Справа № 460/1580/16-к
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.07.2016

Яворівський районний суд Львівської області

у складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

з участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові Львівської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000049 від 26 червня 2014 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Жовква Львівської області, проживаючого без реєстрації в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, безпартійного, мобілізованого військовослужбовця п/п НОМЕР_1 , такого, який не має судимості,

за ст.408 ч.1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
23 травня 2014 року, ОСОБА_4 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 під час часткової мобілізації на військову службу до військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , де наказом т.в.о. командира цієї частини від 23 травня 2014 року за №115 був зарахований до списків особового складу, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду оператора протитанкового взводу 3-го механізованого батальйону.

Вимоги ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 ч.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, рядовий ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст.11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статті 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, передбачають необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Разом з тим, рядовий ОСОБА_4 , у порушення вимог вищевказаного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою зовсім ухилитись від несення обов`язків військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 17 червня 2014 року, самовільно залишив розташування військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 та ухилявся від проходження військової служби до 29 березня 2016 року.

29 березня 2016 року, рядовий ОСОБА_4 , був доставлений працівниками Жовківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області до військової прокуратури Львівського гарнізону.

У період з 17 червня 2014 року по 29 березня 2016 року, рядовий ОСОБА_4 проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, свою належність до Збройних сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами вказаної військової частини, приховував. Під час незаконного перебування за межами військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , рядовий ОСОБА_4 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.

Таким чином, своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини та місця служби з метою ухилитися від військової служби, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.408 ч.1 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину, підтвердив факт вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України за обставин, викладених у обвинувальному акті, пояснивши при цьому, що як мобілізований військовослужбовець, він змушений був повернутися додому, оскільки захворіла його дружина, а без допомоги залишилися малолітні діти. Крім цього, він також потрапив у дорожньо-транспортну пригоду і тривалий час знаходився на лікуванні. Як мобілізований військовослужбовець, розуміє, що поступив неправильно, щиро розкаюється у вчиненому, просить також суворо його не карати і не позбавляти волі.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду визнає недоцільним подальше дослідження доказів, стосовно фактичних обставин самовільного залишення ОСОБА_4 військової частини та місця служби з метою ухилитися від військової служби, так як вони ніким не оспорюються і учасники судового розгляду не заперечують проти цього.

При цьому, суд з`ясував правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи докази, що були дослідженні по справі, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 ч.1 КК України в судовому засіданні доведена повністю і кримінальне правопорушення кваліфіковано вірно, оскільки він, як військовослужбовець, вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини та місця служби з метою ухилитися від військової служби.

Обираючи вид і розмір покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні трьох малолітніх дітей та дружину із незадовільним станом здоров`я, сам утримує сім`ю, посередньо характеризується, повністю визнав свою вину, обставини, які пом`якшують покарання, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 ч.1 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 ст.75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки.

Згідно ст.76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обовязки:

-не покидати територію військової частини без дозволу командира частини,

-контроль за поведінкою засудженого військовослужбовця покласти на командира частини.

У випадку звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 з військової служби, контроль за його поведінкою покласти на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем проживання ОСОБА_4 .

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 особисте зобов`язання, до вступу вироку в законну силу, залишити без змін.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, через Яворівський районний суд Львівської області.

Вирок виготовлений в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1