Справа № 545/1257/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"10" травня 2016 р. Полтавський районний суд Полтавської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава справу про обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Снітин Лубенського району, українця,
громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, не працюючого, проживаючого без реєстрації по АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1)вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23.04.2010 року за ч.ч. 1, 2, 3 ст. 185, 70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі; 29.05.2012 року звільнений умовно- достроково з невідбутим строком 1 рік 7 місяців;
2)вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 22.08.2014 року за ч.2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки; ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 29.04.2015 року скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено для відбування покарання,
у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 та ч. 2 ст. 263 КК України,

у с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_5 в денний час доби 2 квітня 2015 року, перебуваючи по АДРЕСА_2 , маючи не зняту та не погашену в законному порядку судимість за вчинення корисливого злочину, під час іспитового строку, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, шляхом зловживанням довірою ОСОБА_6 заволодів велосипедом «Україна», чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду у розмірі 750,00 гривень. У подальшому ОСОБА_5 велосипедом розпорядився на власний розсуд.
Продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_5 , маючи незняту та непогашену в установленому законом порядку судимість за вчинення корисливих злочинів, під час іспитового строку, тобто діючи повторно, 02 квітня 2015 року в денний час доби, провомірно перебуваючи у дачному кооперативі «Садовий», розташованого у с. Патлаївка Полтавського району та області, шляхом вільного доступу, з дачного будинку, що належить ОСОБА_7 , викрав металеву піч - буржуйку, яка належить ОСОБА_8 , чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду у розмірі 290,00 гривень. У подальшому ОСОБА_5 викраденим розпорядився на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_5 наприкінці березня 2015 року, в обідній час доби, знайшов на березі річки Ворскла у с. Патлаївка Полтавського району та області металевий кастет, який, згідно з висновком експерта № 25 від 15.04.2015 року, є холодною зброєю ударно-дробильної дії, виготовлений саморобним способом за типом кастет. У подальшому, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, носив при собі вказаний кастет, який 11.04.2015 року був вилучений у ОСОБА_5 під час огляду місця події на АЗС «Надія» поблизу с. Гора Полтавського району та області.

Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України визнав повністю, підтвердивши суду обставини їх скоєння, за ч. 2 ст. 263 КК України - не визнав, посилаючись на фальсифікацію доказів з боку працівників міліції. Зазначав, що протягом квітня 2015 року незаконно утримувався працівниками міліції на блок-посту в районі АДРЕСА_3 , тому не міг у цей період вчиняти будь-які правопорушення. У судових дебатах змінив свою позицію та вину не визнав повністю, заперечуючи свою причетність до всіх інкримінованих йому правопорушень.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, його винуватість у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 263 КК України, підтверджується зібраними по справі доказами, дослідженими та перевіреними в судовому засіданні, які узгоджуються між собою.

Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 показав, що навесні 2015 року раніше знайомий ОСОБА_5 попросив у нього велосипед для того, щоб кудись з`їздити у своїх справах. Оскільки він раніше вже неодноразово користувався велосипедом і повертав, тому він погодився. Проте в обумовлений час транспортний засіб обвинувачений не повернув.

Потерпілий ОСОБА_9 пояснив суду, що передав своєму другу ОСОБА_7 на зберігання буржуйку, яка зберігалася у того в дачному будинку у дачному кооперативі «Садовий», що розташований у с. Патлаївка Полтавського району та області. Навесні минулого року йому зателефонував брат ОСОБА_10 , який повідомив, що бачив ОСОБА_5 у районі автоагрегатного заводу у м. Полтаві, який віз на велосипеді пічку «буржуйку», схожу на їхню. Пізніше довідався, що ОСОБА_5 викрав та продав «буржуйку», після чого зник.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показала, що проживає у цивільному шлюбі з ОСОБА_6 . На початку березня 2015 року познайомилася з ОСОБА_5 , з яким разом розпивали спиртні напої, та який деякий час проживав у них. Згодом ОСОБА_5 попросив у ОСОБА_6 велосипед, щоб нібо-то перевезти металобрухт із с. Патлаївка, на що той погодився. Проте ні у той день, ні пізніше велосипед не повернув.

Свідок ОСОБА_12 показав, що навесні 2015 року зустрів раніше знайомого ОСОБА_5 , який запропонував йому купити у нього велосипед «Україна» чорного кольору за 200 грн., на що він погодився та передав ОСОБА_5 200 грн. Через декілька днів ОСОБА_5 попросив у нього велосипед, щоб нібо-то кудись зїздити і не повернув. Згодом від колишньої дружини ОСОБА_13 дізнався, що велосипед належить її співмешканцю ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що навесні 2015 року, вдень, проїжджаючи на автомобілі у районі автоагрегатного заводу у м. Полтаві, побачив ОСОБА_5 , який віз на велосипеді пічку «буржуйку», схожу на їхню, про що він по телефону одразу ж повідомив свого брата ОСОБА_9 . Пізніше довідався, що ОСОБА_5 викрав та продав «буржуйку», після чого зник.

Свідок ОСОБА_7 показав, що у грудні 2014 року його приятель ОСОБА_9 попросив дозволити ОСОБА_5 пожити у його дачному будинку у дачному кооперативі «Садовий», що розташований у с. Патлаївка. Він погодився. Навесні 2015 року побачив, що у будинку ніхто не проживає, а ОСОБА_9 повідомив, що ОСОБА_5 викрав та продав належну йому «буржуйку» та зник.

Показаннями свідка ОСОБА_14 , який показав, що працює на АЗС «Надежда», що розташована на 342 км а/д «Київ-Харків». Навесні 2015 року на території АЗС побачив невідомого чоловіка, як згодом дізнався, це був ОСОБА_5 , який запитав у нього як пройти у м. Полтаву. Приблизно через 1 годину приїхали двоє працівників міліції, які запросили його бути понятим. У його присутності працівники міліції запропонували ОСОБА_5 видати заборонені речі, на що той витягнув із кишені металевий кастет і віддав працівникам міліції.

Показаннями свідка ОСОБА_15 , який дав аналогічні покази.

Також вина обвинуваченого повністю підтверджується:
-протоколом огляду від 10.04.2015 року, згідно з яким на території металобази по вул. Зіньківській, 52 у м. Полтаві виявлені та вилучені велосипед «Україна» чорного кольору та металева піч(Т. 1 а.с. 206);

-протоколом огляду місця події від 11.04.2015 року , згідно з яким на АЗС «Надежда», що розташована на 342 км а/д «Київ-Харків», у ОСОБА_5 вилучений металевий предмет, схожий на кастет (Т. 1 а.с. 218-219);

-висновком експерта №25 від 15.04.2015 року, згідно з яким наданий на дослідження кастет, вилучений у ОСОБА_5 , є холодною зброєю ударно-дробильної дії, виготовлений саморобним способом за типом «кастет» (Т.1 а.с.221-225);

-висновком експерта №В-1880/2 від 27.04.2015 року, згідно з яким залишкова вартість велосипеда «Україна» становить 750 грн., буржуйки металевої 290 грн.(Т.1 а.с.180-191);

Суд вважає вину обвинуваченого повністю доведеною вищенаведеними доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

При цьому суд вважає недопустимим доказом протокол огляду місця події від 15.04.2015 року, згідно з яким у дачному будинку по АДРЕСА_4 , зафіксовано наявність цегляного підйому для печі(Т. 1 а.с. 198-201) з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст.. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до п. 1 ч. 2 вищезазначеної статті суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Статтею 233 КПК України визначено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Як вбачається зі змісту зазначеного протоколу слідчої дії, згода особи, яка володіє дачним будинком по АДРЕСА_4 , на проведення огляду приміщення не з`ясовувалася.

Не надано стороною обвинувачення і ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення відповідної слідчої дії.

Таким чином, суд приходить до висновку, що огляд дачного будинку по АДРЕСА_4 від 15.04.2015 року проведений з порушеннями вимог ст.ст. 233, 236,237 КПК України і на підставі ч.1 ст. 89 КПК України визнає даний доказ недопустимим.

Суд вважає безпідставними твердження сторони захисту про недопустимість доказів - протоколу огляду території металобази по АДРЕСА_5 від 10.04.2015 року та протоколу огляду місця події АЗС «Надежда» від 11.04.2015 року, оскільки зі змісту вбачається, що слідчі дії проводилися на території публічних місць, вільно доступних для загального користування, що не потребує згоди власника чи дозволу суду. Окрім того, зазначені слідчі дії проводились на відкритій території, без проникнення у будь-які приміщення.

Також посилання обвинуваченого та його захисника на безпідставність обвинувачення за ч. 2 ст. 263 КК України спростовуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Так, з показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 вбачається, що вони бачили Материнського на території АЗС приблизно за 1 годину до приїзду працівників міліції, що спростовує твердження ОСОБА_5 про те, що його привезли працівники міліції на АЗС та інсценували злочин. Також зазначені свідки підтвердили факт добровільної видачі ОСОБА_5 металевого «кастету», відсутність будь-якого примусу щодо обвинуваченого з боку працівників міліції.

Аналізуючи зібрані по справі докази та показання обвинуваченого, суд приходить до висновку, що його дії слід кваліфікувати:

- за ч.2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно;

- за ч.2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою(шахрайство), вчинене повторно;

- за ч.2 ст. 263 КК України як незаконне носіння холодної зброї(кастету) без передбаченого законом дозволу.

За місцем проживання обвинувачений характеризується негативно.

Обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

З урахуванням зазначених обставин, виходячи з положень статті 65 КК України, даних про особу винного, який неодноразово судимий, відсутність обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання, беручи до уваги думку потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні та не мають майнових претензій до обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 неможливе без ізоляції від суспільства, тому йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.

Підстав для застосування положень статтей 69, 75 КК України, як і призначення мінімального строку покарання, суд не вбачає.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Обвинувачений здоровий, працездатний, примусового лікування не потребує.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.374-376 КПК України,

з а с у д и в:

ОСОБА_5 визнати винним та призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі;
- за ч.2 ст. 263 КК України у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.

У порядку ст.71 КК України до покарання, визначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання, призначене ОСОБА_5 за вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 22.08.2014 року за ч.2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки, та остаточно обрати йому до відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 місяців.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати з 10.05.2016 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 термін попереднього ув`язнення по цій справі у період з 03.08.2015 року по 13.09.2015 року та з 03.10.2015 року по 10.05.2016 року у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Речові докази по справі велосипед «Україна» чорного кольору та буржуйку - повернути власникам;металевий кастет знищити.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд протягом 30 днів з моменту проголошення.

Суддя: ОСОБА_1