Справа № 460/3946/16-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.09.2016

Яворівський районний суд Львівської області

у складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

з участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові Львівської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000280 від 24 листопада 2014 року про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Почаїв Кременецького району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, безпартійного, демобілізованого військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 , тимчасово не працюючого, такого, який, згідно ст.89 КК України, не має судимості,

за ст.407 ч.3 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
23 травня 2014 року, сержанта ОСОБА_5 призвано Кременецько-Шумським ОРВК Тернопільської області для проходження військової служби за мобілізацією.

Цього ж дня, він вибув для проходження військової служби у військову частину-польова пошта НОМЕР_1 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , де наказом командира цієї ж військової частини від 23 травня 2014 року за №115, він був зарахований до списків особового складу, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду командира бойової машини командира 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону вказаної військової частини.

Вимогами ст.ст.17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

У відповідно до вимог ст.ст.11, 16-17, 30, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, сержант ОСОБА_5 зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог статутів Збройних сил України, виявляти повагу до командирів (начальників), старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання. пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

У порушення вищевказаних вимог нормативно-правових актів, сержант ОСОБА_5 , з метою тимчасово ухилитися від військової служби, 03 жовтня 2014 року, о 21 годині, без поважних причин, самовільно залишив місце дислокації військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , що знаходиться в АДРЕСА_2 та перебував поза її межами до 08 жовтня 2014 року.

В подальшому, 28 жовтня 2014 року, сержант ОСОБА_5 , без дозволу командира, повторно самовільно залишив розташування військової частини-польова пошта НОМЕР_1 та 25 листопада 2014 року, прибув у розташування вказаної військової частини, де наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 від 27 листопада 2014 року був зарахований у розпорядження командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

У вказаний період, сержант ОСОБА_5 ухилявся від проходження обов`язків військової служби та проводив час на власний розсуд. Під час незаконного перебування за межами військової частини-польова пошта НОМЕР_1 сержант ОСОБА_5 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.

Таким чином, своїми діями обвинувачений ОСОБА_5 ,, будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинив самовільне залишення військової частини та місця служби, не з`явившись вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ст.407 ч.3 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину та підтвердив факт вчинення ним самовільного залишення військової частини та місця служби, тривалістю понад один місяць, за обставин, викладених у обвинувальному акті, пояснивши при цьому, що повернувшись із зони АТО, за станом здоров`я своєї дружини, яка була вагітною, він тимчасово змушений був знаходитися за місцем свого проживання, щоб допомогти матеріально своїй сім`ї та двом своїм малолітнім дітям. Щиро розкаюється у вчиненому, завіривши, що подібного більше вчиняти ніколи не буде, просить також суворо його не карати.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду визнає недоцільним подальше дослідження доказів, стосовно фактичних обставин самовільного залишення військової частини та місця служби, та нез`явлення ОСОБА_5 вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, так як вони ніким не оспорюються і учасники судового розгляду не заперечують проти цього.

При цьому, суд з`ясував правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи докази, що були дослідженні по справі, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.3 КК України в судовому засіданні доведена повністю і кримінальне правопорушення кваліфіковано вірно, оскільки він, як військовослужбовець, вчинив самовільне залишення військової частини та місця служби, не з`явившись вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Обираючи вид і розмір покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який має на утриманні трьох малолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем служби та місцем свого проживання, безпосередньо приймав участь у в антитерористичній операції, в даний час вже демобілізований з військової служби, повністю визнає свою вину, обставини, які пом`якшують покарання, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 більш м`яке покарання, ніж передбачене законом.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.3 КК України, призначивши йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що нараховує суму 1700 гривень.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, через Яворівський районний суд Львівської області.

Вирок виготовлений в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1