Ухвала
іменем україни
31 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 7 грудня 2015 року,

за участю:
засудженого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а:
вироком Апеляційного суду м. Києва від 3 грудня 2004 року ОСОБА_5 засуджений за: частиною 1 статті 15 частиною 4 статті 185 КК України 2001 року до покарання у виді позбавлення волі на 10 років з конфіскацією майна; частиною 2 статті 17 частиною 3 статті 142 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на 7 років з конфіскацією майна; частиною 2 статті 17 частиною 3 статті 215-3 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на 10 років з конфіскацією майна; частиною 2 статті 17 пунктами «а», «г», «ж», «з», «і» статті 93 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на 13 років з конфіскацією майна; статтею 190-1 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на 14 років; частиною 2 статті 17 пунктами «г», «з» статті 93 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на 14 років; пунктами «а», «в», «ж», «з», «і» статті 93 КК України 1960 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна; частиною 3 статті 215-3 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років; частиною 3 статті 142 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією майна; частиною 2 статті 145 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на 7 років; частиною 1 статті 263 КК України 2001 року до покарання у виді позбавлення волі на 3 роки; статтею 69 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на 11 років з конфіскацією майна.
На підставі статті 70 КК України ОСОБА_8 за сукупністю злочинів призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності.

Ухвалою Верхового Суду України від 24 травня 2005 року вирок Апеляційного суду м. Києва від 3 грудня 2004 року щодо ОСОБА_9 в частині засудження за статтею 69 КК України 1960 року скасовано та справу в цій частині закрито.
ОСОБА_10 на підставі статті 42 КК України 1960 року вважається засудженим за сукупністю злочинів, передбачених частиною 2 статті 17 частиною 3 статті 142; частиною 2 статті 17 частиною 3 статті 215-3; частиною 2 статті 17 пунктами «а», «г», «ж», «з», «і» статті 93; статтею 190-1; пунктами «а», «в», «ж», «з», «і» статтею 93; частиною 3 статті 215-3; частиною 3 статті 142; частиною 2 статті 145; частиною 1 статті 17 частиною 3 статті 142; частиною 1 статті 17 частиною 3 статті 215-3; частиною 1 статті 17 пунктами «а», «з», «і» статті 93 КК України 1960 року, частиною 1 статті 15 частиною 4 статті 184, частиною 1 статті 263 КК України 2001 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності.

1 грудня 2015 року захисник засудженого ОСОБА_9 ОСОБА_11 звернувся до Апеляційного суду м. Києва із заявою про перегляд вироку названого суду за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 7 грудня 2015 року заяву захисника засудженого ОСОБА_9 - ОСОБА_11 про перегляд вироку названого суду від 3 грудня 2004 року за нововиявленими обставинами з усіма доданими до неї матеріалами направлено на розгляд Оболонським районним судом м. Києва.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 січня 2016 року резолютивну частину ухвали названого суду від 7 грудня 2015 року «заяву захисника засудженого ОСОБА_9 - ОСОБА_11 про перегляд вироку Апеляційного суду м. Києва від 3 грудня 2004 року за нововиявленими обставинами з усіма доданими до неї матеріалами направити на розгляд Оболонським районним судом м. Києва» роз`яснено таким чином, що розгляд зазначеної заяви судом означає вирішення питання про відкриття кримінального провадження за нововиявленими обставинами, відповідно до вимог статті 464 КПК України, а у разі відкриття кримінального провадження за нововиявленими обставинами здійснення перегляду судового рішення за ново виявленими обставинами, згідно з положеннями статті 466 КПК України.

У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про скасування ухвали суду апеляційної інстанції з призначенням нового розгляду. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що розгляд заяви відбувся без повідомлення засудженого про день та час її розгляду та, відповідно, без його участі, а висновки суду апеляційної інстанції не ґрунтуються на вимогах закону.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи засудженого та його захисника, які підтримали касаційну скаргу, доводи прокурора, який не заперечував проти задоволення касаційної скарги, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів провадження, 1 грудня 2015 року захисник засудженого звернувся до апеляційного суду, який постановив вирок як суд першої інстанції, із заявою про його перегляд за нововиявленими обставинами та з клопотанням про зупинення його виконання, в яких містилося застереження щодо здійснення розгляду за участі засудженого. Вказане застереження захисник висловив і в судовому засіданні 7 грудня 2015 року.

Крім того, з повідомлення та телефонограми про розгляд заяви про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами та журналу судового засідання слідує, що він мав бути проведений 17 грудня 2015 року, про що повідомлено прокуратура та захисника засудженого. Проте, вказаний розгляд здійснений 7 грудня 2015 року за участі виключно захисника засудженого.

При тому, що правила і порядок призначення та проведення розгляду заяв про перегляд вироку за нововиявленими обставинами чітко визначені у Главі 34 КПК України. Так само, як і визначено право осіб щодо їх участі у судовому засіданні.

Отже, колегія суддів вважає, що апеляційний суд здійснив розгляд заяви без дотримання вимог процесуального закону, що ставить під сумнів законність та обґрунтованість його висновків за наслідками її розгляду.

Оскільки судом касаційної інстанції виявлені істотні порушення вимог закону під час підготовки та розгляду заяви, то колегія суддів на даному етапі позбавлена можливості перевірити доводи захисника засудженого про неправильність висновків суду при зміні підсудності її розгляду, у зв`язку з чим вони повинні перевірятися під час нового розгляду.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на висновки Верховного Суду України, які відповідно до статті 458 КПК України є обов`язковими для всіх судів України, що викладені в ухвалі від 21 квітня 2015 року, постановленої за результатами розгляду заяви у справі щодо ОСОБА_12 , апеляційний суд, який розглядав справи як суд першої інстанції, у зв`язку зі зміною чинного законодавства України не є судом першої інстанції, а тому позбавлений можливості здійснити кримінальне провадження за нововиявленими обставинами в даному випадку.
Відтак, касаційна скарга захисника засудженого підлягає до часткового задоволення, а ухвала суду апеляційної інстанції - скасуванню з призначенням нового розгляду.
На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 7 грудня 2015 року скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3