Справа № 515/920/16-к
Провадження № 1-кп/515/1313/16

Татарбунарський районний суд Одеської області
В И Р О К

Іменем України

15 липня 2016 р. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі :

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари кримінальне провадження за обвинувальним актом, внесеному в ЄДРР за №0000071 від 09.02.2016 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Душанбе р.Таджикистан, мешканця АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , громадянина України, без офіційного місця працевлаштування, з неповною середньою освітою, раніше судимого Білгород-Дністровським місцевим судом 24.02.2010 року за ч.3 ст.185 КК України до 3-х років позбавлення волі, звільнившись 22.03.2013 року по відбуттю покарання,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.185 ч.2, ст.298 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

09.02.2016 року ОСОБА_7 , маючи вільний доступ в будинок АДРЕСА_1 , де мешкає його мати ОСОБА_4 , біля 01 год. 00 хв., з метою крадіжки чужого майна, пройшов в спальну кімнату зазначеного будинку, звідки таємно, повторно, викрав мобільний телефон марки «Bravis- Jazz» вартістю 899 грн. 30 коп. та зарядний пристрій до зазначеного телефону вартістю 57 грн. 00 коп., після чого з викраденим майном зник з місця події. Своїми умисними діями ОСОБА_7 завдав збиток потерпілій на загальну суму 896 грн. 30 коп.

Далі, 15.02.2016 року о 20 год. 00 хв., перебуваючи в гостях у свого знайомого ОСОБА_6 , в кухонному приміщенні будинку АДРЕСА_1 , скориставшись тим, що ОСОБА_6 покинув вказане приміщення, маючи вільний доступ, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння чужим майном, таємно, повторно, викрав фотоапарат «Ergo» DC S366 вартістю 400 грн., який знаходився на підвіконнику вказаного приміщення, після чого з викраденим майном зник з місця події, завдавши ОСОБА_6 майнову шкоду на вказану суму

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 22 лютого 2016 року близько 03 год. 00 хв., з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, шляхом вільного доступу, умисно, таємно, повторно, незаконно заволодів мотоциклом марки «Viper» модель ZS 125A, без бокового причепу, № рами - НОМЕР_1 , 2011 року випуску, з держаним номерним знаком НОМЕР_2 , який знаходився біля будинку АДРЕСА_1 , що належить потерпілому ОСОБА_5 , відкотивши який, намагався завести двигун, але не зумівши, перемістив зазначений мотоцикл на територію нежитлового домоволодіння АДРЕСА_1 , тим самим розпорядившись вказаним мотоциклом на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винним себе у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, не оспорював фактичних доказів по справі, у вчиненому розкаявся, прохав його суворо не карати та детально пояснив суду про обставини скоєних ним кримінальних правопорушень щодо: викрадення чужого майна, а саме мобільного телефону марки «Bravis- Jazz» та зарядного пристрою до зазначеного телефону, належних його матері ОСОБА_4 з будинку, де вона мешкає; фотоапарату «Ergo» DC S366, належного ОСОБА_6 з будинку останнього, де він перебував у гостях та незаконного заволодіння мотоциклом марки «Viper» модель ZS 125A з номерним знаком НОМЕР_2 , який знаходився біля будинку АДРЕСА_1 , що належить потерпілому ОСОБА_5 .

З`ясувавши думку учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованих йому діяннях, ніхто з учасників провадження не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, в суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише показаннями обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження щодо речових доказів та характеризуючих даних на обвинуваченого.

В ході судового розгляду кримінальної справи, з урахуванням статті 349 частини 3 Кримінального процесуального кодексу України суд допитав обвинуваченого, дослідив обвинувальний акт, та дійшов до переконання, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 289, ч.2 ст. 185, ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України знайшла своє підтвердження повністю, та в повному обсязі підтверджується сукупністю доказів, які були об`єктом судового розгляду, а також доказів які не досліджувались в порядку статті 349 частини 3 Кримінального процесуального кодексу України та яким надано належну оцінку.

Таким чином, суд вважає встановленим, що ОСОБА_7 своїми діями, які виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжках), вчинених повторно, вчинив кримінальні правопорушення передбачені ст. ст.185 ч.2 Кримінального кодексу України /по першому та другому єпізоду/, а діями, які виразилися в незаконному заволодінні транспортним засобом, вчинене повторно, вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України /по третьому єпізоду/.

Призначаючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд керується вимогами ст.65 Кримінального кодексу України та враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особу обвинуваченого, який щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завдані збитки потерпілим, що, відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України, є обставиною, яка пом`якшує покарання.

Також суд враховує, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, разом з тим, позитивно характеризується за місцем мешкання, за даними лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

Обставин, що, відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання обвинуваченого, суд не виявив.

Враховуючи обставини справи, ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, інкримінуємих обвинуваченому та його особу, у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій, суд вважає, що останньому необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій інкримінуємих йому статей. При визначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів, суд керується нормами ст.70 КК України.

Разом з тим, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненні кримінальних правопорушень, активно сприяв їх розкриттю, добровільно відшкодував шкоду потерпілим та позитивно характеризується, суд вважає, що виправлення та перевиховання останнього також можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим суд, на підставі ст.75 КК України, вважає доцільним звільнити його від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.2,3 ч.1 ст.76 КК України.

Підстав для застосування до обвинувачених ОСОБА_7 ст.69 КК України з призначенням іншого, більш м`якого покарання, ніж передбачено санкціями інкримінуємих йому статтей, суд не вбачає.

Вказане покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Питання про стягнення процесуальних витрат, вирішити в порядку ст.124 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.100,369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 185 ч.2, ст. 289 ч.2 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання:

- за ст. ст. 185 ч.2 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 (п`яти ) років позбавлення волі.

Згідно статті 75 частини 1 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки. Тривалість іспитового строку встановити 2 (два) роки.

Згідно статті 76 частини 1 пунктів 2, 3 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_7 обчислювати з 15 липня 2016 року- моменту проголошення вироку суду, відповідно до ч.1 ст.165 КВК України.

Контроль за виконанням вироку покласти на кримінально-виконавчу інспекцію Татарбунарського РВ КВІ УДПтСУ в Одеській області.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 1 795 (одної тисячі сімсот дев`яносто п`яти) грн. 20 коп.

Речові докази у справі: мобільний телефон марки «Bravis- Jazz» та зарядний пристрій до зазначеного телефону; фотоапарату «Ergo» DC S366 та мотоцикл марки «Viper» модель ZS 125A з номерним знаком НОМЕР_2 , передані на зберігання під розписки, відповідно, потерпілим ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вважати повернутими за належністю.

Вирок може бути оскаржено впродовж 30 діб з моменту його оголошення до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд Одеської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Вирок суду, у відповідності з вимогами статті 394 частини 2 Кримінального процесуального кодексу України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до статті 349 частини 3 Кримінального процесуального кодексу України.

Суддя Семенюк