Справа № 183/2184/16
№ 1-кп/183/522/16
В И Р О К
іменем України
31 травня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретаря - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000069 відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове Дніпропетровська область, громадянина України, одруженого, освіта середня, працюючого токарем ПАТ «Інтерпайп НМТЗ», маючого на утриманні малолітню дитину 2008 року народження, не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:
20 березня 2014 року наказом №60 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду командира відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу забезпечення 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 .
За наведених обставин, сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Однак, 28 жовтня 2014 року сержант ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, самовільно залишив розташування військової частини без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд.
15 квітня 2015 року, старший солдат ОСОБА_4 самостійно повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 , в результаті чого злочин був припинений.
16 квітня 2015 року наказом №94 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_4 виключено зі списків особового складу військової частини та звільнено в запас.
Таким чином, 28 жовтня 2014 року старший сержант ОСОБА_4 , самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 без поважних причин, тривалістю понад один місяць та незаконно перебував поза розташуванням військової частини до 15 квітня 2015 року.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю їх підтверджує. У скоєному щиро кається.
В судовому засіданні учасники судового розгляду не оспорювали обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази.
У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.
Суд вважає встановленою вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.
Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнає - щире каяття, з`явлення із зізнанням, прийняття участі в проведенні антитерористичної операції на сході країни.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
При цьому, суд вважає, що щире каяття обвинуваченого, в даній ситуації, ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, бажанням виправити ситуацію, а також готовністю нести кримінальну відповідальність.
Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості, враховуючи те, що ОСОБА_4 вину визнав повністю, за місцем мешкання та служби характеризується задовільно, раніше не судимий, займається суспільно-корисною працею, має на утриманні малолітню дитину 2008 року народження, разом з обставинами, які пом`якшують покарання, дає суду підстави для призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу на користь держави у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 850 гривень.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя ОСОБА_1