АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1274/16 Справа № 180/3478/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2016 року м. Дніпро

4 серпня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 в режимі відеоконференції,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську матеріали кримінального провадження № 0000032 за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Дніпропетровської області, потерпілого ОСОБА_9 на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 4 березня 2016 року, якою

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Марганець Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 371 КК України, було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки, на підставі ст. 48 КК України, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрито.

На зазначену ухвалу прокурор прокуратури Дніпропетровської області, потерпілий ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор посилається на те, що ухвала суду є незаконною, оскільки судом неправильно застосовано кримінальний закон та істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону. Вказується,

Провадження № 11-кп/774/1274/16 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 371 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
що при розгляді кримінального провадження судом не були встановлені підстави, які б дали можливість зробити висновок про те, що обстановка або обвинувачений змінилися настільки, що вчинене ОСОБА_7 ним діяння перестало бути суспільно небезпечним. Прокурором в апеляції зазначається, що суд першої інстанції, звільнивши ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 371 КК України, на підставі ст. 48 КК України, не навів достатніх мотивів, чому злочин, який він вчинив, на теперішній час втратив суспільну небезпечність або чому обвинувачений перестав бути суспільно небезпечним, не навів конкретні дані, які свідчили б про зміну обстановки та втрати діянням чи особою суспільної небезпечності, не визначив конкретну підставу звільнення від кримінальної відповідальності і своє рішення належним чином не вмотивував. На переконання автора апеляції, висновок суду про те, що в наслідок зміни обстановки (звільнений з органів внутрішніх справ) усунуто можливість вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч. 2 ст. 371 КК України, в теперішньому та майбутньому, не свідчить про те, що перестав бути суспільно небезпечною особою. Крім того, місцевим судом, в порушення вимог ст. ст. 370, 372 КПК України, пунктів 13, 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23 грудня 2012 року в ухвалі суду про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження не вказано докази, якими підтверджується вина ОСОБА_7 , не встановлено, чи дійсно мало місце діяння, яке інкриміновано обвинуваченому та чи містить склад злочину.

Потерпілий ОСОБА_9 в поданій апеляційній скарзі просить постановлену ухвалу щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В якості доводів апеляції ОСОБА_9 вказує на необґрунтованість постановленої ухвали. Потерпілий стверджує, що суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, в наслідок чого постановив безпідставне рішення.

Ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 371 КК України, було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки на підставі ст. 48 КК України, а кримінальне провадження щодо нього закрито.

Як вбачається з ухвали, суд встановив, що ОСОБА_7 вчинив злочин, перебуваючи на посаді начальника ізолятору тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Марганецького міського відділу. 15 липня 2014 року обвинувачений наказом начальника ВК та ПС УКЗ ГУМВС України в Дніпропетровській області № 241 о/с звільнений з посади начальника ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Марганецького міського відділу, а 14 жовтня 2014 року звільнений з органів внутрішніх справ за власним бажанням, і на час розгляду клопотання захисника в інтересах обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 48 КК України, не працює. Вищевказане, на думку суду, свідчить про те, що внаслідок зміни обстановки усунуто можливість вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч. 2 ст. 371 КК України, в теперішньому та майбутньому, а відтак суд прийшов до висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст.371 КК України, і закриття кримінального провадження відносно останнього.

Разом з тим, суд, при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, під час судового розгляду провадження свою вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляцію, повторив доводи, викладені в ній, та просив задовольнити апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник ОСОБА_8 просили залишити апеляції прокурора і потерпілого ОСОБА_9 без задоволення, а ухвалу місцевого суду без змін, оскільки, за їх переконанням, судом було прийнято законне та обґрунтоване рішення.

В режимі відеоконференції потерпілий ОСОБА_9 підтримав подану ним апеляцію та просив ухвалу суду скасувати.

Захисник ОСОБА_10 підтримала подану потерпілим ОСОБА_9 апеляцію.

Вислухавши пояснення учасників апеляційного провадження та їх доводи в судових дебатах, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляціях і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що принесені апеляції підлягають задоволенню з наступних підстав.

Законом України про кримінальну відповідальність передбачено право суду звільняти особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність, або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

Статтею 48 КК передбачено дві самостійні підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності, а саме втрата суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки діяння, або ж особи, яка вчинила це діяння.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23 грудня 2012 року, судам, при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України необхідно розрізняти зміну обстановки в широкому розумінні, тобто соціальних, економічних, політичних, духовних, міжнаціональних, воєнних, міжнародних, природних, організаційних, виробничих та інших процесів у масштабах країни, регіону, області, міста, району, підприємства, установи, організації, та у вузькому, - тобто об`єктивних (зовнішніх) умов життя, в яких перебувала особа на час вчинення злочину та які значною мірою позначались на її суспільній небезпечності.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він, працюючи на посаді начальника ізолятору тимчасового тримання Марганецького МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, порушуючи суспільні відносини в сфері правосуддя в частині забезпечення законного тримання під вартою та конституційного права на свободу та особисту недоторканість, в травні 2013 року, будучи обізнаним про закінчення строків тримання під вартою громадян ОСОБА_9 та ОСОБА_11 та усвідомлюючи відсутність підстав для тримання їх під вартою, не вжив заходів до звільнення останніх з під варти і таким чином завідомо незаконно тримав під вартою ОСОБА_9 з 8 по 16 травня 2013 року, та ОСОБА_11 з 15 по 17 травня 2013 року.

Ухвалюючи рішення, яке оскаржується, місцевий суд, посилаючись на ст. 48 КК України, факт звільнення обвинуваченого за власним бажанням з посади начальника ІТТ Марганецького МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області та з органів внутрішніх справ визнав обставиною, що змінила обстановку, а ОСОБА_7 , як особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, в зв`язку з цим, втратив суспільну небезпечність.

Однак, такий висновок суду є безпідставним внаслідок неправильного тлумачення судом першої інстанції Закону України про кримінальну відповідальність.

Факт добровільного звільнення обвинуваченого з посади, на якій він вчинив злочин проти правосуддя є закономірним, оскільки особа, яка вчинила злочин, пов`язаний із завідомо незаконним триманням під вартою, за будь-яких умов не могла обіймати посаду начальника ізолятору тимчасового тримання.

Отже, звільнення ОСОБА_7 з вказаної посади є лише об`єктивним наслідком вчиненого ним кримінального правопорушення та не може визнаватися такою зміною обстановки, яка б вказувала на те, що ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

Безпідставним рішення суду про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України є і з точки зору оцінки обстановки в широкому розумінні, як на це вказує в своїх роз`ясненнях Пленум Верховного Суду України.

Обґрунтованими колегія суддів вважає і доводи апеляції прокурора про те, що суд, приймаючи вказане рішення та звільняючи обвинуваченого від кримінальної відповідальності з нереабілітуючої підстави, всупереч вимогам ст. 370 КПК України, та роз`яснень, які містяться в п. 14 вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України не навів в ухвалі докази винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 371 КК України.

За таких обставин, відповідно до вимог ст. ст. 412, 413 КПК України, ухвала суду щодо ОСОБА_7 підлягає безумовному скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

На підставі ст. 48 КК України, ст. ст. 412, 413 КПК України, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
апеляційні скарги прокурора прокуратури Дніпропетровської області, потерпілого ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 4 березня 2016 року, якою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 371 КК України, було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки на підставі ст. 48 КК України та закрито кримінальне провадження, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у виді особистого зобов`язання залишити без зміни.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області