Справа № 644/4479 /16-к
н.п. 1-кс/644/435/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові скаргу захисника адвоката ОСОБА_4 діючого в інтересах підозрюваної ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора здійснюючого процесуальне керівництво, яка допущена під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000088 від 11.12.2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

26 травня 2016 року до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова надійшла скарга адвоката ОСОБА_4 діючого в інтересах підозрюваної ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора здійснюючого процесуальне керівництво у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Захисник просить постанову прокурора Харківської місцевої прокуратури № 3 Харківської області від 18 травня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання заявленому у вказаному кримінальному провадженні скасувати. Зобов`язати уповноваженого прокурора у триденний строк вчинити дії визначені п.1 ч. 2 ст. 283, п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 284 КПК України в частині підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Зобов`язати слідчого або процесуального прокурора вчинити дії щодо виключення з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про оголошення підозри від 30 жовтня 2015 року ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Скарга мотивована тим, що в провадженні слідчого відділу Індустріального ВП ГУ НП у Харківській області перебуває кримінальне провадження № 0000088 від 11.12.2014 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

30 жовтня 2015 року слідчим складено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Зазначене повідомлення про підозру складено передчасно, повідомлення здійснено з порушенням вимог глави 22 КПК України, із грубим порушенням передбачених законом прав ОСОБА_5 , із нехтуванням загальних засад кримінального провадження.
При здійсненні зазначеного повідомлення про підозру належна правова процедура застосована не була, зокрема, в порушення частин 2-3 ст. 276 КПК України не повідомлено підозрюваній про її права, а в порушення ст. 42 цього Кодексу, детально не роз`яснено кожне із зазначених прав. Вчиняючи дії щодо повідомлення про підозру, підозрюваній не забезпечено право на кваліфіковану правову допомогу, чим порушено приписи ст.ст. 20, 52 КПК України.
Згідно ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється зокрема, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Ст. 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Проте в матеріалах провадження відсутні фактичні дані та докази вчинення інкримінованого ОСОБА_5 злочину.
Вищевикладені обставини були зазначені в клопотанні прокурору, в якому сторона захисту просила у визначений законом строк вчинити дії визначені п. 1 ч. 2 ст. 283, п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 284 КПК України та вчинити дії щодо виключення з ЄРДР відомостей по кримінальному провадженню про оголошення підозри від 30 жовтня 2015 року ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Однак постановою прокурора Харківської місцевої прокуратури №3 від 18 травня 2016 року в задоволенні клопотання відмовлено. Ініціатор звернення вважає вказану постанову необґрунтованою та такою, що не спростовує наведених в клопотанні фактів, а відмову бездіяльністю щодо здійснення зазначених в клопотанні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк.
Вислухавши думку захисника який підтримав скаргу та доводи наведені в її обґрунтування, прокурора який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за додержанням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

П. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено право захисника підозрюваного на оскарження на досудовому провадженні бездіяльності слідчого або прокурора яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, отже, дана скарга підлягає розгляду слідчим суддею.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 цього Кодексу у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається у день його складання слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повідомлення для передачі вручається в порядку передбаченому ч. 2 ст. 135 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 278 КПК України, дата та час повідомлення про підозру невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно до ч. 1 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Згідно ч. 3 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Таким чином, з наведених норм КПК України слідує, що вручення повідомлення про підозру повинно здійснюватись прокурором, слідчим або іншою уповноваженою особою безпосередньо, оскільки правова норма зазначена у ст. 278 КПК України передбачає саме вручення, а не передачу. Систематичне й буквальне тлумачення наведенних норм свідчить, що у спосіб, передбачений главою 11 КПК України, здійснюється не вручення повідомлення про підозру особі, якій в даний момент неможливо зробити таке вручення, а виклик до слідчого чи прокурора для вручення повідомлення шляхом надання повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою ( ч.1 ст. 135 КПК України). У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається у порядку передбаченому ч. 2 ст. 135 КПК України.

Відповідно до ст. 136 КПК України, належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

В наданих суду матеріалах відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_5 про підозру.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, дійсно 11 грудня 2014 року матеріали про скоєння кримінального правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000088, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Також в даних матеріалах міститься повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 30 жовтня 2015 року, але дані про те, що дане повідомлення було вручено ОСОБА_5 у передбачений КПК України спосіб відсутні.

Таким чином, з наведених вище норм КПК України вбачається, що вручення повідомлення про підозру має бути здійснено визначеним колом осіб, а саме прокурором, слідчим або іншою уповноваженою особою.
Із матеріалів кримінального провадження (а.с. 229 т.4), а саме із рапорту ст. о/у в ОВС У ПЗСЕ ГУМВС України в Харківській області підполковника ОСОБА_6 адресованого слідчому, з приводу вручення повідомлення про підозру ОСОБА_5 , а також встановлення місця знаходження ОСОБА_5 , вручення повідомлення про підозру для передачі ОСОБА_5 представнику КП «Жилкомсервіс» слідує, що вказані процесуальні дії здійснювались співробітником оперативного підрозділу.
З приводу такого порядку здійснення повідомлення про підозру суд зазначає наступне.
Ст. 41 КПК України, передбачено, що оперативні підрозділи органів внутрішніх справ здійснюють слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії в кримінальному провадженні за письмовим дорученням слідчого, прокурора. Під час виконання доручень слідчого, прокурора співробітник оперативного підрозділу користується повноваженнями слідчого. Співробітники оперативних підрозділів (крім підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України) не мають права здійснювати процесуальні дії у кримінальному провадженні за власною ініціативою або звертатися з клопотаннями до слідчого судді чи прокурора.
Отже, підставою для здійснення слідчих та процесуальних дій співробітником оперативного підрозділу є виключно письмове доручення слідчого або прокурора.
Матеріали кримінального провадження не містять письмового доручення слідчого або прокурора будь-яким співробітникам будь-якого оперативного підрозділу на вручення ОСОБА_5 повідомлення про підозру, вручення повідомлення про підозру для передачі ОСОБА_5 . Не міститься в матеріалах і письмового доручення оперативним підрозділам на встановлення місця знаходження ОСОБА_5 .
Так саме в рапорті не міститься посилання на будь-яке письмове доручення. Замість цього в рапорті йдеться про те, що співробітник оперативного підрозділу виїхав для вручення повідомлення про підозру «під час супроводження кримінального провадження».
Все зазначене свідчить про те, що вручення повідомлення про підозру відбувалось не у передбачений КПК України спосіб не уповноваженою на те особою, тобто було застосовано неналежну правову процедуру.
Серед завдань кримінального провадження ст. 2 КПК України визначено охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, та застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.
Так, частинами 2-3 ст. 276 КПК України встановлено обов`язок слідчого, прокурора або іншої уповноваженої службової особи (особи, якій законом надано право здійснювати затримання) невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу, а після повідомлення про права на прохання підозрюваного детально роз`яснити кожне із зазначених прав.
Статтею 42 КПК України передбачено право підозрюваного бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримати їх роз`яснення.
Слідчий суддя погоджується із позицією захисника, що здійснюючи повідомлення про підозру, ані прокурор, ані слідчий, ані будь-яка інша уповноважена особа обов`язкового чіткого своєчасного (невідкладного) повідомлення про права ОСОБА_5 не здійснили, а враховуючи, що повідомлення про підозру передано не уповноваженою особою, і не могли здійснити, таким чином вимог процесуального закону та встановленої процедури повідомлення про підозру дотримано не було, отже, сторона обвинувачення не діяла у спосіб, передбачений законом, чим порушено норму ст. 19 Конституції України, припис ст. 8 Конституції України, згідно із якою в Україні визнається і діє принцип верховенства права, відповідно, не дотримано і основних засад Кримінального процесу, таких як верховенство права та законність, право на захист.
Ст. 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на правову допомогу.
Як випливає із Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), "кожен має право на правову допомогу" треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, юридичними та фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує.
Згідно із ч. 1 ст. 52 КПК України, участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів, а ст. 20 КПК України встановлює обов`язок виключно слідчого, прокурора забезпечити право підозрюваного на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.
Отже, гарантування кожному права на правову допомогу є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року тощо. (Рішення КСУ від 30.09.2009 року №23-рп/2009).
Із матеріалів провадження вбачається, що повідомлення про підозру про вчинення особливо тяжкого злочину здійснено із нехтуванням такої із основних засад кримінального процесу, як забезпечення права на захист, без обов`язкової присутності захисника, забезпечення якої, як вже зазначалось, є обов`язком саме слідчого та прокурора.
Необхідною умовою реалізації права на захист є забезпечення основних його гарантій на усіх стадіях кримінального провадження, оскільки випадки, коли підозрюваному, обвинуваченому під час досудового розслідування не було надано можливості залучити захисника за умови його обов`язкової участі, ставлять під сумнів питання належності та допустимості доказів, на яких ґрунтується обвинувальний акт прокурора. Правову позицію ЄСПЛ щодо початкового етапу забезпечення права на захист у кримінальному провадженні викладено, зокрема, в п. 63 рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі «Лучанінова проти України», де зазначено, що «для здійснення обвинуваченим свого права на захист йому зазвичай повинно бути забезпечено можливість отримати ефективну допомогу захисника із самого початку провадження» (п. 52 рішення ЄСПЛ від 27 листопада 2008 року у справі «Сальдуз проти Туреччини» та пункти 9091 рішення ЄСПЛ від 12 червня 2008 року у справі «Яременко проти України»).

Приймаючи до уваги всі викладені обставини, суд вважає, що повідомлення про підозру ОСОБА_5 здійснено не у спосіб, передбачений КПК України, не уповноваженою належним чином особою, тобто, допущено бездіяльність, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які прокурор, слідчий зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк.
Також суд приходить до висновку, що, здійснюючи повідомлення про підозру у зазначений вище спосіб, було протиправно та безпідставно обмежено права підозрюваного, зокрема на захист, що забороняється як національним процесуальним законодавством України, так і міжнародним, зокрема, Загальною декларацією прав людини, що було прийнято і проголошено резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, згідно із ст. 29 якої, при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.
В основу підозри покладено твердження, що, перераховуючи кошти з рахунку банкрута, ОСОБА_5 , яка перебувала на посаді ліквідатора, достовірно було відомо, що зазначені кошти отримано від реалізації майна, що перебувало в іпотеці у банку, а також, що такий перерахунок коштів був безпідставним.

Проте, в матеріалах провадження не міститься фактичних даних та доказів того, що на момент перерахунку коштів ОСОБА_5 було достовірно відомо джерело їх походження - в матеріалах взагалі не міститься доказів того, що ОСОБА_5 отримала від попереднього ліквідатора бухгалтерську, первинну, процесуальну та іншу документацію підприємства-банкрута, а також достовірну інформацію щодо стадії та перебігу виконання процесу ліквідації, тощо. Так саме, слідством не встановлено підстави та призначення перерахованих коштів. До здійснення повідомлення про підозру ОСОБА_5 не було допитано в якості свідка, фактичні обставини справи не встановлено, по суті, повідомлення про підозру є передчасним, таким, що ґрунтується на припущеннях.

Все зазначене було викладено в клопотанні прокурору, в якому сторона захисту просила прокурора у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000088 від 11.12.2014 р. у триденний строк вчинити дії визначені п.1 ч. 2 ст. 283, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України в частині підозри ОСОБА_5 від 30.10.2015 року у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України та вчинити дії щодо виключення з ЄРДР відомостей по кримінальному провадженню № 0000088 від 11.12.2014 р. про оголошення підозри від 30.10.2015 року ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Постановою прокурора Харківської місцевої прокуратури №3 Харківської області від 18.05.2016 року в задоволенні клопотання відмовлено. Постанова прокурора є необґрунтованою та такою, що не спростовує наведених в клопотанні фактів, а відмову - бездіяльністю щодо здійснення зазначених в клопотанні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Частина 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і стороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частина 2 також передбачає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно ст.220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Відповідно до ст. 110 КПК України, постанова слідчого повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, тобто таке процесуальне рішення повинно бути достатньо мотивованим та обґрунтованим зрозумілим для особи, яка звернулась із клопотанням, в частині відмови у задоволенні її прохання.

В даному випадку слід визнати те, що постанова прокурора про відмову у задоволенні клопотання захисника є недостньо вмотивована. Прокурор у своїй постанові не спростував доводів захисника викладених у клопотанні від 18 травня 2016 року щодо необґрунтованого пред`явлення підозри та лише процитував його доводи і зазначив, що вони є необґрунтованими та безпідставними, без зазначення правового обґрунтування та доказів.

Отже, скарга захисника є повністю обґрунтованою, оскільки відсутність мотивуванню прийнятого рішення свідчить про неналежний розгляд клопотання прокурором.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8-10, 20, 22, 30, 111, 135, 136, 176, 178, 220, 303-304, 307 КПК України,
ПОСТАНОВИВ:
1.Скаргу захисника ОСОБА_4 задовольнити.
2.Постанову прокурора Харківської місцевої прокуратури №3 Харківської області від 18 травня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000088 від 11.12.2014 р. скасувати.

3.Зобов`язати уповноваженого прокурора у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000088 від 11.12.2014 р. у триденний строк вчинити дії визначені п.1 ч. 2 ст. 283, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України в частині підозри ОСОБА_5 від 30.10.2015 року у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

4.Зобов`язати слідчого або процесуального прокурора вчинити дії щодо виключення з ЄРДР відомостей по кримінальному провадженню № 0000088 від 11.12.2014 р. повідомлення про підозру від 30.10.2015 року ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1