Справа №489/428/16-к 17.10.2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000218 за апеляційною скаргою прокурора Ленінського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 березня 2016 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шевченкове, Новобузького району Миколаївської області, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині звільнення ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням через неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік.
Відповідно до положень п.п. 2,4 ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, вважає вирок суду в частині звільнення останнього від відбування покарання незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає у безпідставному застосуванні ст. 75 КК України, що потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що згідно з вимогами положень ст. 75 КК України, якщо суд при призначені покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він має прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. При цьому рішення суду має бути належним чином мотивоване.

Вважає, що при ухвалені вироку суд дійшов до неправильного висновку про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, та своє рішення належним чином не вмотивував.

Вказує, що суд не надав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, неодноразово засуджувався за скоєння корисливих злочинів, при чому двічі за вироками судів з пом`якшенням покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Останній раз звільнився умовно-достроково, проте жодних належних висновки не зробив і через нетривалий час скоїв нове кримінальне правопорушення. Відтак, апелянт вважає, що посилання суду як на одну із підстав прийняття рішення про застосування ст. 75 КК України на те, що обвинуваченим скоєно замах на тяжкий злочин, і характеризується посередньо є безпідставними.

Крім того, апелянт зазначає, що доводи ОСОБА_6 щодо визнання ним своєї вини не відповідають дійсності, оскільки обвинувачений визнав свою провину лише в частині таємного заволодіння майном потерпілої. Водночас, ані під час досудового розслідування, ані під час судового розгляду ОСОБА_6 жодним чином не сприяв розкриттю злочину. Навпроти, ОСОБА_6 надав покази, які суперечили показам свідків та письмовим доказам щодо обставин, коли його дії почали носити відкритий характер, заперечував, що його дії з викрадення майна в подальшому стали відкритими, та наполягав що майно ОСОБА_9 він викрав таємно.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Згідно вироку суду, 13.01.2016 року близько 01:00 години ОСОБА_6 маючи намір на таємне викрадення чужого майна, знаходячись біля кіоску №14 квіткового ринку, розташованого на пл. Перемоги в м. Миколаєві, діючи повторно, з корисливих мотивів, таємно викрав майно ОСОБА_9 , а саме: п`ять гілок штучної ромашки вартістю по 30 грн. кожна на загальну суму 150 грн. та п`ять гілок штучної орхідеї вартістю по 10 грн. кожна на загальну суму 50 грн., чим завдав останній матеріальну шкоду на загальну суму 200 грн.

В подальшому дії ОСОБА_6 , які були розпочаті як таємні, побачили ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які кричали йому, щоб він зупинився та повернув майно, та намагалися його затримати. При цьому ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що його дії з викрадення майна ОСОБА_9 почали носити відкритий характер, від продовження своїх злочинних дій не відмовився, оскільки намагався втекти з місця вчинення кримінального правопорушення разом з викраденим майном, незважаючи на спроби ОСОБА_11 затримати його, однак не зміг довести свій злочинний намір до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як був затриманий співробітниками патрульної поліції в м. Миколаєві.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч.2 186 КК України, як замах на відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), вчинений повторно, який є закінченим, оскільки особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Призначаючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, суд врахував те, що ним скоєно замах на кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, посередню характеристику обвинуваченого.

Обставиною, що обтяжує покарання суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого, його захисника, які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин встановлених судом першої інстанції, та кваліфікація дій обвинуваченого є вірними і апелянтами не оскаржуються, а тому апеляційним судом відповідно до вимог ст. 404 КПК України не перевіряються.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю.
За вимогами ст.ст. 65-67,75 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання, то може прийняти рішення про його звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком, застосувавши норми ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Згідно роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання № за № 7 від 24.10.2003 р. (з наступними змінами та доповненнями), відповідно до правил п.1 ч.1 ст.65 КК України, суди повинні призначати покарання у межах, встановлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але з урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу, обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, щиро покаялись, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки, неповнолітнім, інвалідам, особам похилого віку, та призначати більш суворе покарання за злочини, вчиненні на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованої групи тощо.
Що стосується покарання обвинуваченого у цьому провадженні, то, відповідно до вироку, воно призначене у межах санкції ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України, з урахуванням даних про особу ОСОБА_6 , який раніше судимий, покарання відбув повністю, характеризується посередньо, пом`якшуючої покарання обставини - щире каяття, а також обґрунтовано врахував, що викрадене майно повернуто потерпілій.
Зваживши на зазначене, районний суд дійшов вірного висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та з покладенням обов`язків, з числа передбачених ст.76 КК України.
З цим висновком суд апеляційної інстанції погоджується, підстав для визнання його невідповідним вимогам кримінального закону не вбачає.

Так, за ч.1 ст.75 КК України, суд при призначенні покарання, у тому числі у виді позбавлення волі, з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи може прийняти рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, якщо дійде висновку про можливість його виправлення без такого відбування.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 , хоча і є особою, що має судимість, проте покарання за попереднім вироком відбув.

Крім того, з пояснень самого обвинуваченого вбачається, що крадіжку ним скоєно внаслідок збігу тяжких обставин, а саме відсутності коштів на утримання сім`ї. Це може бути обставиною, що пом`якшує покарання, а отже свідчить про відсутність підвищеної небезпеки для суспільства його особи за наявності й іншої пом`якшуючої обставин - щирого каяття та характеристики обвинуваченого, яку суд хоча і визнав посередньою, однак за її змістом, ОСОБА_6 не зловживає спиртними напоями, у вживанні наркотичних засобів не помічений, громадський порядок за місцем мешкання не порушує, скарг від сусідів на нього до Ленінського ВП ГУНП не надходило.

Також із довідки обласного наркодиспансеру вбачається, що у даний час обвинувачений не перебуває на відповідному обліку.

Крім того, хоча ОСОБА_6 і вчинено тяжкий злочин, проте апеляційний суд звертає увагу на предмет крадіжки та кількість викраденого майна десять гілок штучних квітів загальною вартістю 200 грн., що також не можна вважати тяжкими наслідками, завданими потерпілій.

За такого, з урахуванням обставин провадження та характеристики особи, з яких не вбачається безсумнівна підвищена небезпека ОСОБА_6 для суспільства, наявних пом`якшуючих покарання обставин, суд дійшов вірного висновку про можливість виправлення обвинуваченого за умов випробування, протягом іспитового строку та за двох обмежень, встановлених відповідно до ст.76 КК України.

Такі обмеження є реальними і досить суворими, поведінка обвинуваченого має регулярно контролюватись кримінально-виконавчою інспекцією, що у достатній мірі сприятиме виправленню ОСОБА_6 та перешкодить прояву з його боку до вчинення нових злочинів, а такому і забезпечить досягнення мети покарання у сенсі засад ст.65 КК України.

Отже, доводи прокурора про явно незаконне звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України та про неможливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства слід визнати неспроможними через їх непереконливість та невідповідність вищенаведеному.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про невмотивованість пом`якшуючих обставин, колегія судів вважає їх безпідставними, оскільки суд, відповідно до ч.2 ст. 66 КК України своє рішення належним чином вмотивував.

За такого, вирок щодо ОСОБА_6 має бути залишено без зміни, а апеляційна скарга прокурора без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 532 КПК України, апеляційний суд -
постановив:
Апеляційну скаргу прокурора Ленінського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 березня 2016 року відносно ОСОБА_6 - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Головуючий
Судді