Справа №591/2034/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/788/173/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Подання про обрання, зміну запобіжного заходу та продовження строків тримання під вартою, про проведення обшуку
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 травня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 591/2034/16-к за апеляційною скаргою прокурора військової прокуратури Сумської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 25 квітня 2016 року, якою до підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого

застосований запобіжний захід у виді особистого зобов`язання,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_9

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:
В поданій апеляційній скарзі прокурор військової прокуратури Сумської області у кримінальному провадженні ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, за який встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, існують реальні ризики того, що перебуваючи на волі він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати проведенню досудового розслідування іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, а інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам. При цьому вказує, що ОСОБА_9 не має постійного місця проживання, за визначеною судом адресою не зареєстрований, продовжуючи працювати в органах державної прикордонної служби має право доступу до службових документів та може повідомити інших причетних до вчинення злочину осіб про його переслідування правоохоронними органами, має тісні та міцні зв`язки з керівниками органів державної влади, а також достатні знання для того, щоб безперешкодно покинути територію держави.

25.04.2016 р. до Зарічного районного суду м. Суми з клопотанням, погодженим із прокурором військової прокуратури Сумського гарнізону звернувся слідчий військової прокуратури Сумського гарнізону ОСОБА_12 , яке обґрунтував тим, що ОСОБА_9 , перебуваючи на посаді інспектора прикордонної служби першої категорії першого відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи працівником правоохоронного органу та службовою особою, 23.04.2016 р. близько 22-25 години, перебуваючи поблизу службового приміщення несення прикордонної служби вагончику перевірки документів пункту пропуску «Катеринівка», вимагав та отримав від громадянина Росії ОСОБА_13 неправомірну вигоду у виді грошових коштів у сумі 11000 російських рублів за незаконне прийняття рішення про пропуск через державний кордон при в`їзді та виїзді з території України, оформлення документів в межах здійснення заходів прикордонного контролю та невжиття заходів правового реагування при виявленні підробок дата-штампів у паспортах іноземців.

23.04.2016 р. до ЄРДР за № 0000028 були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, в цей же день о 22-30 годині ОСОБА_9 був затриманий у порядку ст.208 КПК України, а 24.04.2016 р. останньому було вручено повідомлення про підозру.

Зважаючи на те, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, за який встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, існують реальні ризики того, що перебуваючи на волі він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати проведенню досудового розслідування іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, а інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам, оскільки підозрюваний не має постійного місця проживання, продовжуючи працювати в органах державної прикордонної служби має право доступу до службових документів та може повідомити інших причетних до вчинення злочину осіб про його переслідування правоохоронними органами, має тісні та міцні зв`язки з керівниками органів державної влади, а також достатні знання для того, щоб безперешкодно покинути територію держави, то слідчий просив обрати стосовно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 25.04.2016 р. до ОСОБА_9 був застосований запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладення на нього відповідних обов`язків. Своє рішення слідчий суддя вмотивував тим, що під час розгляду клопотання суду не було надано жодних доказів того, що ОСОБА_9 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, передбачена тяжкість покарання за злочин, у якому він підозрюється, не є достатньою підставою для тримання його під вартою, а також те, що прокурором не було доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання заявленим ризикам. Крім того, до уваги було взято і особу ОСОБА_9 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, утримує малолітню та неповнолітню дитину, батька та матір.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави, доводи підозрюваного ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які заперечили проти апеляційної скарги прокурора та просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з положень ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно приписів ч.1 ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі і ті, які передбачені даною нормою закону як обов`язкові.

Так, розглянувши клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави та відмовивши у його задоволенні, слідчий суддя дійшов висновку про те, що прокурором не було надано жодних доказів на обґрунтування вказаних у клопотанні слідчого ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме того, що ОСОБА_9 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків і потерпілих у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Незважаючи на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 , слідчий суддя також дійшов висновку і про те, що прокурором не було доведено недостатність застосування в даному випадку більш м`яких запобіжних заходів для запобігання заявленим ризикам, внаслідок чого і було суддею прийнято рішення про можливість застосування до підозрюваного такого запобіжного заходу як особисте зобов`язання.

Зазначені висновки слідчого судді, на думку колегії суддів, є належним чином вмотивованими, ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону та відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Зокрема, доводи прокурора про те, що внаслідок своєї професійної діяльності ОСОБА_9 обізнаний з роботою Державної прикордонної служби України і має змогу як самостійно, так і за допомогою інших осіб покинути територію України, не має постійного місця проживання та реєстрації в м. Сумах, а тому може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даного кримінального провадження, а сам по собі факт проходження ОСОБА_9 військової служби в Державній прикордонній службі України не є тією безумовною та беззаперечною обставиною, яка свідчить про реальні наміри останнього залишити територію держави з метою переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

На користь відсутності зазначеного слідчим та прокурором ризику свідчить і той факт, що підозрюваний ОСОБА_9 самостійно, за першою вимогою суду, у визначений час з`явився в судове засідання для участі в апеляційному розгляді вказаної вище апеляційної скарги прокурора, незважаючи на те, що в ній порушувалося питання про погіршення його становища.

Не може колегія суддів погодитися і з доводами прокурора щодо наявності таких ризиків як можливість підозрюваного незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, оскільки основні особи, які мають відношення до вчинення кримінального правопорушення вже допитані органом досудового розслідування і в матеріалах даного кримінального провадження відсутні будь-які докази на підтвердження фактів можливого залякування, фізичного та/чи морального впливу з боку ОСОБА_9 на учасників кримінального провадження, а також використання останнім свого службового становища та зв`язків із правоохоронними органами у незаконний спосіб з метою втручання у досудове розслідування даного кримінального провадження, в тому числі і якихось зв`язків ОСОБА_9 з місцевим криміналітетом для вчинення інших злочинів.

Крім того, як пояснив в судовому засіданні ОСОБА_9 в ході апеляційного розгляду даного кримінального провадження на теперішній час він відсторонений від виконання службових обов`язків керівництвом ІНФОРМАЦІЯ_3 , що також свідчить про неможливість останнього повноцінно використовувати у будь-який спосіб своє службове становище.

Колегія суддів також погоджується і з висновками слідчого судді, з огляду на зазначені ним положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, про те, що суворість покарання, хоча і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, але потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Якщо держава в особі прокурора не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою підозрюваної у правопорушенні особи, така особа завжди має бути звільнена після затримання і перебувати на волі до початку судового розгляду її справи.

Таким чином, рішення слідчого судді щодо відмови у задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 такого запобіжного заходу як тримання під вартою без визначення застави, на переконання колегії суддів, було ухвалене з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які були підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими суддею, а в самому рішенні були наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, а тому доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині не підлягають задоволенню.

Разом з тим, з урахуванням наданих сторонами кримінального провадження доказів під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчим суддею були встановлені обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення та про наявність достатніх підстав вважати, що існує один з ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на який вказував у своєму клопотанні слідчий та прокурор (п.п.1 і 2 ч.1 ст.194 КПК України), зокрема можливість підозрюваного знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Незважаючи на категоричне заперечення ОСОБА_9 факту вчинення ним кримінального правопорушення, колегія суддів погоджується з вказаним вище висновком слідчого судді, оскільки в ході апеляційного розгляду знайшло своє підтвердження наявність обґрунтованої підозри, про яку йдеться у ст.5 § 1(с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і яка за визначенням Європейського суду з прав людини передбачає «наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо вчинила злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

Також наявний і зазначений ризик, якій дає достатні підстави колегії суддів вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п.2 ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до вимог ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п.1 і 2 ч.1 цієї статті, але не доведе обставин, передбачених п.3 ч.1 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Однак колегія суддів вважає, що застосований слідчим суддею до підозрюваного ОСОБА_9 такий вид запобіжного заходу як особисте зобов`язання не відповідає меті застосування запобіжних заходів, передбаченої ч.1 ст.177 КПК України, а саме забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам, встановлених у п.п.1-5 цієї частини статті, тому доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині заслуговують на увагу, що тягне за собою скасування ухвали слідчого судді у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне після скасування ухвали слідчого судді постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово та застосуванням електронного засобу контролю і покладенням певних обов`язків, встановлених ч.5 ст.194 КПК України, задовольнивши таким чином частково апеляційну скаргу прокурора та клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому, крім іншого, колегія суддів відповідно до вимог ст.178 КПК України на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів враховує та оцінює в сукупності всі обставини, в тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вік та стан здоров`я ОСОБА_9 , міцність його соціальних зв`язків, наявність дружини і двох неповнолітніх дітей, батьків інвалідів 2 та 3 груп на утриманні, постійного місця роботи та проживання по АДРЕСА_1 , майновий стан, репутацію, відсутність судимостей та належне дотримання ОСОБА_9 умов застосованого раніше запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Сумської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 25 квітня 2016 року щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання скасувати і постановити нову ухвалу.

Клопотання слідчого військової прокуратури Сумського гарнізону ОСОБА_14 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту на строк до 23.06.2016 року включно із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово.

Застосувати електронний засіб контролю шляхом закріплення на тілі підозрюваного ОСОБА_15 пристрою, який дає змогу відслідкувати та фіксувати його місце знаходження.

Покласти на ОСОБА_15 обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

- носити електронний засіб контролю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4