АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 548/2021/13-к Номер провадження 11-кп/786/2/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем судового засідання ОСОБА_5
з участю
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8
представника потерпілої ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000438 від 06.07.2013 року відносно
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1
за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 на вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 27.05.2014 року,-
В С Т А Н О В И ЛА:
Цим вироком ОСОБА_10 засуджений за ч.2 ст. 286 КК України на п`ять років шість місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на два роки. На підставі п. «в» ст.1, 14 Закону України « Про амністію у 2014 році» звільнений від відбування як основного так і додаткового покарання.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат, скасовано арешт майна.
Обвинувачений ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду в зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням кримінального закону. Стверджує, що суд суб`єктивно та упереджено віднісся до наявних в справі письмових доказів та показань свідків сторони та залишив без задоволення клопотання про проведення комісійної судової авто технічної експертизи з метою усунення протиріч між раніше проведеними судово-автотехнічними експертизами та іншими матеріалами справи. Просить ухвалити новий вирок яким виправдати його по пред`явленому обвинуваченню за ч.2 ст. 286 КК України.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок місцевого суду скасувати, у зв`язку з не відповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості. Просить ухвалити новий вирок яким засудити ОСОБА_10 за ч.2 ст. 286 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. На підставі п. «в» ст.1, 14 Закону України « Про амністію у 2014 році» звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржили.
Згідно вироку суду, ОСОБА_10 05.07.2013 року близько 13-00 год. керуючи технічно справним вантажним автомобілем КАМАЗ-55102 д.н.з. НОМЕР_1 з причепом СЗАП 8527-01 д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по автошляху М-03 Київ-Харків-Довжанський в напрямку м. Київ, в районі 243 км.+400м. в Хорольському районі Полтавської області, змінюючи напрямок руху при розвороті з невідповідного крайнього положення на проїзній частині, проявив неуважність, не переконався в безпеці даного маневру, не надав дороги транспортним засобам попутного напрямку, чим грубо порушив вимоги п.п. 10.1,10.4 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем марки Фольксваген Тігуан д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_13 , що рухався в попутному напрямку, в результаті чого пасажир цього автомобіля потерпіла ОСОБА_14 отримала тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, від яких загинула на місці події.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційної скарги обвинуваченого та їх заперечення проти апеляційної скарги прокурора; прокурора ОСОБА_15 , який не підтримав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_12 та заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 ; потерпілу ОСОБА_8 та її захисника адвоката ОСОБА_9 , які просили відмовити в задоволенні апеляційних скарг, а вирок суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла таких висновків.

Як судом першої інстанції так і судом апеляційної інстанції перевірялись та не знайшли свого підтвердження доводи сторони захисту щодо невинуватості ОСОБА_10 у скоєнні інкримінованого йому злочину.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_10 доведена дослідженими судом та наведеними у вироку суду доказами. Зокрема, висновки суду підтверджуються: - показаннями обвинуваченого ОСОБА_10 , який хоча й не визнає своєї вини в інкримінованому злочині, але не заперечує, що керуючи автомобілем КАМАЗ з причепом здійснював маневр розвороту починаючи з обочини, взагалі не бачив автомобіля ОСОБА_16 в бокове дзеркало заднього виду, а перед виїздом на зустрічну смугу руху відчув зіткнення із передньою лівою частиною своєї машини; - показаннями свідка ОСОБА_13 який пояснив, що в попутному з ним напрямку від правого краю проїжджої частини від`їхав автомобіль КАМАЗ з причепом та рухався по правій смузі з невеликою швидкістю, який без ввімкнення лівого показника повороту різко повернув наліво. ОСОБА_13 не припускав, що водій КАМАЗу буде здійснювати розворот ліворуч. Коли КАМАЗ перекрив першу смугу, ОСОБА_13 з метою уникнення зіткнення почав екстрене гальмування та повернув кермо ліворуч. На момент зіткнення автомобіль КАМАЗ повністю перекрив обидві смуги для руху. Пасажир ОСОБА_13 загинула ; - аналогічними за змістом показаннями свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 які рухались на автомобілі Шевроле під керуванням водія ОСОБА_17 зі швидкістю близько 90-100 км/год. Попереду рухався автомобіль Фольцваген Тігуан з такою ж швидкістю. Попереду Фольцвагена рухався автомобіль КАМАЗ з причепом, який різко, без ввімкнення показника лівого повороту пішов на розворот ліворуч, перекривши цим обидві смуги руху в напрямку м. Київ. Фольцваген намагався уникнути зіткнення шляхом гальмування та різко вивернувши вліво. Автомобіль Фольцваген зіткнувся передньою правою частиною з передньою лівою частиною автомобіля КАМАЗ, який продовжив рух та на полосі зустрічного руху зіткнувся з автомобілем ремонтників. Намагалися допомогти потерпілим, однак пасажирка легковика не подавала ознак життя; - показаннями свідка ОСОБА_19 , який будучи дорожнім робітником фірми ОНУР був на робочому місці на шляху Київ-Харків став свідком події та бачив, що автомобіль КАМАЗ їхав до місця розвороту в бік м. Київ, прижався до обочини і потім почав маневр розвороту ліворуч не пропустивши автомобіль Фольцваген, що рухався в попутному з ним напрямку, водій якого гальмував та спробував зліва об`їхати автомобіль КАМАЗ. Автомобіль Фольцваген від зіткнення розвернуло на дорозі, а автомобіль КАМАЗ продовжив рух через полосу зустрічного руху де зіткнувся з автомобілем ФАТІН; - показаннями свідка ОСОБА_20 , який працював водієм в представництві ОНУР, в день ДТП працював в районі перехрестя зі сторони с. Вишняки. Почув звук гальмування та удар. Бачив як автомобіль КАМАЗ, після зіткнення з легковим автомобілем, продовжив рух через зустрічну смугу та вдарився в автомобіль ФАТІН під керуванням свідка ОСОБА_20 ; - показаннями свідка ОСОБА_21 , який працює в представництві ОНУР інженером з організації дорожнього руху та пояснив, що рішення про встановлення тимчасових знаків «обмеження швидкості» 40 та 70 км/год та «обгін заборонено» він прийняв після вище зазначеної ДТП. Крім того вказав, що дорожні роботи в напрямку в м. Київ не проводились, а проводилися лише в напрямку в м. Харків.

Показання вище зазначених свідків об`єктивно узгоджуються з наведеними у вироку письмовими доказами та спростовують доводи сторони захисту щодо нібито ввімкнення ОСОБА_10 показника лівого повороту; наявність дорожніх знаків щодо обмеження швидкості руху 40 та 70 км/год ще до зазначеної ДТП ; рух автомобіля ОСОБА_16 під керуванням ОСОБА_13 зі швидкістю більше 140 км/год.

Зокрема, ці показання узгоджуються з: - протоколом огляду місця ДТП від 05.07.2013 р. з додатками, де, зокрема, виявлено труп ОСОБА_14 , зафіксовано сліди бокового юзу автомобіля Фольцваген Тігуан, місце розташування на лівому краю проїзної частини в напрямку м. Київ осипу мілкого скла, ґрунту, подряпин проїзної частини, механічні пошкодження передньої частини автомобіля Фольцваген Тігуан, вцілілі та вимкнені покажчики лівого повороту на задній частині автомобіля КАМАЗ та його причепі; - протоколом огляду транспортного засобу від 05.07.2013 року від 05.07.2013 року в якому зафіксовані механічні пошкодження автомобіля КАМАЗ д.н.з. НОМЕР_1 з причепом д.н.з. НОМЕР_2 , важіль ручного гальма та переключення передач знаходиться в положенні - увімкнено 2 понижену швидкість, стан положення освітлювальних перемикачів вимкнуто; - актом обстеження дорожніх умов на ділянці а/д М-03 Київ-Харків від 05.07.2013 року згідно яких, стан проїзної частини сухий, погода ясна, дорожня розмітка осьова 1.5 крайня нанесена термопластом, після автопригоди встановлено дорожні знаки 1.37 та 3.29 (70) та (40), 3.25 для забезпечення безпеки дорожнього руху при оформленні пригоди;- протоколами проведення слідчого експерименту від 17.07.2013 року зі змісту яких вбачається, що і ОСОБА_10 і ОСОБА_13 однаково вказали напрямок руху транспортних засобів автомобілів КАМАЗ та Фольцваген та місце зіткнення; - протоколами проведення слідчого експерименту від 04.10.2013 року в якому зафіксовано як на місцевості свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_17 розповідали та показували за яких обставин сталася ДТП, про темп та напрямок руху автомобілів, вказали місце зіткнення автомобілів КАМАЗ та Фольцваген; лікарським свідоцтвом про смерть № 72 від 06.07.2013 року, згідно якого ОСОБА_14 була смертельно травмована при зіткненні з вантажним автомобілем; висновком судово-медичної експертизи № 69 від 25.07.2013 року, згідно якого смерть ОСОБА_14 наступила від крововиливів в мозок та під його оболонки внаслідок перелому кісток основи та склепіння черепу,які явились результатом тупої травми голови, що утворилися від дії тупих предметів або при ударі об такі та могли утворитися при зіткненні двох автомобілів в салоні одного з яких знаходилася потерпіла; висновком судово-медичної експертизи № 96 від 19.07.2013 року зі змісту якого вбачається, що тілесні ушкодження ОСОБА_10 у вигляді закритого перелому правої променевої кістки без зміщення могли утворитись від обставин дорожньо-транспортної пригоди від 05.07.2013року;речовими доказами транспортними засобами КАМАЗ 55102 д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом СЗАП 8527-01 д.н.з. НОМЕР_4 , Фольцваген Тігуан д.н.з. НОМЕР_3 .

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо суб`єктивного сприйняття судом показань свідків сторони захисту колегія суддів вважає неспроможними, оскільки як вбачається, зі змісту вироку суд мав підстави для критичної оцінки таких показань. Так, критично оцінюючи показання свідка ОСОБА_19 в частині, що стосується визначення ним швидкості автомобіля Фольцваген Тігуан суд правильно врахував, як те що свідок ОСОБА_19 не являється водієм, так і те, що він не зміг пояснити суду яким чином він визначив, що автомобіль ОСОБА_16 рухався саме зі швидкістю 140 км/год. Також критично суд оцінив показання свідка ОСОБА_22 в частині регулювання обмеження швидкості руху дорожніми знаками 40 та 70 км/год. При цьому суд послався на показання свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_19 , оскільки саме ці свідки встановили в напрямку м. Київ вище зазначені дорожні знаки для забезпечення безпеки руху на місці ДТП за участі водії ОСОБА_10 та ОСОБА_13 вже після того, як трапилась ця пригода. Об`єктивно показання свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_19 підтверджуються змістом акту обстеження дорожніх умов, з якого вбачається, що тимчасові дорожні знаки 1.37 та 3.29 (70) та (40), 3,25 встановлені вже після ДТП для забезпечення безпеки дорожнього руху при оформленні пригоди.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд належними чином обґрунтував у вироку свою оцінку показанням вище зазначених свідків, натомість, обвинувачений не навів переконливих доводів на спростування таких висновків суду. Відтак доводи апелянта щодо суб`єктивного сприйняття судом показань свідків сторони обвинувачення є голослівними.

Під час перевірки доводів апеляційних скарг колегія суддів задовольнила клопотання апелянтів в частині призначення додаткових експертних досліджень. Натомість, висновки проведених під час апеляційного розгляду експертиз та пояснення допитаних під час апеляційного розгляду експертів не переконали колегію суддів в відсутності в діях ОСОБА_10 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.

За змістом ч.6 ст.368 КПК України, при обранні та застосуванні норми закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь, суд має враховувати висновки Верховного Суду України, викладені в його постановах, у випадках, передбачених ч.4 ст.455 і ч.2 ст.456 цього Кодексу.

При перегляді судових рішень Верховним Судом України неодноразово висвітлювались питання щодо причинного зв`язку між допущеними обома учасниками дорожнього руху порушеннями правил безпеки дорожнього руху, якщо такі мали місце, та суспільно небезпечними наслідками.

Зокрема, в постановах Верховного Суду України від 20.11.2014 року (№ 5-18 кс14 ) та від 05.11.2015 року (№5-218кс15) зазначено, що у випадку виникнення ДТП за участю декількох водіїв , для правильного застосування норми закону про кримінальну відповідальність (наявність чи відсутність в їхніх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК) потребує встановлення причинного зв`язку між діяннями (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку.

На таку особливість у правозастосуванні вказує і Пленум Верховного Суду України у постанові від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті». У пункті 7 цієї постанови роз`яснено, що випадках, коли передбачені статтею 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома або більше водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

З обсягу та характеру фактичних обставин справи вбачається, що водій ОСОБА_10 керуючи транспортним засобом КАМАЗ з причепом знаходився в положенні, за якого перед виконанням розвороту він мав пересвідчитися у безпечності свого маневру і надати перевагу в русі транспортному засобу, який рухався в попутному напрямку за ним.

Однак ОСОБА_10 не виконав вимог п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, проявив неуважність, не переконався в безпечності маневру розвороту ліворуч з невідповідного крайнього правого положення, не надав дорогу транспортному засобу, який рухався позаду нього, що й стало причиною настання дорожньо-транспортної пригоди. В цій дорожній ситуації водій ОСОБА_13 не міг передбачити та порахувати пришвидшить чи зупиниться автомобіль КАМАЗ, який здійснює маневр. Діючи в умовах аварійної ситуації створеною іншою особою, водій ОСОБА_23 не зміг зменшити швидкість керованого ним автомобіля до повної зупинки та обрав інший (альтернативний, рівноцінний) варіант дій водія у цій ситуації безпечний для інших учасників руху об`їзд перешкоди. Хоча, в даному конкретному випадку, цей варіант також не зміг запобігти зіткненню транспортних засобів та трагічних наслідків.

З урахуванням вище наведеного доводи сторони захисту про те, що причиною ДТП та її наслідків стало недотримання вимог правил безпеки дорожнього руху свідком ОСОБА_13 , а не обвинуваченим ОСОБА_10 колегія суддів вважає неспроможними.

Враховуючи, що в розглянутому судом кримінальному провадженні не висувалося обвинувачення водієві ОСОБА_13 , колегія суддів утримується від висновків щодо дотримання чи недотримання ним вимог Правил дорожнього руху України які можуть перебувати в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди в якій загинула потерпіла ОСОБА_14 .. Одночасно, колегія суддів вважає, що аварійну ситуацію створив водій автомобіля КАМАЗ, який не впевнившись в безпеці свого маневру фактично перегородив своїм транспортним засобом обидві смуги проїжджої частини дороги, чим створив небезпечну аварійну ситуацію транспортному засобу який рухався позаду в попутному з ним напрямку.

З наведених вище підстав колегія суддів не бере уваги висновки проведених під час апеляційного розгляду експертиз зі змісту яких вбачається, що в діях водія автомобіля КАМАЗ-55102 ОСОБА_10 відсутні будь-які невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з ДТП.

Натомість, згідно висновку №741/742 комплексної комісійної судової транспортно-трасологічної та авто технічної експертизи від 27.02.2015 року дії водія автомобіля Фольцваген Тігуан ОСОБА_13 не відповідали вимогам п.п.10.1,13.3 Правил дорожнього руху України і з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з ДТП.

В той же час, згідно висновку експертів за результатами проведення судової комісійної, комплексної транспортно-трасологічної та авто технічної експертизи № 13898/23028/15-52 від 17.12.2015 року дії водія автомобіля Фольцваген Тігуан ОСОБА_13 , на думку експертів, не відповідали вимогам п.п.10.1,13.1 Правил дорожнього руху України із технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з ДТП.

Таким чином, незважаючи на встановлені під час досудового розслідування та судового розгляду обставини щодо зміни водієм автомобіля КАМАЗ напрямку руху автомобіля ( які є очевидними та безспірними) внаслідок чого була створена аварійна ситуація експерти, на думку колегії суддів, дійшли хибних висновків про відповідність дій водія ОСОБА_10 під час повороту ліворуч керованого ним транспортного засобу вимогам Правил дорожнього руху України.

При цьому, в жодному з цих висновків експертиз не враховано, що дії водія ОСОБА_13 в даній дорожній обстановці вочевидь були похідними, оскільки до початку зміни напрямку руху з невідповідного крайнього положення водієм КАМАЗУ ОСОБА_10 у водія автомобіля Фольцваген Тігуан ОСОБА_13 не було необхідності об`їжджати перешкоду у вигляді автомобілю КАМАЗ.

Крім того, враховуючи, що зіткнення відбулося правою передньою частиною автомобіля Фольцваген Тігуан з лівою передньою частиною кабіни автомобіля КАМАЗ (а не з задньою частиною причепу НОМЕР_5 ), тобто під час зміни напрямку руху автомобілем КАМАЗ посилання експертів на недотримання в конкретній дорожній обстановці водієм ОСОБА_13 вимог п.13.1 ПДР колегія суддів вважає неспроможними.

Також критично колегія суддів ставиться до того, що під час проведення досліджень експерти самостійно змінили вихідні дані,зазначені в ухвалі суду; визнали технічно неспроможними об`єктивні дані які містяться в протоколі огляду місця події та в протоколах слідчих експериментів. Під час допиту в режимі відеоконференції експертів, які проводили останню за часом експертизу (від 17.12.2015) було з`ясовано, що показання свідків очевидців пригоди взагалі не були взяті до уваги експертами.

За таких обставин, колегія суддів вважає правильними наведені у вироку висновки суду, який поклав в основу вироку висновок комплексної трасологічної та авто технічної експертизи № 62 від 16.08.2013 року щодо невідповідності дій ОСОБА_10 вимогам п.п.10.1,10.4 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди та відсутності у нього будь-яких перешкод для їх виконання.

На підставі перевірених у суді належним та допустимих доказів, суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_10 за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого.

Як вбачається зі змісту вироку, при призначенні покарання винному суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання. Зокрема, суд врахував, що скоєний обвинуваченим тяжкий злочин вчинений з необережності; обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліку у нарколога та психіатра. Він позитивно характеризується, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Обставин, що обтяжують покарання суд не встановив. В той же час, суд врахував, що обвинувачений не вчиняв будь-яких дій по відшкодуванню шкоди потерпілій. Також суд врахував тяжкі наслідки від злочину в вигляді смерті потерпілої ОСОБА_14 та думку її матері потерпілої ОСОБА_24 , яка наполягала на суворому покаранні винного.

Належним чином обґрунтувавши у вироку свої висновки, суд дійшов висновку щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання у виді покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами на певний строк.

В той же час, обвинувачений подав до суду заяву про застосування щодо нього положень ЗУ «Про амністію в 2014 році», а саме звільнення як від основного та додаткового покарання. Свою заяву обґрунтував тим, що має двох неповнолітніх дітей та підпадає під дію п. «в» ст.1 зазначеного закону.

Після ретельної перевірки зазначених в заяві обвинуваченого обставин, суд встановивши, що ОСОБА_10 підпадає під дію п. «в» ст.1 ЗУ «Про амністію в 2014 році» та на підставі ст.14 цього закону може бути звільнений від відбування як основного так і додаткового покарання ухвалив відповідне рішення.

Підстави звільнення ОСОБА_10 від призначеного судом покарання ніким з апелянтів не оспорюються.

За таких обставин, колегія суддів вважає непереконливими доводи апеляційної скарги прокурора щодо необхідності скасування вироку суду в частині призначеного покарання, ухвалення нового вироку з призначенням більш суворого покарання та звільненням обвинуваченого від його відбування з тих же підстав, що були зазначені в вироку суду.

З урахуванням вище наведеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404,407,408,418 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 27.05.2014 року щодо ОСОБА_10 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду.

С У Д Д І:
ОСОБА_25 ОСОБА_26 ОСОБА_27