Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 22 листопада 2016 року кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 червня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .
За указаним вироком, залишеним без зміни апеляційним судом, засуджено:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Путілового Ленінградської області Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,

за частинами 3, 4, 5 ст. 27, ч. 1 ст. 122 КК до покарання у виді обмеження волі на строк два роки вісім місяців. За ч. 3 ст. 309 КК ОСОБА_7 виправдано;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, такого, що не має судимості,

за ч. 1 ст. 122 КК до покарання у виді обмеження волі на строк два роки вісім місяців; за ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки; за ч. 2 ст. 263 КК до покарання у виді обмеження волі на строк два роки; за ч. 2 ст. 296 КК до покарання у виді обмеження волі на строк три роки шість місяців, і на підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів остаточно у виді позбавлення волі на строк три роки. За ч. 3 ст. 309 КК ОСОБА_6 виправдано;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця Республіки Польща жителя АДРЕСА_3 , громадянина Російської Федерації, такого, що не має судимості,

до покарання у виді обмеження волі: за ч. 1 ст. 122 КК на строк два роки вісім місяців; за ч. 2 ст. 263 КК на строк два роки; за ч. 2 ст. 296 КК на строк три роки шість місяців; за ч. 1 ст. 309 КК на строк один рік, і на підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів остаточно на строк чотири роки шість місяців.

За вироком суду ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 визнано винними у вчиненні злочинів за таких обставин.

У перших числах грудня 2011 року невстановлена слідством особа з метою провчити ОСОБА_9 за підтримання стосунків із її жінкою, вступила у змову з ОСОБА_7 , який погодився у людному місці вчинити неправомірні дії щодо потерпілого, ставши одночасно організатором, підбурювачем та пособником у злочині.
Для виконання замовлення ОСОБА_7 вступив у змову зі ОСОБА_6 , який залучив до групи за своєї ініціативи ОСОБА_8 .
Вони вистежили потерпілого ОСОБА_9 , пересуваючись по місту за ним на автомобілі марки ВАЗ-21093 (реєстр. № НОМЕР_1 ).
24 грудня 2011 року близько 15.15 год. біля будинку № 104а на вул. Коновальця в м. Івано-Франківську, коли потерпілий вийшов із магазину і збирався сідати у свій автомобіль, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , виконуючи доручення ОСОБА_7 , підбігли до ОСОБА_9 ззаду й умисно дерев`яною битою та палицею завдали потерпілому ударів, в тому числі по голові. Від отриманих ударів ОСОБА_9 упав на землю і, захищаючи голову, охопив її руками. Але ОСОБА_6 та ОСОБА_8 продовжили завдавати ударів, у тому числі битою, заподіюючи потерпілому тілесних ушкоджень на руках. ОСОБА_9 з метою уникнення ударів частково заповз під свій автомобіль, однак засуджені продовжили бити його палицею та битою по ногах і тулубу.
Внаслідок указаних злочинних дій засуджених потерпілому ОСОБА_9 було заподіяно тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Ці дії засуджені вчинили у громадському місці біля будинку у присутності очевидців, чим грубо порушили громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.
Крім того, 26 січня 2012 року ОСОБА_8 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_4 , без передбаченого законом дозволу виготовив три кастети (що відносяться до холодної зброї ударно-дробильної дії), які 27 січня 2012 року переніс у квартиру АДРЕСА_5 , і в період із 27-го по 30 січня 2012 року незаконно збув ОСОБА_6 . Ці кастети останній заховав серед особистих речей. У подальшому ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_8 переніс указані кастети в салон автомобіля «Чері Амулет» (реєстр. № НОМЕР_2 ), у якому їх виявили й вилучили працівники міліції 30 січня 2012 року близько 16.40 год. в м. Івано-Франківську на вул. Тисменицькій.

Також ОСОБА_6 за невстановлених органом досудового слідства обставин без передбаченого законом дозволу незаконно придбав самозарядний пістолет ТТ та 14 патронів, які переніс за місцем свого тимчасового проживання до вищевказаної квартири, де зберігав до 30 січня 2012 року, коли працівники міліції під час обшуку їх виявили й вилучили.
ОСОБА_8 за невстановлених обставиннезаконно придбав у невстановленої слідством особи особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс вагою 23,93 г, який переніс за місцем свого фактичного проживання у квартиру, яку винаймав у ОСОБА_10 (за адресою: АДРЕСА_6 і), де незаконно зберігав без мети збуту до 01 лютого 2012 року.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати вирок місцевого суду й ухвалу апеляційного і направити справу на новий судовий розгляд у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону та м`якістю призначеного покарання. Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що місцевий суд безпідставно перекваліфікував діяння засуджених з ч. 3 ст. 15, пунктів 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК на менш тяжкий злочин і виправдав ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 309 КК.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, думку захисника та засудженого ОСОБА_6 , котрі заперечували проти задоволення скарги, обговоривши викладені в ній доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого частинами 3, 4, 5 ст. 27, ч. 1 ст. 122 КК, ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, частинами 1, 2 ст. 263, ч. 2 ст. 296 КК, та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 309 КК, стосовно недоведеності винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК, суд зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених ним із дотриманням вимог кримінально-процесуального законодавства, про що у вироку навів докладні мотиви згідно зі ст. 374 КПК 1960 року.

Мотивуючи перекваліфікацію діяння засуджених: ОСОБА_7 з частин 3, 4, 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15, пунктів 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК на частини 3, 4, 5 ст. 27, ч. 1 ст. 122 КК; ОСОБА_6 з ч. 3 ст. 15, пунктів 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК на ч. 1 ст. 122 КК; ОСОБА_8 з ч. 3 ст. 15, пунктів 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК на ч. 1 ст. 122 КК, у зв`язку з відсутністю беззаперечних доказів про наявність у засуджених умислу на умисне вбивство ОСОБА_9 , місцевий суд, зазначив, що злочинні дії щодо потерпілого засуджені фактично вчинили в денний час на людній вулиці у присутності свідків із застосуванням лише біти й палиці (хоча вони володіли холодною та вогнепальною зброєю та знали місце проживання потерпілого). Тобто цей суд не убачав того, що два удари по голові можуть свідчити самі по собі про умисел позбавити потерпілого життя. Також суд вважав, що про такі наміри не свідчать і показання потерпілого.

Тому суд дійшов висновку, що під час здійснення насильства над потерпілим засуджені не діяли з умислом на позбавлення його життя. Проти такого висновку не заперечував потерпілий ОСОБА_9 .

Апеляційний суд, переглядаючи вирок, обґрунтовано погодився з вищевказаним висновком місцевого суду, що належно мотивував.

Доводи прокурора про необґрунтоване виправдання місцевим судом засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 309 КК апеляційний суд ретельно перевірив і на їх спростування у своїй ухвалі навів відповідні аргументи з дотриманням вимог ст. 377 КПК.

Крім того, зі справи убачається, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2014 року було скасовано за касаційною скаргою прокурора ухвалу вищезгаданого апеляційного суду від 18 вересня 2013 року і направлено справу на новий апеляційний розгляд.

Зі змісту ухвали касаційного суду випливає, що цей суд не поставив під сумнів перекваліфікацію діяння засуджених на менш тяжкий кримінальний закон і виправдання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 309 КК, а лише встановив факт істотного порушення апеляційним судом кримінально-процесуального закону ст. 377 КПК 1960 року, оскільки суд апеляційної інстанції не вказав у своїй ухвалі всіх доводів, наведених в апеляційній скарзі прокурора, не дав на ці доводи вичерпної відповіді і не навів підстав прийнятого рішення.

Під час нового розгляду суд апеляційної інстанції детально розглянув усі доводи, наведені прокурором в апеляційній скарзі, на кожний із них дав вичерпну відповідь з посиланням на докази та відповідну норму права й ухвалив рішення, яке містить підстави його прийняття. Отже, це судове рішення відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року.

Переконливих підстав для його скасування з касаційної скарги не убачається.

Твердження про м`якість призначеного засудженим покарання колегія суддів вважає необґрунтованими, адже його призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК, воно є справедливим та достатнім для виправлення засуджених і попередження вчинення ними нових злочинів.

До того ж касаційний суд, роблячи висновок про м`якість призначеного засудженим покарання, в ухвалі від 20 березня 2014 року пов`язав його з підтвердженням обвинувачення у повному обсязі, тобто з тим обсягом, який мав місце на момент надходження справи до суду з обвинувальним висновком. З урахуванням того, що такий обсяг обвинувачення не підтвердився, апеляційний суд не мав законного права призначати засудженим більш суворе покарання.

За таких обставин касаційну скаргу не може бути задоволено.

Керуючись п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», статтями 395, 396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 червня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2