Ухвала іменем україни

14 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000477, за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 29 грудня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз 25 лютого 2014 року за ч. 2 ст. 125, ст. 128, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України на 2 роки 1 місяць позбавлення волі,

в с т а н о в и л а:

вироком Буського районного суду Львівської області від 27 жовтня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання 1000 грн. штрафу.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 29 грудня 2015 року вирок районного суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор ставить питанняпро скасування ухвали суду з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції. Стверджує, призначаючи покарання засудженому у виді штрафу, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 53 КК України визначив його у некратному розмірі до неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Прокурором у суді апеляційної інстанції ставилося питання про ухвалення нового вироку щодо засудженого. Відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги прокурору, суд апеляційної інстанції не виправив помилку суду першої інстанції та всупереч вимогам ст. 419 КПК України не мотивував належним чином прийняте рішення.
За вироком суду 10 вересня 2015 року, ОСОБА_6 , перебуваючи на території власного господарства в с. Кути Буського району Львівської області, під час словесного конфлікту з ОСОБА_7 , наніс останньому удар лезом коси по нозі, чим спричинив різано-рвану рану лівої гомілки з ушкодженням м`язів та великогомілкової кістки легкі тілесні ушкодження.
Заслухавши доповідь судді, прокурора який підтримав доводи скарги та вважав, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 125 КК України за встановлених у вироку суду обставин ґрунтується на доказах, зібраних та оцінених судом відповідно до вимог КПК України та у касаційній скарзі не оспорюється.

Разом із тим, призначаючи покарання винному суд першої інстанції всупереч вимогам ч. 2 ст. 53 КК України визначив розмір штрафу в некратному розмірі до неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Посилаючись на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, прокурор оскаржив ухвалений вирок до суду апеляційної інстанції, ставив питання про ухвалення нового вироку, яким засудженому за ч. 2 ст. 125 КК України належало призначити покарання у виді штрафу в розмірі 58 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 986 грн.

Спростовуючи доводи апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд у своєму рішенні зазначив, що ОСОБА_6 фактично призначено покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України, визначено розмір штрафу 1000 грн., що не може бути підставою для скасування вироку місцевого суду в частині призначеного покарання.

Такий висновок суду є помилковим.

Судовою палатою у кримінальних справах Верховного Суду України у справі № 5-154 кс 15 сформульовано правовий висновок про застосування положень ч. 2 ст. 53 КК України при призначенні такого виду покарання як штраф.
Формулюючи наведений правовий висновок Верховний Суд України в постанові від 01 жовтня 2015 року звернув увагу на наступне: при призначенні покарання у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, цей розмір визначається в певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, установленого законодавством України на час постановлення вироку, із визначенням його у грошовій сумі, здійснивши перерахування розміру в гривнях, виходячи з вимог закону щодо визначення суми одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Така сама правова позиція міститься і в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 травня 2004 року № 9 «Про деякі питання застосування судами адміністративного та кримінального законодавства у зв`язку із набранням чинності Законом України від 22 травня 2003 року «Про податок з доходів фізичних осіб»

Згідно ч. 1 ст. 458 КПК України Висновок Верховного Суду України, щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції, які зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із судовим рішенням Верховного Суду України. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Як убачається зі змісту ухвали, суд апеляційної інстанції перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо законності та обґрунтованості вироку суду, не врахував наведеного правового висновку, не дав обґрунтованої відповіді на доводи скарги прокурора і своє рішення належним чином не вмотивував.

У зв`язку із цим, ухвала Апеляційного суду Львівської області від 29 грудня 2015 року не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

У цьому зв`язку доводи касаційної скарги прокурора, який посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції закону України про кримінальну відповідальність заслуговують на увагу.

З урахуванням наведеного, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

При новому розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , який необхідно провести з урахуванням вимог ст. 439 КПК України, апеляційному суду належить дотриматися вимог закону України про кримінальну відповідальність, прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 433-438 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 29 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати.

Призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_8