У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
за участі прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні 31 березня 2016 року апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах останнього на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року у кримінальному провадженні № 120 131 100 200 125 20 щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, що має на утриманні дитину 2012 року народження, неодноразово судимого, останній раз 21.12.2009 року Дарницьким райсудом м. Києва за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ст. 70, ст. 71 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі, що 05.08.2013 року звільнений умовно-достроково на 1 рік 4 місяці,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 186 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, що має на утриманні дитину 2007 року народження, непрацюючого, неодноразово судимого, останні раз 01.11.2007 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України на 3 роки позбавлення волі, що звільнений 17.06.2009 року умовно-достроково на 11 місяців 5 днів,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 186 КК України та йому призначено покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 186 КК України - 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 21.12.2009 та остаточно за сукупністю вироків призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.
Також даним вироком ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та його за цим законом призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Постановлено стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 солідарно на користь ОСОБА_10 110.124 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 1.000 грн. - на відшкодування моральної шкоди.
Вирішено долю речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнані винуватими у вчиненні злочинів за наступних обставин.
ОСОБА_8 , 15 серпня 2013 року, приблизно о 14 год. 00 хв., повторно, умисно з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, знаходячись в приміщенні торговельного павільйону по АДРЕСА_3 , підійшов до наглядно знайомої йому ОСОБА_11 та, реалізуючи свої злочинні наміри, попросив у потерпілої ОСОБА_11 на короткий час, а саме до вечора, належний їй ноутбук, повідомивши останній про те, що її ноутбук потрібний йому для тимчасового користування, чим ввів ОСОБА_11 в оману. При цьому, ОСОБА_8 заздалегідь не планував та не збирався повертати ноутбук, переслідуючи умисел ним заволодіти. Після чого, ОСОБА_11 вільно передала ОСОБА_8 належний їй ноутбук марки HP Pavilion, вартістю 5.799 грн. 90 коп., заволодівши яким, ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник, чим завдав потерпілій ОСОБА_11 , матеріального збитку на суму 5.799 грн. 90 коп.
Крім того, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 10 лютого 2014 року близько 04 год. 30 хв., знаходячись в приміщенні кафе Нова Земля, розташованого по вул. Ревуцького, 4, в м. Києві, де відпочивали разом з ОСОБА_10 , з яким познайомилися напередодні та протягом ночі разом розпивали спиртні напої, вийшли всі разом з вищевказаного кафе та направилися до місця проживання ОСОБА_10 .
В подальшому, проходячи біля магазину АТБ по вул. Ревуцького, 15, в м. Києві, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вступили у попередню змову на відкрите викрадення майна ОСОБА_10 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно протиправно з корисливих мотивів, ОСОБА_9 , нанісши удар по ногам ОСОБА_10 , а ОСОБА_8 , штовхнувши останнього в спину, повалили його на землю обличчям донизу. Після чого, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , утримуючи ОСОБА_10 в положенні лежачи на землі, тримаючи голову останнього обличчям донизу, почали вдвох наносити хаотичні удари по різним частинам тіла, тим самим, подавляючи волю ОСОБА_10 до опору та в подальшому із застосуванням насильства, що не є небезпечним для здоров`я потерпілого, через голову ОСОБА_10 зняли золотий ланцюжок разом із золотим хрестиком загальною вагою 183,54 г. вартістю 110.124 грн., після чого з місця вчинення злочину зникли, завдавши потерпілому збитку на вказану суму.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок відносно ОСОБА_9 скасувати та провадження закрити, оскільки не встановлено вага золотих ланцюжка та хрестика, що були викрадені у ОСОБА_10 , що є обов`язковим предметом доказування у провадженні.
Не погодився з рішенням суду і обвинувачений ОСОБА_9 , який просить в апеляційній скарзі вирок суду змінити та кваліфікувати його дії за ч. 2 ст. 185 КК України по епізоду щодо ОСОБА_10 та призначити покарання за санкцією цього закону.
При цьому обвинувачений посилається на не встановлення ваги викрадених золотих виробів - ланцюжка з хрестиком потерпілого ОСОБА_10 , проте визнає свою вину у вчиненому, вказує на своє сприяння встановленню об`єктивної істини у провадженні, що є, на його думку, обставинами, які пом`якшують його покарання.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить прийняти одно з двох рішень при скасуванні вироку суду - призначити новий розгляд в суді першої інстанції чи вирок суду змінити.
На обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений посилається на обставини кримінального правопорушення, на які він вказував під час судового провадження, проте не заперечував обставин заволодіння ним сумісно з ОСОБА_9 майном потерпілого, яке вони здали в ломбард, розділивши отримані 28.500 грн. порівну, якими розпорядились, кожний, на власний розсуд.
Разом з тим, при даних обставинах, обвинувачений заперечує про застосування до потерпілого, який перебував в стані алкогольного сп`яніння, будь-якого насильства, що також, як він зазначає у своїх доводах, не підтверджується медичними висновками.
Потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 про час, дату та місце розгляду провадження повідомлені належним чином.
Від потерпілого ОСОБА_10 надійшла заява про розгляд провадження за його відсутності.
Неприбуття потерпілих в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах останнього на підтримання доводів апеляційних скарг, пояснення захисника ОСОБА_6 , що підтримала доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 , пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, дослідивши додатково докази, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційних скарг в обсязі, підтриманому стороною захисту в суді апеляційної інстанції відносно обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 по епізоду від 10.02.2014, щодо яких висунуте обвинувачення у даному кримінальному провадженні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.
При цьому, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 по епізоду від 15.08.2013 відносно потерпілої ОСОБА_11 у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які колегія суддів не перевіряє відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, оскільки дані обставини повністю визнані обвинуваченим ОСОБА_8 , як і правильність правової кваліфікації дій за ч. 2 ст. 190 КК України.
Що стосується висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у відкритому викраденні майна ОСОБА_10 (грабіж), поєднаному з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, повторно, що завдало значної шкоди потерпілому, за обставин, викладених у вироку, то вони є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами.
Так, самі обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не заперечують обставин того, що в ніч з 09 на 10 лютого 2014 року, вони в кафе Троянда познайомилися з ОСОБА_10 , з яким протягом певного часу сумісно вживали горілку. Після виходу з кафе ІНФОРМАЦІЯ_3 , приблизно о 04.30 годин 10.02.2014, вони на прохання потерпілого пішли проводжати того додому, а тому всі пішли в напрямку будинку ОСОБА_10 . По дорозі ОСОБА_10 впав обличчям донизу. Тоді ж вони - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заволоділи майном потерпілого: золотими ланцюжком та хрестиком, які відразу ж здали до ломбарду, отримавши 28.500 грн., які розділили порівну.
Доводи сторони захисту про те, що майном ОСОБА_10 обвинувачені заволоділи таємно, а не відкрито з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, як пред`явлено обвинувачення, яке визнано судом доведеним, - спростовуються показаннями самого потерпілого, який при подачі заяви про вчинене кримінальне правопорушення, в суді першої інстанції та в заяві на адресу апеляційного суду послідовно стверджував про те, що з метою заволодіння його майном, ОСОБА_9 зробив йому підсічку наніс удар по ногах, а ОСОБА_8 його при цьому штовхнув, в результаті чого він впав, а коли став підніматися, один з них зняв з його шиї золоті ланцюжок з хрестиком. Одного з названих осіб він схопив за ногу, тому вони його почали бити по руках і по тулубу, в результаті чого він відпустив ногу, і ОСОБА_8 з ОСОБА_9 втекли. Наздоганяти їх він не зміг. В цей час проходив поряд сусід, який по телефону повідомив про подію його-потерпілого дружину, а та, в свою чергу, працівників міліції.
На такі ж обставини він вказував і під час проведення слідчого експерименту 06.04.2014, що підтверджується даними відповідного протоколу, відеозапис якого постановою від 07.04.2014 визнаний речовим доказом і приєднаний до матеріалів кримінального провадження.
Оскільки показання потерпілого узгоджуються з іншими доказами в провадженні, суд першої інстанції ґрунтовно поклав їх в основу обвинувального вироку.
Крім того, згідно даних протоколів пред`явлення для впізнання від 13.02.2014, ОСОБА_10 вказав на ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як на осіб, які з застосуванням до нього фізичного насильства заволоділи його майном - золотими ланцюжком з хрестиком.
Досліджувалися судом першої інстанції і доводи сторони захисту щодо вартості ланцюжка з хрестиком, виходячи з показань самих обвинувачених щодо їх приблизної ваги та того, що вони при оцінці в 60.000 грн. одразу ж отримали в ломбарді за вказані золоті вироби 28.500 грн., навіть виходячи з ціни 1 г. золотого лому певної проби, а також даних довідки про вартість золота станом на 10.02.2014 та інших доказів.
Колегія суддів, не вбачає підстав не довіряти показанням потерпілого ОСОБА_10 в цій частині, в сукупності з іншими доказами, щодо ваги ланцюжка з хрестиком 183,54 г. та вартості 110.124 грн.
Здійснити їх виїмку не виявилося можливим, оскільки, відповідно до листа Державної скарбниці України від 06.05.2014, цінності, що надійшли від ПТ Ломбард Комод ОСОБА_12 і компанія знеособлені та сплавлені.
Доводи ОСОБА_9 в суді апеляційної інстанції про те, що ланцюжок з хрестиком були заставним майном, і він їх разом із слідчим та представником потерпілого, без вказівки на особу кожного з них, перезаставили після вчинення правопорушення з видачею йому- ОСОБА_9 відповідної квитанції, місцезнаходження якої в даний час йому невідомо, на які, як вказував слідчий, в подальшому буде накладено арешт, - носять неконкретний і явно надуманий характер, направлений на зменшення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.
За викладеним, суд першої інстанції, дослідивши всі матеріали провадження, в їх сукупності, на переконання колегії суддів, прийшов до ґрунтовного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у відкритому викраденні майна ОСОБА_10 (грабіж), поєднаному з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, повторно, що завдало значної шкоди потерпілому, кваліфікувавши дії кожного з них за ч. 3 ст. 186 КК України.
На дані висновки не можуть вплинути доводи обвинувачених в суді апеляційної інстанції щодо відсутності документального підтвердження судово-медичного висновку про наявність у потерпілого тілесних ушкоджень, оскільки потерпілий за медичною допомогою не звертався, але послідовно стверджував про застосування до нього насильства з боку обвинувачених під час заволодіння його майном.
Колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку та перекваліфікації дій обвинувачених за епізодом від 10.02.2014 відносно потерпілого ОСОБА_10 з ч. 3 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України, як про це поставили питання в апеляційних скаргах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 чи для скасування вироку та закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284, ст. 417 КПК України, як про це поставила питання захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 , що, крім того, не узгоджується з позицією обвинуваченого, чи для скасування вироку з призначенням нового судового розгляду, про що вказав в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 .
Що стосується призначеного ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , кожному, покарання, то воно відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України: ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі кожного з винних.
А саме, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд врахував тяжкість вчинених ним злочинів, які відносяться до середнього та тяжкого ступеня тяжкості, його особу, а саме те, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, останній раз засуджений 21.12.2009 Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ст.ст. 70, 71 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі, а будучи звільненим 05.08.2013 умовно-достроково, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний корисливий злочин 15.08.2013 відносно потерпілої ОСОБА_11 , за яким йому була пред`явлена підозра 09.01.2014, обраний запобіжний захід у виді особистого зобов`язання - 13.01.2014, проте 10.02.2014 він вчиняє тяжкий злочин щодо потерпілого ОСОБА_10 .
Крім того, суд врахував і інші дані про особу ОСОБА_8 , що одружений та має дитину 2012 року народження, а також його стан здоров
я, те, що на обліку у лікаря психіатра не перебуває, а з 11.10.2008 року перебуває на обліку у лікаря-нарколога, формально позитивно характеризується за місцем проживання, а тому і призначив йому за тяжкий злочин покарання у близьких до мінімальних меж, встановлених санкцією ч. 3 ст. 186 КК України, та, за сукупністю злочинів, на підставі ст. 70 КК України, застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Грунтовно до ОСОБА_8 застосовані і положення ст. 71 КК України та призначено покарання за сукупністю вироків, оскільки злочини за даним вироком він учинив під час умовно-дострокового звільнення від покарання, призначеного за попереднім вироком.
При призначенні покарання ОСОБА_9 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, що раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, і призначив йому також покарання у близьких до мінімальних меж, встановлених в санкції ч. 3 ст. 186 КК України,
яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Судом правильно вирішений цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 .
За викладеним апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах останнього задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах останнього залишити без задоволення.
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року у кримінальному провадженні № 120 131 100 200 125 20 щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає чинності з часу її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженими ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які тримаються під вартою, - у той саме строк з дня отримання ними копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3