткове задоволення всіх поданих апеляційних скарг.

Дотримуючись вимог ст.ст. 197 ч.1, 331, 419 ч. 1 п.3 КПК України, стосовно обвинуваченого, з урахуванням наявності існування ризиків, передбачених п.п. 1-4 ст.177 КПК України, а саме того, що він може переховуватися від суду та правоохоронних органів, що також може вплинути на своєчасність виконання процесуальних рішень суду та дотримання розумних строків судового розгляду, колегія суддів вважає можливим та необхідним продовжити ОСОБА_8 - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15 травня 2016 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, ст. 407 ч. 1 п. 6; ст.409 ч.1 п.п. 1,2,3; ст.410, ст.411 ч.1 п.3; ст. 412 ч. 1; ст. 418, ст. 419 та главою 2 КПК України, колегія суддів, -
Керуючись ч. 2 ст. 418, ч. 2 ст. 376 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задоволити частково.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 - задоволити частково.

Вирок Богодухівського районного суду Харківської області від 01 лютого 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Продовжити стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15 травня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_12 ОСОБА_4