Провадження № 1-кп/592/50/16
ВИРОК
20 квітня 2016 року м.Суми
Ковпаківський районний суд міста Суми у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , з професійно-технічною освітою, одруженого, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, раніше не судимого, ідентифікаційний номер НОМЕР_1
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
в с т а н о в и в :
02.11.2014 року близько 10 години 30 хвилин ОСОБА_3 , керуючи автомобілем ВАЗ - 211440 р.н. НОМЕР_2 і рухаючись в м. Суми по проїзній частині площі Горького з боку вул. Н. Холодногірська, в напрямку вул. Горького зі швидкістю 74,5 км/год., на заокругленні проїзної частини в районі буд. № 23/1 по пл. Горького в м. Суми, перевищив дозволену у населених пунктах швидкість руху, при виникненні небезпеки, не вжив своєчасних заходів для зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди, виїхав за межі проїзної частини та допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , які у порушення вимог п.п. 4.7, 4.14-а Правил дорожнього руху України перетинали вулицю поза межами пішохідного переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля.
Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до Висновку судово-медичної експертизи № 786 від 22.12.2014 р. потерпілому ОСОБА_9 заподіяно такі тілесні ушкодження: сполучену травму тіла, забій правої легені, закритий перелом шийки правого стегна, які на тлі перенесеного оперативного втручання - метало-остеосинтезу, привели до розвитку масивної тромбоемболії легеневої артерії та ускладнились розвитком гострої легенево-серцевої недостатності, від яких він помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в ортопедичному відділенні Сумської міської клінічної лікарні № 1. Тілесні ушкодження забій правої легені, перелом шийки правого стегна кваліфікуються як тяжкі, що викликали небезпечний для життя стан і знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.
Відповідно до Висновку комісійної судової автотехнічної експертизи № 1928 від 19.12.2014 р., при керуванні автомобілем ВАЗ 211440 р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 порушив вимоги пунктів 10.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р. (далі - ПДР України), а саме:
- п. 10.1. перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
- п. 12.3. у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;
- п. 12.4. у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км./ год.
Допущені порушення водієм ОСОБА_3 пунктів 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо - транспортною пригодою та наслідками, що настали.
Дії водія ОСОБА_3 по порушенню ПДР України умисні, а форма вини до наслідків, що настали, є необережна (злочинна самовпевненість).
Крім визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 , його вина у вчинені злочину за викладених вище обставин повністю підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.
Допитаний свідок сторони захисту ОСОБА_10 суду пояснив, що бачив, як чоловік і жінка переходили дорогу по вул. Горького, в місце де пішохідного переходу не було. Потім гальмував автомобіль сірого кольору, марку не знає, при цьому впав чоловік і у нього боліла нога. Чоловіка зачепило дзеркалом, яке від удару зігнулося, інших пошкоджень автомобіля він не бачив. Була викликана швидка, у яку він допомагав загружати чоловіка.
Також вина ОСОБА_3 у вчинені злочину за викладених вище обставин повністю підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами.
Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події від 02.11.2014 р., Схемою до нього та фототаблицею (Т. 2 а.с. 46 - 54), відповідно до якого було оглянуто місце дорожньо-транспортної пригоди за адресою: АДРЕСА_3 , дорожнє покриття загальною шириною 13,85 м. Автомобіль ВАЗ 211440, р.н. НОМЕР_2 розташований на проїзній частині, передньою частиною в напрямку правого краю дороги; переднє праве колесо розташовано в 0,5 м до правого краю дороги (на узбіччі), заднє праве колесо розташоване в 0,3 м від правого краю дороги.
Протоколом огляду та перевірки технічного стану транспортного засобу від 02.11.2014 р., відповідно до якого був оглянутий автомобіль ВАЗ 211440, р.н. НОМЕР_2 , належний ОСОБА_11 і при зовнішньому огляді виявлено ліве дзеркало заднього виду змінено з кріплення, в 1,45 м від передньої частини (Т. 2 а.с. 55).
Протоколом проведення слідчого експерименту від 10.12.2014 р., згідно якого при проведенні вказаної слідчої дії за участю ОСОБА_3 та експерта СВ ХНДІСЕ ім.Бокаріуса ОСОБА_12 , обвинувачений пояснив та показав при яких обставинах сталося ДТП та Схемою до протоколу (Т. 2 а.с. 56 57, 58).
Протоколом проведення слідчого експерименту від 10.12.2014 р., згідно якого при проведенні вказаної слідчої дії за участю ОСОБА_6 , експерта СВ ХНДІСЕ ім.Бокаріуса ОСОБА_12 , потерпіла пояснила та показала при яких обставинах сталося ДТП та Схемою до протоколу (Т. 2 а.с. 59 60, 61).
Висновком комісійної судової автотехнічної експертизи № 1928 від 19.12.2014 р. Сумського відділення при Харківському науково-дослідному інституті судових експертиз ім.Засл. проф. М.С. Бокаріуса (Т. 1 а.с.76 - 82). У Висновку зазначено, що аналізуючи пояснення ОСОБА_3 та слідову картину, зафіксовану при огляді місця ДТП від 02.11.2014, а саме розташування слідів гальмування і кінцеве положення автомобіля «ВАЗ - 211440» та розташування місця наїзду на пішоходів на відстані 2,1 м до правого бордюру вул. Горького вказаного водієм ОСОБА_3 , судові експерти дійшли висновку, що місце наїзду на пішоходів розташоване за межами проїзної частини. Оскільки, при загальній ширині проїзної частини вул. Горького 13,85 м, ширина смуги руху з боку вул. Горького складає 4,4 м, а в протилежному напрямку ширина смуги руху складає 5,0 м, загальна ширина обох смуг руху проїзної частини складає: 9,4 м = 4,4 м + 5,0 м, що відповідає даним листа відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Суми № 101/1-1349 від 12.12.2014:«вул. Н.Холодногірська має по одній смузі в кожному напрямку». Дії водія ОСОБА_3 , який виконав маневр праворуч, не впевнившись в безпеці дорожнього руху, внаслідок чого відбувся наїзд на пішоходів поза межами проїзної частини, слід вважати такими, що не є виправданим для запобігання наїзду на пішоходів, а тому в діях водія вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку з ДТП.
За вищевказаним Висновком комісійної судової автотехнічної експертизи в даній дорожній ситуації, мінімальна швидкість руху автомобіля «ВАЗ-211440» н.з. НОМЕР_2 , виходячи з довжини сліду гальмування 31,0 м до переднього колеса автомобіля «ВАЗ-211440», зафіксованого при огляді місця ДТП від 02.11.2014, складала 74,5 км/год. В даній дорожній ситуації, водій автомобіля «ВАЗ-211440» н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішоходів ОСОБА_9 і ОСОБА_6 , шляхом виконання ним вимог п.п. 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України.
В даній дорожній ситуації, в діях водія автомобіля ОСОБА_3 вбачаються невідповідності вимогам п.п.10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з ДТП. Також в даній дорожній ситуації, в діях водія автомобіля ОСОБА_3 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.4 Правил дорожнього руху України, але які, з технічної точки зору, не знаходяться в причинному зв`язку з ДТП, оскільки водій ОСОБА_3 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішоходів, як при допустимій швидкості руху 47,7 км/год, так і при розрахунковій швидкості руху 74,5 км/год.
Провести дослідження за показами ОСОБА_6 щодо розташування вказаного нею місця наїзду експертам не вдалося, оскільки вони не узгоджуються з кінцевим розташуванням передньої частини автомобіля, про що зазначено у Висновку комісійної судової автотехнічної експертизи № 1928 від 19.12.2014 р. (аркуш 8).
Оцінка дій пішоходів ОСОБА_9 і ОСОБА_6 щодо відповідності або невідповідності їх вимогам Правил дорожнього руху України, в даній дорожній ситуації, не потребує застосування спеціальних технічних знань і може бути виконано самостійно слідчими органами або судом, у відповідності до вимог п.п. 4.7, 4.14.а Правил дорожнього руху України, в яких зокрема зазначено:
- п. 4.7. пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч;
- п. 4.14.а пішоходам забороняється: виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху (Т. 1 а.с. 76 - 82).
Судовий експерт ОСОБА_13 , який проводив комісійну судову автотехнічну експертизу № 1928 від 19.12.2014 р. суду роз`яснив, що допустима швидкість руху на заокругленні проїзної частини 47,7 км/год., ОСОБА_3 рухався зі швидкістю 74,5 км/год., тобто перевищив дозволену швидкість руху, при якій зупинковий шлях буде більшим, чим при допустимій швидкості на заокругленні. У населеному пункті обмеження швидкості руху не обов`язково регулюються знаками, на заокругленні проїзної частини регулюється п. 12.1 ПДР України. Виконуючи маневр ОСОБА_3 виїхав за межі проїзної частини, оскільки в місці ДТП загальна ширина смуг руху проїзної частини становить 9,4 м (4,4 м + 5,0 м), загальна ширина проїзної частини вул. Горького - становить 13,85 м, місце де відбувся наїзд на пішохода 13,85 м - 9,4 м = 4,45 м це не проїзна частина для транспорту, а асфальто - бетонне покриття. З цих підстав вказує, що наїзд автомобілем під керуванням ОСОБА_3 на пішоходів відбувся за межами проїзної частини, оскільки останній виконуючи маневр, виїхав за межі проїзної частини і на асфальто - бетонне покриття від наїзду упав потерпілий ОСОБА_9 . Щодо відповідності дій пішохода ПДР України, вони не потребують спеціальних технічних знань і можуть бути виконані самостійно судом у відповідності до вимог п.п. 4.7, 4.14.а ПДР України. Пішохідного переходу у місці зіткнення не було.
Вказані докази сторонами кримінального провадження, як стороною захисту, так і потерпілою стороною не спростовані. Підстав не довіряти вищезазначеним доказам у суду не має, оскільки вони будь-яких сумнівів у їх належності, допустимості, достовірності і достатності не викликають, а також у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи.
Висновком судово-медичної експертизи № 786 від 22.12.2014 р., відповідно до якого смерть ОСОБА_9 наступила в результаті сполученої тупої травми тіла, що супроводжувалася забоєм правої легені, закритим переломом шийки правого стегна, які на тлі перенесеного оперативного втручання - метало-остеосинтезу, призвели до розвитку масивної тромбоемболії легеневої артерії та ускладнились розвитком гострої легенево-серцевої недостатності. Смерть ОСОБА_9 наступила 11.11.2014 р. Ушкодження забій правої легені (виникло внаслідок струсу) по ступеню тяжкості кваліфікуються як такі, що мають ознаки тяжких; перелом шийки правого стегна (виникло внаслідок дії тупого предмета, характеристичні ознаки яких в ушкодженням не відобразились, в ділянці перелому с заду наперед) - кваліфікуються як такі, що мають ознаки тяжких, як таких, що викликали небезпечний для життя стан, і знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті (Т. 1 а.с. 83 - 87).
Вказаний висновок експертизи сторонами кримінального провадження та потерпілою не оспорювався.
Відповідно до Висновку судово-медичної експертизи № 1707 від 23.12.2014 р. ОСОБА_6 була оглянута лікарем травматологом СМКЛ № 1 03.11.2014 р., встановлено діагноз: «Забій лівого ліктьового суглоба», але оскільки він не підтверджений об`єктивними даними при оцінці ступеню тяжкості тілесних ушкоджень не враховується, відповідно до п. 4.6. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р. (Т. 1 а.с. 89 - 90).
Таким чином, судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_6 виїхавши за межі проїзної частини, оскільки загальна ширина обох смуг руху проїзної частини складає 9,4 м, загальна ширина проїзної частини вул. Горького - 13,85 м., місце розташування наїзду на пішоходів розташоване на відстані 2,1 м до правого бордюру вул. Горького в м. Суми. За наведених обставин слід дійти висновку, що в даному випадку ОСОБА_9 та ОСОБА_6 перетинали проїзну частину поза межами пішохідного переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, що не відповідає вимогам п.п. 4.7, 4.14-а Правил дорожнього руху України.
В обвинувачення ОСОБА_3 зазначено про порушення пішоходами ОСОБА_9 та ОСОБА_6 вимог п. 4.14-г Правил дорожнього руху України, яким передбачено заборону пішоходам переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження.
Однак, дана ознака не знайшла свого підтвердження, оскільки в місці зіткнення відсутня розділювальна смуга, дорога має лише дві смуги для руху, і у місці ДТП не встановлено огородження. Отже, порушення пішоходами вимог п. 4.14-г Правил дорожнього руху України слід виключити з обвинувачення.
Оцінюючи кожний наведений доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, доведена у повному обсязі та його протиправні дії кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він порушив правила безпеки дорожнього руху будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд на підставі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_3 вину визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, попросив вибачення у потерпілої, сплатив 2100 грн. у відшкодування матеріальної шкоди під час знаходження ОСОБА_9 у лікарні, неодноразово вчиняв дії щодо добровільного відшкодування завданих збитків та спричиненої моральної шкоди потерпілій (Т. 1 а.с. 69, Т. 2 а.с. 39, 145, 158, 167). Небажання потерпілої ОСОБА_6 отримувати від ОСОБА_3 грошові перекази на відшкодування моральної шкоди не можуть розцінюватися як невідшкодування шкоди обвинуваченим.
Також обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, у вчиненому щиро розкаявся, за місцем проживання і останнім місцем роботи характеризується позитивно, на обліку в наркологічному та психіатричному диспансерах не перебуває, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Т. 1 а.с. 49,74, 95 - 99).
Наведені обставини відповідно до ст. 66 КК України суд визнає такими, які пом`якшують його покарання.
За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, вищенаведені обставини суд вважає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та підставою для застосування ст. 69 КК України.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до вимог ст. 67 КК України - судом не встановлено.
У пункті 20 постанови Пленуму від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» Верховний Суд України надав роз`яснення, що при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
З огляду на встановлені судом обставини, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, зокрема, що він має молодий вік, має на утриманні малолітнього сина, до кримінальної відповідальності притягується вперше за вчинення хоча і тяжкого злочину, проте вчиненого з необережності у тверезому стані, не залишив місце події, відвідував потерпілого у лікарні, що характеризує його ставлення до вчиненого, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, і те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд приходить до висновку, що конкретні обставини кримінального провадження та наведені вище дані про особу обвинуваченого дають підстави вважати, що виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів можливо досягти, призначивши ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України з застосуванням ст. 69 КК України, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті у виді обмеження волі, тобто в умовах більш сприятливих для подальшого відшкодування шкоди на користь потерпілої із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
При цьому суд враховує і позицію потерпілої ОСОБА_6 , яка наполягала на суворому покаранні обвинуваченого.
З огляду на конкретні обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого суд вважає, що саме таке покарання необхідне та достатнє для виправлення ОСОБА_3 та запобігання вчиненню нових злочинів.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, під час судового розгляду стороною обвинувачення не заявлялись клопотання про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу. З огляду на викладене, відсутні підстави для обирання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.
У кримінальному проваджені прокурором та потерпілою заявлено цивільні позови.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Прокурором заявлено цивільний позов в інтересах держави в особі Сумського міського фінансового управління Сумської міської ради про стягнення з обвинуваченого в рахунок відшкодування шкоди за стаціонарне лікування потерпілого у Комунальній установі «Сумська міська клінічна лікарня № 1» у сумі 1327,23 грн. Відповідно до довідки Комунальної установи «Сумська міська клінічна лікарня № 1» від 25.12.2014 р. № 01-22/1/2827 ОСОБА_9 знаходився на стаціонарному лікуванні в ортопедо-травматологічному відділенні № 1 лікарні з 02.11.2014 р. по 11.11.2014 р. (9 ліжко/днів), витрати на лікування становлять 1327,23 грн. (Т. 1 а.с. 7).
Обвинувачений цивільний позов прокурора визнав у повному обсязі.
Враховуючи викладене, відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України, суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_3 витрати на лікування потерпілого ОСОБА_9 у сумі 1327,23 грн.
Обвинувачений цивільний позов потерпілої в частині матеріальної шкоди визнав повністю, в частині моральної шкоди частково.
Сторона захисту зазначала, що в даному випадку відповідальність повинна також нести ПрАТ СК «Уніка», оскільки на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована згідно Полісу № АІ/6654853 від 09.04.2014 р., забезпечений транспортний засіб автомобіль ВАЗ 211440, номерний знак НОМЕР_2 (Т.1 а.с. 47).
Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 суд враховує правову позицію Верховного Суду України від 20.01.2016 р. по справі 6-2808цс15, яка є обов`язковою для застосування всіма судами України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України. У вказаній постанові Верховний Суд України зробив висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Потерпіла ОСОБА_6 пред`явила цивільний позов безпосередньо до ОСОБА_3 , тому суд вирішує його в межах заявлених вимог саме до обвинуваченого.
На підтвердження матеріальної шкоди потерпілою надано: договори замовлення про надання ритуальних послуг КП «Спецкомбінат» від 12.11.2014 р. на суму 933,32 грн. та 2 334,54 грн. (Т. 1 а.с. 40, 41); копії фіскальних чеків, квитанцій аптечних пунктів за період з 02.11.2014 р. по 09.11.2014 р. (період перебування ОСОБА_9 на стаціонарному лікуванні у медичному закладі) на придбання ліків і медичних препаратів на загальну суму 2561,98 грн.; товарний чек кафе «Смакота» від 13.11.2014 р. на суму 3018 грн. - витрати на поминальний обід (Т. 1 а.с. 42 - 46). Таким чином, позивачем підтверджено матеріальну шкоду на загальну суму 8847,84 грн.
Оскільки ОСОБА_3 цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди визнав, відповідно до вимог ст.ст. 1166, 1187, 1201 ЦК України, суд вважає за необхідне стягнути з останнього на користь потерпілої документально підтверджену матеріальну шкоду за вирахуванням 2100 грн., сплачених обвинуваченим під час перебування ОСОБА_9 у лікарні, тобто у сумі 6747,84 грн. (8847,84 грн. 2100 грн.).
Будь-яких належних доказів відповідно до положень ст. 57-60 ЦПК України на підтвердження інших матеріальних витрат, понесених ОСОБА_6 суду не надано, а відтак в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Вирішуючи цивільний позов потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди у сумі 150000 грн. суд виходить з наступного.
Статтею 23 ЦК України, передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Частиною третьою зазначеної статті передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Частиною 2 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Відповідно до наведених норм права, при визначені розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої суд враховує, що смерть ОСОБА_9 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди завдала моральних страждань його дружині ОСОБА_6 , що має право на відшкодування моральної шкоди, враховуючи характер вчиненого правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, які остання зазнала внаслідок смерті її чоловіка, тривалість вимушених змін у її життєвих стосунках та їх негативні наслідки; необережну форму вини ОСОБА_3 , наявність у нього на утриманні малолітнього сина. Крім того, суд враховує, що у дорожньо-транспортній пригоді наявні були порушення Правил дорожнього руху України в діях загиблого ОСОБА_9 . З огляду на викладене, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, суд дійшов висновку, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 100000 грн.
Речові докази по справі відсутні.
Питання про розподіл процесуальних витрат необхідно вирішити у відповідності до ст.ст. 122, 124 КПК України стягнувши з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення комісійної судової автотехнічної експертизи у сумі 1722 грн. (Т. 1 а.с. 75).
Керуючись статтями 373 і 374 КПК України, суд,
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді обмеження волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.
Цивільний позов прокурора задовольнити, стягнути з ОСОБА_3 на користь Управління фінансів, економіки і бюджету Сумської міської ради 1327 (одна тисяча триста двадцять сім) грн. 23 коп. на відшкодування витрат, понесених на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_9 у Сумській міській клінічній лікарні № 1.
Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 у відшкодування матеріальної шкоди 6747 (шість тисяч сімсот сорок сім) гривень 84 коп., у відшкодування моральної шкоди 100000 (сто тисяч) гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за залучення експертів у розмірі 1722 грн. (код класифікації доходів - 24060300 «інші надходження»).
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд міста Суми протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1