Дата документу Справа № 335/6368/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-сс/778/389/16
Єдиний унікальний № 335/6368/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:
прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

зацікавленої особи ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження за заявою адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2016 року про арешт майна, тимчасово вилученого під час проведення обшуку 01.06.2016 року за місцем проживання гр. ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:
24.06.2016 року адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 звернувся до суду із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2016 року про арешт майна, тимчасово вилученого під час проведення обшуку 01.06.2016 року, за місцем проживання гр. ОСОБА_8 , накладеного в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000818, за ознаками кримінального правопорушення, ч. 1 ст. 115 КК України.

В обґрунтування своєї заяви адвокат зазначав, що в судове засідання ОСОБА_8 викликано не було, а тому про арешт майна останньому стало відомо з відповіді слідчого СВ Вознесенівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області, що була надана 21.06.2016 року.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 посилаючись на незаконність оскаржуваної ухвали зазначає, що суд розглянув клопотання у відсутність ОСОБА_8 , не повідомивши останнього про час та місце його розгляду клопотання, чим позбавив можливості заявити клопотання про заслуховування його матері ОСОБА_9 у якості свідка та надання доказів на підтвердження походження вилучених грошових коштів, які у сумі 14 050 доларів США, були отримані внаслідок продажу належного його батькам будинку та фактично належать його матері, що мешкає з ним за однією адресою, а грошові кошти у сумі 12 200 грн. та 3 900 російських рублів є власними заощадженнями ОСОБА_8 . Крім того, не надав уваги тому, що ОСОБА_8 підозра у вчиненні кримінального правопорушення не пред`являлась.

На підставі цього, адвокат просить оскаржувану ухвалу скасувати в частині накладення арешту на грошові кошти і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна в частині накладення арешту на грошові кошти 14 050 доларів США, 12 200 гривень, 3 900 російських рублів та повернути ОСОБА_8 вилучені під час обшуку грошові кошти. Крім того, адвокат порушує у апеляційній скарзі питання щодо дослідження наданим ним письмових доказів.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2016 року задоволено клопотання слідчого СВ Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 , і на майно, яке було тимчасово вилучено за місцем проживання гр. ОСОБА_8 , накладено арешт, в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000818, за ознаками кримінального правопорушення, ч. 1 ст. 115 КК України.

Згідно зі змістом судового рішення, до суду надійшло погоджене прокурором клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучені під час проведення обшуку 01.06.2016 року за адресою: АДРЕСА_1 у гр. ОСОБА_11 предмети, а саме: грошові кошти - у валюті США на загальну суму 14 050 доларів США, у національній валюті України на суму 12 200 гривень, та у валюті Російської Федерації на суму 3 900 російських рублів; предмет, схожий на пістолет пневматичній марки ««338 Auto»; пристрій, схожий на пістолет «ПМЗ» з гарпуном для підводного полювання; три патрони по типу мисливських із різним маркуванням; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_12 , серії НОМЕР_1 від 12.10.1995 року; державний номерний знак автотранспорту «к НОМЕР_2 ».

В обґрунтування клопотання слідчий зазначав, що 24.02.2016 року до Орджонікідзевського ВП ЛВП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_2 виявлено труп гр. ОСОБА_13 . За вказаним фактом 25.02.2016 року СВ Орджонікідзевського ВП ЛВП ГУНП в області до ЄРДР внесено кримінальне провадження № 0000818, за ч. 1 ст. 115 КК України - умисне вбивство.

На цей час слідством перевіряється версія вчинення вбивства гр. ОСОБА_13 з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння її житлом і коштами.

Про смерть гр. ОСОБА_13 поліцію повідомила гр. ОСОБА_14 , о 4-00 годині ранку 24.02.2016 року, яка перебувала у помешканні, де знаходився труп гр. ОСОБА_13 .

Досудовим слідством встановлено, що за тиждень до своєї смерті, гр. ОСОБА_13 , продала свою квартиру АДРЕСА_3 за 150 000 гривень гр. ОСОБА_14 .

Згідно інформації, отриманої із нотаріальної справи, фактично квартира АДРЕСА_3 , була відчужена однією довіреною особою покійної гр. ОСОБА_13 іншій її довіреній особі, а саме гр. ОСОБА_15 , яка діючи на підставі довіреності, продала квартиру АДРЕСА_3 , гр. ОСОБА_14 . Таким чином, вказана угода була укладена фактично без участі покійної гр. ОСОБА_13 .

Викликана для допиту у якості свідка гр. ОСОБА_14 , відмовилась від дачі свідчень, пославшись на ст. 63 Конституції України.

Окрім того, гр. ОСОБА_16 категорично відмовилася надати доступ до квартири АДРЕСА_3 для проведення у вказаному помешканні огляду місця події, дозвіл на який надано ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, у зв`язку з чим, слідчим для забезпечення доступу до місця огляду було задіяно спеціальну рятувальну службу «Кобра». За результатами проведеного огляду будь-яких особистих документів, мобільного телефону гр. ОСОБА_13 , грошових коштів від продажу квартири знайдено не було.

Свідок гр. ОСОБА_15 , відмовилась від дачі свідчень, пославшись на ст. 63 Конституції України.

Допитаний в якості свідка гр. ОСОБА_17 пояснив, що між ним та гр. ОСОБА_13 було укладено договір довічного утримання у квітні 2014 року, за яким ОСОБА_17 у разі смерті ОСОБА_13 набуває право власності на квартиру АДРЕСА_3 . У березні 2015 року зі слів ОСОБА_13 йому стало відомо, що у неї з`явилась якась подруга на ім`я ОСОБА_18 , яка стала допомагати їй по дому. З того моменту у них стали виникати непорозуміння з ОСОБА_13 , що призвело до погодження розірвати спадковий договір. 30.01.2016 року йому на мобільний телефон подзвонив невідомий чоловік та вимагав розірвати договір з ОСОБА_13 , при цьому встановив йому строки, коли він мав це зробити. При цьому ОСОБА_13 на його запитання, чи знає вона цього чоловіка, відповіла, що не знає і нікого про це не просила. Після цього погрози від цього чоловіка повторились ще декілька разів телефоном та у приміщенні нотаріальної контори, коли оформлювали розірвання спадкового договору. При цьому у нотаріуса при розірванні спадкового договору невідомий чоловік у медичній масці та жінка на ім`я ОСОБА_18 , які привели ОСОБА_13 , почали сперечатись, на кого буде оформлена її квартира.

Досудовим розслідуванням встановлено, що чоловіком, який примушував по телефону свідка ОСОБА_17 , розірвати договір довічного утримання з ОСОБА_13 , є гр. ОСОБА_8 , який був присутній під час розірвання правочину про довічне утримання між ОСОБА_17 та ОСОБА_13 , обговорював з ОСОБА_14 питання, на кого надалі буде оформлюватися квартира, яка на той час належала, ще живій ОСОБА_13 .

ОСОБА_8 було викликано для дачі свідчень до Вознесенівського відділу поліції 23.03.2016 року, де підчас розмови із слідчим останній повідомив, що ОСОБА_14 може бути причетна до смерті ОСОБА_13 . Проте ОСОБА_8 самовільно залишив приміщення відділення, не підписавши протокол допиту свідка без поважних причин.

Як наслідок, 26.04.2016 року ОСОБА_8 було викликано для надання свідчень до Запорізької місцевої прокуратури № 2.

ОСОБА_8 пояснив, що після розірвання договору довічного утримання між ОСОБА_13 та ОСОБА_19 , він ОСОБА_13 , начебто, більше не бачив. Із ОСОБА_14 , спілкувався тільки по телефону. Також неодноразово наголосив на тому, що більшість своїх розмов по телефону він записує на вмонтований у мобільний телефон диктофонний пристрій, та зберігає їх. Після закінчення допиту ОСОБА_20 , посилаючись на погане самопочуття, категорично відмовився від підписання протоколу допиту свідка та залишив приміщення Запорізької місцевої прокуратури № 2.

Допитана у якості свідка ОСОБА_21 , пояснила, що працює лікарем «швидкої допомоги» та під час надання медичної допомоги покійній ОСОБА_13 - 23.02.2016 року бачила у коридорі кв. АДРЕСА_3 , невідомого їй чоловіка, в якому в подальшому, під час проведення з нею 23.05.2016 року упізнання за фотознімками, вона впізнала ОСОБА_8 .

З огляду на вказане, слідство дійшло висновку, про ймовірність злочинної змови між ОСОБА_22 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , щодо незаконного заволодіння квартирою та майном покійної ОСОБА_13 .

За ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.06.2016 року було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході обшуку було вилучено 7 мобільних телефонів ОСОБА_23 ; грошові кошти у сумі 14050 доларів США, 12200 гривень та 3900 російських рублів; предмет, схожий на пневматичний пістолет марки «338 Auto»; пристрій, схожий на пістолет для підводного полювання «ПМЗ» із гарпуном, з ознаками спорядження його пороховим зарядом; три патрони по типу мисливських з різним маркуванням; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_12 ; державний номерний знак на автомобіль «к 25 78 BE».

Оскільки вилучені кошти могли бути набуті під час укладення правочину щодо продажу квартири загиблої ОСОБА_13 , слідчий з метою збереження речових доказів, просив накласти арешт на зазначені грошові кошти.

Слідчий суддя задовольнив вказане клопотання та наклав арешт на зазначені вище предмети, які були вилучені за місцем проживання ОСОБА_8 .

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення, доводи заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційної скарги; адвоката та зацікавлену особу, які просили задовольнити заяву та апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував як проти задоволення заяви, так і апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що заява про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді підлягає задоволенню, а цей строк поновленню, що ж стосовно апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 поданої в інтересах ОСОБА_8 , то вона підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог, викладених в пункті 3 частини 2 статті 395 КПК України апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

З огляду на представлені матеріали, розгляд клопотання слідчого СВ Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 , погодженого із прокурором, про накладення арешту на предмети, тимчасово вилучені під час проведення обшуку 01.06.2016 року, за місцем проживання гр. ОСОБА_8 , відбувся у суді у відсутність останнього та без сповіщення про час та місце його розгляду.

Про існування вказаної ухвали, ОСОБА_8 стало відомо лише 21.06.2016 року, що вбачається з відповіді слідчого СВ Вознесенівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2016 року пропущено апелянтом з поважних причин, а тому він підлягає поновленню.

Стосовно ж доводів апеляційної скарги колегія суддів зауважує наступне.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 8 КПК України встановлює принцип верховенства права, згідно якого кримінальне провадження здійснюється з додержанням цього принципу, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Однак ці вимоги закону судом першої інстанції дотримано не було.
Частина перша статті 172 КПК України передбачає, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

При цьому частиною другою цієї статті передбачено можливість розгляду клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо воно не було тимчасово вилучено.

Як свідчать матеріали провадження, ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2016 року задоволено клопотання слідчого СВ Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 , і надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання гр. ОСОБА_8 , в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000818, за ознаками кримінального правопорушення, ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до протоколу обшуку від 01.06.2016 року за місцем проживання ОСОБА_8 вилучено певні предмети, зокрема і ті, на які в подальшому оскаржуваною ухвалою слідчого судді накладено арешт.

За таких умов, розгляд клопотання слідчого про накладення арешту на майно, тимчасово вилучене під час обшуку 01.06.2016 року, за місцем проживання гр. ОСОБА_8 , відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, повинен був здійснюватися в суді за участю останнього.

Але всупереч цих вимог закону, клопотання розглянуто у відсутність ОСОБА_8 та без повідомлення його про час та місце розгляду цього клопотання.

Таким чином, поставивши у нерівні умови сторони кримінального провадження, суд першої інстанції порушив гарантії прав заявників на справедливий судовий розгляд, оскільки можливість представлення обґрунтувань та відстоювання своїх позицій стосовно обставин подій, а також доказів, як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, мають особливе значення для вирішення питання про накладення арешту на майно гр. ОСОБА_8 , що у свою чергу призвело до того, що весь розгляд в цілому набув несправедливого характеру.

Беручи до уваги специфічні обставини цієї справи, колегія суддів вважає, що право заявника у доведеності своїх доводів щодо безпідставності накладення арешту на майно зазнало такого обмеження, відповідно до якого заявник ОСОБА_8 був позбавлений можливості скористатися справедливим судом, що суперечить положенням пунктів 1 та 3(d) статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року.

За таких обставин, колегія суддів констатує порушення прав ОСОБА_8 під час розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна останнього, що відповідно до ч. 2 ст. 412 КПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Разом з тим, колегія суддів у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України на даний час не в змозі постановити нову ухвалу, оскільки як випливає зі змісту апеляційної скарги, апелянтом не визначено коло дослідження доказів судом апеляційної інстанції, а крім того клопотань щодо визначення такого кола, під час апеляційного розгляду, сторонами не порушувалось і тому зберігаючи принцип неупередженості, апеляційний суд не може розглянути провадження в цілому, щоб зробити будь-яку оцінку неупередженості цього провадження із урахуванням не тільки прав захисту але і всіх учасників кримінального провадження які слід брати до уваги для дотримання гарантій, наведених в пункті 3(d) статті 6 Конвенції, і які є особливим аспектом права на справедливе судове слухання справи, яке наведено в пункті 1 цього положення.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, і з огляду на приписи ст. 7, ст. 9 КПК України, з направленням матеріалів провадження на новий розгляд.

Отже, оскільки ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду, суду першої інстанції при новому розгляді необхідно дотриматися процедури розгляду такої категорії справ та прав її учасників, перевірити доводи адвоката наведені в апеляційній скарзі щодо походження грошових коштів, зокрема шляхом заслуховування свідків, дослідження певних доказів, та перевірити обґрунтованість клопотання слідчого, з огляду на невизначений процесуальний статус ОСОБА_8 у кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 173, 404, 407, 412, 415 КПК України колегія суддів

у х в а л и л а:
заяву адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2016 року про арешт майна, тимчасово вилученого під час проведення обшуку 01.06.2016 року за місцем проживання гр. ОСОБА_8 , задовольнити і цей строк поновити.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2016 року про арешт майна, тимчасово вилученого під час проведення обшуку 01.06.2016 року за місцем проживання гр. ОСОБА_8 скасувати.

Направити матеріали провадження на новий розгляд до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4