АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/109/2016 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч.2 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого: судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, громадянки України, освіта незакінчена вища, непрацюючої, заміжньої, має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої :
- 08.06.2015 року вироком Подільського районного суду м. Києва за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців,
яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст.185 КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Подільського районного суду м.Києва від 13 липня 2015 року ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі, ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, з урахуванням вироку Подільського районного суду м. Києва від 08.06.2015 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст. 185 КК України, ч.2 ст. 185 КК України, ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання призначене у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки та з покладенням обов`язків.

Запобіжний захід, до набрання вироком законної сили, ОСОБА_8 не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_8 процесуальні витрати за проведення експертизи в розмірі 1107,00 грн. в дохід держави.

По справі вирішено питання щодо речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду заступник прокурора міста Києва ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Подільського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року відносно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, На підставі ч.4 ст. 70, ст. 72 КК України вирок Подільського районного суду м. Києва від 08.06.2015 року, яким ОСОБА_8 засуджено до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, виконувати самостійно, в іншій частині вирок залишити без змін.

Не оспорюючи фактичні обставини, встановлені у кримінальному провадженні, апелянт посилається на те, що вирок суду є незаконним і таким що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність /ч.4 ст. 70, ст. 72 КК України/ та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої, внаслідок м`якості.

Так, апелянт вказує, що ОСОБА_8 11.05.2015 повторно вчинила закінчений замах на крадіжку чужого майна до постановлення вироку Подільського районного суду м. Києва від 08.06.2015, тому покарання за сукупністю злочинів необхідно призначити згідно з вимогами ч.4 ст. 70, ст. 72 КК України. Призначене ОСОБА_8 реальне покарання за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України за вироком Подільського районного суду м. Києва від 13.07.2015 року та покарання за вироком Подільського районного суду м. Києва від 08.06.2015 призначене із застосуванням ст. 75 КК України, не можуть поглинати один одного чи складатися, а вказані вироки виконуються самостійно.

Крім того, апелянт вказує, що суд першої інстанції при призначенні покарання з випробуванням з іспитовим строком ОСОБА_8 не надав належної і достатньої оцінки обставинам кримінального правопорушення, даним про особу обвинуваченої, яка повторно вчинила замах на злочин у період судового розгляду кримінального провадження за вчинення злочинів проти власності, об`єкту злочинного посягання, який у жодному випадку не можна віднести до предметів першої необхідності, на викрадення яких обвинувачену підштовхнула життєва ситуація.

Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачену, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

Позднякова- ОСОБА_10 , 31.05.2015 року о 12 год. 40 хв., перебувала у магазині «Фуршет» за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 21. В цей час у неї виник злочинний умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме продуктів харчування, що належить магазину «Фуршет».

Реалізовуючи свій злочинний умисел, керуючись корисливим мотивом ОСОБА_8 , перебуваючи у торговому залі магазину «Фуршет», користуючись вільним доступом до товарів, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, взяла з полиці 3 упаковки розчинної кави «Якобз монарх» вартістю 260 гривень за упаковку, а загальною вартістю 780 гривень, які заховала до своєї сумки.

У подальшому, 31.05.2015 року, приблизно о 12 год. 45 хв. Позднякова- ОСОБА_10 з місця вчинення злочину намагалась зникнути, вийшовши за межі каси магазину, при цьому не сплачуючи за 3 упаковки кави розчинної «Якобз-монарх», які перебували у її сумці. Однак, неподалік кас, ОСОБА_8 з викраденим товаром була затримана працівниками охорони магазину «Фуршет», внаслідок чого злочин не було закінчено з причини, які не залежали від її волі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, оскільки учасники судового провадження правильно розуміли зміст цих обставин, і у суду не було сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. В зв`язку із цим, суд правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_8 за ч.2 ст. 15, ч.2 ст.185 КК України учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої ОСОБА_8 колегія суддів виходить із того, що у відповідності до вимог ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст.65 КК України, а також роз`яснення, наведені у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченій ОСОБА_8 призначено відповідно до вищезазначених вимог.

Як вбачається з вироку, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно із ст.12 КК України є кримінальним правопорушенням середньої тяжкості, особу обвинуваченої, яка вину визнала, а її поведінка свідчить про щире каяття у скоєному, раніше судима, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання та реєстрації, відсутність претензій до обвинуваченої з боку потерпілого, заміжня, має на утриманні двох малолітніх дітей.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченій відповідно до ст.66 КК України є щире каяття у скоєному.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій відповідно до ст.67 КК судом не встановлено.

Доводи прокурора про неправильне застосування ч.4 ст. 70, ст. 72 КК України судом першої інстанції, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Так, суд першої інстанції з урахуванням того, що ОСОБА_8 вчинила злочин до постановлення вироку Подільського районного суду від 08.06.2015, правомірно застосував положення ч.4 ст. 70 КК України та шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання призначив у виді позбавлення волі строком на 3 роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнив її від призначеного покарання з випробуванням та з покладенням певних обов`язків.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора, не спростовують наведених висновків суду першої інстанції, та не заслуговують на увагу колегії суддів.

Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування або зміни, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м.Києва, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Подільського районного суду м.Києва від 13 липня 2015року, яким ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст.185 КК України, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4