Єдиний унікальний номер 226/1027/16-к
Номер провадження 11-кп/775/1069/2016

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті, у залі судових засідань апеляційного суду Донецької області кримінальне провадження № 0000379 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Димитровського міського суду Донецької області від 21 липня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Димитрове Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, маючого неповнолітню доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого, який зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 ,

визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 164 КК України до 1 року обмеження волі.

в с т а н о в и л а:

Згідно оскаржуваного вироку ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він за рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 13 грудня 2004 року на підставі виконавчого листа № 2-3296/2004, зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_9 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ? частини заробітку (доходів) щомісячно, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян до повнолітнього віку дитини. Однак, обвинувачений ОСОБА_6 , будучи фізично здоровим та дієздатним, ніде не працює, на обліку в Димитровському міському центрі зайнятості не перебуває, будь-яких заходів для офіційного працевлаштування не вживає, не бажає займатися суспільно-корисною працею та заробляти кошти на утримання своєї неповнолітньої дочки. ОСОБА_6 умисно з 1 червня 2013 року по 31 травня 2016 року аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_8 не виплачував, матеріальної допомоги не надавав, незважаючи на нерегулярний неофіційний заробіток, злісно ухиляючись від сплати аліментів, ніякої матеріальної допомоги не надавав та участі в її матеріальному утриманні не приймав. В результаті таких його дій утворилась заборгованість з виплати аліментів з 1 червня 2013 року по 31 травня 2016 року, яка у грошовому розмірі становить 37446,50 гривень, що в сукупності становить 3 роки.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеність його вини та правильність кваліфікації дій, просить вирок суду змінити, застосувати положення ст.ст. 75. 76 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням. Зазначає, що він приймав заходи щодо працевлаштування та отримання доходів, необхідних для утримання дитини.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_5 , який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 164 КК України в апеляційному порядку оскаржено не було.

В ході розгляду провадження в суді першої інстанції ОСОБА_6 погодився з обставинами вчинення ним злочину, які викладені в обвинувальному акті, тому, в порядку ст. 404 КПК України, в цій частині висновки суду в апеляційному порядку не перевіряються.

Таким чином, дії ОСОБА_6 , виходячи з визнаних судом доведеними фактичних обставин справи, кваліфіковані за ч. 1 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Обговорюючи доводи апеляції обвинуваченого ОСОБА_6 про суворість призначеного йому покарання, колегія суддів вважає їх не слушними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, стан його здоров`я, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та обґрунтовано призначив йому покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 164 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 вчинив умисний злочин, який відповідно до ст.12 КК України віднесено до категорії злочинів невеликої тяжкості, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини, в силу ст.89 КК України не судимий, не працює, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 дотримався вимог ст. 65 КК України, тому не вбачає підстав для пом`якшення обвинуваченому покарання.

З урахуванням особи обвинуваченого, а також його впертого небажання вести законослухняний спосіб життя, колегія суддів вважає призначене ОСОБА_6 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування ст.69 КК України та підстав для ще більшого пом`якшення покарання ОСОБА_6 , в тому числі і шляхом застосування ст. 75 КК України, колегія суддів не знаходить.

Ті обставини, що обвинувачений вину свою визнав, приймав заходи щодо працевлаштування та отримання доходів, необхідних для утримання дитини, наявність у нього квартири, знаходження на лікуванні з 19 по 24 вересня 2016 року та сплата ним наприкінці жовтня 2016 року та 02 листопада 2016 року заборгованості у загальній сумі 200 гривень, висновки суду щодо виду та розміру покарання не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає законних підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та скасування вироку суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, оскільки вказаний вирок є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а доводи скарги останнього такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Димитровського міського суду Донецької області від 21 липня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: