АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/790/2429/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області:
головуючого судді - - ОСОБА_2 ,
суддів - - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - - ОСОБА_6 ,
захисника - - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та прокурора Харківської місцевої прокуратури № 4 на вирок Московського районного суду м. Харкова відносно ОСОБА_8 від 29 червня 2016 року, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Московського районного суду м. Харкова від 29.06.2016 року
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, не одружений, який має середньо-спеціальну освіту, не працюючий, раніше судимий 20.01.2014 року Московським районним судом м. Харкова за ч.3 ст. 309 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, відповідно до ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі
На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднана невідбута частина покарання, призначена ОСОБА_8 за вироком Московського районного суду м. Харкова від 20.01.2014 року за ч.3 ст.309 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць, остаточно призначено покарання ОСОБА_8 у вигляді 5 років та 1 місяця позбавлення волі.
Не погодившись із зазначеним рішенням районного суду, прокурор ОСОБА_10 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить вирок Московського районного суду м. Харкова від 29.06.2016 року скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, тобто через його м`якість, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки. Відповідно до ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного ОСОБА_8 за вироком Московського районного суду м. Харкова від 20.01.2014 року за ч.3 ст.309 КК України у вигляді позбавлення волі строком 4 роки, остаточно призначивши покарання у вигляді 6 років позбавлення волі.
Свої апеляційні вимоги прокурор обґрунтував тим, що при вивченні матеріалів, що характеризують особу ОСОБА_8 , встановлено, що він раніше судимий за вчинення умисного тяжкого злочину, ніде не працює, тобто не має законного джерела отримання заробітку, кримінальне правопорушення вчинив в період іспитового строку, свою вину не визнав, у вчиненому не розкаявся. Суд першої інстанції не в повній мірі врахував ці обставини, у зв`язку з чим призначив ОСОБА_8 покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості.
Зазначене вище свідчить про те, що призначене судом покарання засудженому ОСОБА_8 не є дієвим і не буде відповідати основним принципам і завданням кримінального покарання.
Також не погодившись із зазначеним рішенням районного суду, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить вирок Московського районного суду м. Харкова від 29.06.2016 року скасувати та ухвалити свій вирок, яким виправдати ОСОБА_8 з підстав недоведеності вчинення ним кримінального правопорушення.
Свої апеляційні вимоги захисник обґрунтувала тим, що під час проведення огляду місця події не було знято відбитки пальців, не було проведено слідчий експеримент за участю ОСОБА_8 , не встановлено свідків, які підтвердили би, що бачили ОСОБА_11 на місці скоєнні злочину, не допитано особу, якій свідок ОСОБА_12 перевіз байдарку. Свідчення свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 суперечать один одному та матеріалам провадження. Судом не взято до уваги те, що свідок ОСОБА_12 раніше судимий за злочини проти власності. Протокол огляду місця події від 03.10.15 року органом досудового розслідування складено з порушенням вимог діючого кримінально-процесуального Кодексу України, оскільки свідок ОСОБА_14 окрім міліціонера ні з ким не спілкувався і пояснень обвинуваченого не чув при проведенні огляду місця події.
Покази обвинуваченого ОСОБА_8 залишились поза увагою суду, та не були оцінені при ухваленні вироку .
Вислухавши доповідь судді; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні ; пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу захисника ; вивчивши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції шляхом допиту обвинуваченого; потерпілого ОСОБА_9 ; свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 ; вивченням письмових доказів, які містяться в матеріалах справи, у тому числі: протоколу огляду місця події, висновку судової товарознавчої експертизи, повно та всебічно встановив фактичні обставини справи і винність ОСОБА_8 в таємному викраденні майна ОСОБА_9 .
В мотивувальній частині вироку, суд навів переконливі докази вини ОСОБА_8 в таємному викраденні майна потерпілого ОСОБА_9 , розкрив їх зміст та дав їм належну оцінку, з якою колегія суддів погоджується і наводити їх вдруге вважає недоцільним.
Посилання захисника на те, що під час проведення огляду місця події не було знято відбитки пальців, не було проведено слідчий експеримент за участю ОСОБА_8 , не встановлено свідків, які підтвердили би, що бачили ОСОБА_11 на місці скоєнні злочину, не допитано особу, якій свідок ОСОБА_12 перевіз байдарку, не свідчать про неповноту досудового слідства , або судового розгляду. При цьому колегія суддів враховує , як те, що наведені у вироку докази узгоджуються між собою і є достатніми для висновків про вину ОСОБА_8 , так і те, що обвинувачений на досудовому слідстві визнавав свою провину і необхідності проводити додаткові слідчі дії не було.
Свою позицію на досудовому слідстві в апеляційному суді обвинувачений пояснив тим, що йому було соромно перед родичами і він не бажав виправдовуватися. Така позиція обвинуваченого свідчить про відсутність недозволеного впливу на нього з боку органів досудового слідства. Але , враховуючи те, що злочин було вчинено в період іспитового строку за попереднім вироком, що тягне скасування іспитового строку і призначення реального покарання, посилання обвинуваченого на відчуття сорому перед родичами як підстави для самообмови, колегія суддів вважає надуманими.
Посилання захисника на неповну узгодженість пояснень свідків ОСОБА_16 не є підставою для того , щоб ставити їх під сумнів, оскільки з пояснень як свідків та і обвинуваченого вбачається , що вони разом вживали алкогольні напої . Тому незначні невідповідності в їх поясненнях можуть бути викликані станом алкогольного сп`яніння , яке впливає на здатність сприйняття та запам`ятовування відповідних обставин. В цілому пояснення зазначених свідків є узгодженими. Враховуючи, що обвинувачений знаходився з свідками в дружніх стосунках, підстав для його обмови з боку свідків ОСОБА_16 колегія суддів не вбачає. Посилання захисника на те, що свідок ОСОБА_16 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння корисних злочинів само по собі не спростовує висновків суду першої інтенції про доведеність вини ОСОБА_11 .
Посилання захисника на те, що протокол огляду місця події не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства , оскільки байдарку було вилучено з місця, куди її приніс свідок ОСОБА_16 , а понятий ОСОБА_17 ні з ким окрім міліціонера не спілкувався і не чув пояснень обвинуваченого, не є підставою для скасування вироку. При цьому суд враховує, що захисник не послався на конкретні норми КПК України, які були порушені при складанні протоколу; захисник не просить визнати зазначений доказ та інші докази наведені у вироку недопустимими; окрім того вина ОСОБА_11 достатньо доведена і іншими доказами , наведеними у вироку, яких є достатньо.
Як вбачається з тексту вироку, суд першої інстанції навів пояснення обвинуваченого, який не визнавав свою вину у скоєнні крадіжки; навів досліджені судом докази, розкрив їх зміст і належним чином вмотивував свою критичну оцінку показам обвинуваченого ОСОБА_11 в судовому засіданні. Тому доводи апеляційної скарги захисника, що покази обвинуваченого ОСОБА_8 залишились поза увагою суду не відповідають дійсності.
Зважаючи на викладене підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.
Суд призначив покарання ОСОБА_8 з дотриманням вимог ст. 65 КК України, в повному обсязі врахував тяжкість скоєного злочину; дані про особу обвинуваченого, який раніше був засуджений та в період іспитового строку скоїв новий злочин; обставини, які пом`якшують покарання, а саме стан здоров`я та відшкодування матеріальної шкоди; обставину, що обтяжує покарання скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.
За таких обставин призначене судом першої інстанції покарання за ч.1 ст.185 КК України та за сукупністю вироків , колегія суддів вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 та запобігання скоєння ним нових злочинів.
Підстав вважати зазначене покарання явно несправедливим в зв`язку з м`якістю колегія суддів не вбачає, тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 405,407 КПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та прокурора Харківської місцевої прокуратури №4 залишити без задоволення, а вирок Московського районного суду м. Харкова від 29 червня 2016 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий
Судді -