Справа № 297/364/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2016 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий),

ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 , з участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 11-кп/777/323/16 за апеляційною скаргою прокурора Берегівської місцевої прокуратури на вирок Берегівського районного суду від 22.03.2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Угорщини, зареєстрований та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин Угорщини, угорець, одружений, раніше не судимий

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189 та ч.1 ст. 263 КК України з призначенням покарання:

за ч.2 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 ( чотири) роки;

за ч.1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 ( три ) роки.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбуття ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст.ст.75,76 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки з покладенням обов`язку періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та навчання.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту продовжено до набрання вироком законної сили.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення експертизи в розмірі 1228,50 грн. ( однієї тисячі двохсот двадцяти восьми гривень 50 копійок).

Питання речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

За вироком ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що 26.11.2015 року в період часу із 13:45 години по 17:50 годину в приміщенні кафе Бодон , яке розташоване в м. Берегово по вул. Стефаника, 33, працівниками Берегівської міжрайонної прокуратури спільно з працівниками Берегівського відділу поліції, під час проведення огляду місця події, в зовнішній правій кишені коричневої куртки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було виявлено та вилучено корпус бойової ручної гранати марки Ф-1 із маркувальними позначеннями НОМЕР_1 , корпус бойової ручної гранати марки РГД-5 із маркувальними позначеннями 193-78 т, а також два запали до бойових гранат з маркувальними позначеннями у вигляді У 14-71 УЗРГМ 386 та 0 176-79 УЗРГМ-2 383, які в поєднанні з вищевказаними гранатами є вибуховими пристроями, які ОСОБА_6 незаконно придбав у невстановлений слідством час, носив та зберігав без передбаченого законом дозволу до 26.11.2015 року.

Крім цього, ОСОБА_6 , маючи умисел на вимагання чужого майна, поєднане із погрозою вбивства та знищення майна, з метою особистого збагачення, з мобільного телефону № НОМЕР_2 телефонував у період часу із 16.11.2015 по 26.11.2015 ОСОБА_8 на мобільний № НОМЕР_3 , в ході розмови з яким, у рішучій вимозі заявив вимогу передачі грошових коштів у розмірі 15000 грн., погрожуючи при цьому застосувати проти ОСОБА_8 , його сім`ї та майна три бойові гранати. Також ОСОБА_6 надсилав у вказаний період час ОСОБА_8 смс - повідомлення з вимаганням грошових коштів, погрожуючи при цьому фізичною розправою .

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 2 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, а за ч.1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення більш суворого покарання менш суворим остаточно до відбуття ОСОБА_6 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки без застосування інституту звільнення від кримінальної відповідальності.. Вважає, що вирок є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, а саме безпідставним застосуванням положень ст. 75 КК України, що призвело до призначеного м`якого покарання. Прокурор вказує на те, що призначаючи ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, судом не враховано ступеню тяжкості та характеру суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення. Також просить в ході апеляційного розгляду допитати обвинуваченого ОСОБА_6 та дослідити дані, що характеризують його особу.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченого та захисника, які вважають апеляційну скаргу безпідставною, а вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши та дослідивши матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши дані , що характеризують особу засудженого, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації діяння особою, яка подала апеляційну скаргу не оспорюється, внаслідок чого вони відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевірялися.

Судом першої інстанції розгляд провадження відбувся в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, так як ніким з учасників не оспорювались фактичні обставини справи.

Діяння ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання, носіння та зберігання вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу та за ч.2 ст. 189 КК України вимагання з погрозою вбивства кваліфіковано правильно.

Як правильно зазначено в апеляційній скарзі прокурора, судом при вирішенні питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням обвинуваченого ОСОБА_6 не у повній мірі враховано всі обставини справи. Зокрема те, що один з вчинених ОСОБА_6 злочинів є тяжким, не взято до уваги характер суспільної небезпеки вчинених злочинів та обставини за яких їх було скоєно.

Ухвалюючи рішення про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, суд не навів у вироку доводів про доцільність такого звільнення з випробуванням, вказавши лише про наявність пом`якшуючих покарання обставин, як підстави для звільнення від відбування покарання. При цьому суд першої інстанції не вмотивував належним чином, які саме обставини справи вважає такими, що дають можливість призначити покарання обвинуваченому без ізоляції його від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України.

Визнаючи обставиною, що пом`якшує обвинуваченому покарання: активне сприяння розкриттю злочину, суд своє рішення належним чином не мотивував. Так , з обвинувального акту вбачається , що органом досудового розслідування такої пом`якшуючої обставини встановлено не було. Злочини розкриті та задокументовані у зв`язку з діями правоохоронних органів по перевірці повідомлення потерпілого. Судом жодних доказів , щодо встановлення пом`якшуючої обставини не досліджувалося, оскільки було прийнято рішення про обмеження обсягу доказів , що підлягають дослідженню в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України. Тобто, висновок суду першої інстанції про активне сприяння ОСОБА_6 розкриттю злочину не базується на матеріалах провадження і не відповідає фактичним обставинам.

Таким чином , апеляційний суд приходить до переконання , що висновок суду щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України свідчить про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, таке покарання не можна вважати достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, з обвинувального акту , що містить в матеріалах провадження вбачається, що він складений з порушенням вимог, передбачених ч.2 ст. 291 КПК України оскільки не містить формулювання обвинувачення.

Відповідно до вимог статті 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини в справі й прийняття правильного рішення . При цьому конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційною інстанцією істотним чи не істотним залежно від обставин кримінального провадження.

Підставами для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

Відповідно ж до п.13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння , передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Це твердження має містити характеристику (опис) кримінального правопорушення, його юридичну кваліфікацію . Тобто, формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах , які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце , спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти , які впливають на ступінь його тяжкості , тощо.
Таким чином, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які слідчий вважає встановленими та правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність , які становили предмет та межі доказування не тотожні поняттю - формулювання обвинувачення.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення унеможливлює якісний і повний захист особи, і , як наслідок, має бути беззаперечною підставою для скасування вироку.

У рішенні від 09.10.2008 року , прийнятому Європейським судом з прав людини Абрамян проти Росії , вказано: Деталі скоєння злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він офіційно вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення . У цьому ж рішенні ЄСПЛ нагадав, що положення пп.а п.3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальному провадженні надання повної , детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду.

Колегія суддів звертає увагу на вимоги ч.1 ст. 337 КПК України, відповідно до якої, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в його межах.

Отже, розгляд провадження без формування обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним.

Колегія суддів вважає , що встановлені та наведені в ухвалі апеляційного суду порушення процесуального закону є істотними , оскільки торкаються прав та законних інтересів обвинуваченого , які перешкодили суду повно і всебічно розглянути провадження і вплинуло на постановления законного й обґрунтованого вироку, а тому вирок підлягає до скасування.

При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно усунути встановлені недоліки, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини справи , ретельно перевірити доводи апелянта , дати відповідну оцінку доказам в їх сукупності та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Одночасно, колегія суддів приходить до висновку, що з врахуванням даних про особу обвинуваченого, його соціальну поведінку, тяжкість злочинів які йому інкримінуються, про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та те, що інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 , а тому йому слід залишити застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту, продовживши його дію до 15.09.2016 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407,409, 412 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу прокурора Берегівської місцевої прокуратури задовольнити частково.

Вирок Берегівського районного суду від 22.03.2016 року щодо ОСОБА_6 - скасувати, призначивши новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у виді домашнього арешту продовжити до 15.09.2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: