Єдиний унікальний № 500/4061/16-к
Провадження № 1-кп/500/370/16
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України
15 вересня 2016 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
обвинувачений ОСОБА_4 ,

потерпіла ОСОБА_5 ,
розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0001695, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, працюючого за наймом, перебуває у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

встановив:
14 травня 2016 року, у денний час доби, більш точний час встановити не надалось можливим, ОСОБА_4 з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, знаходячись на загальному балконі гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, таємно викрав дверне полотно вхідних дверей розмірами 0,9х1,9 метра багряного кольору вартістю 550 грн., яке належить ОСОБА_5 , після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на вищевказану суму.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення. В ході судового розгляду він детально розповів про обставини злочину та щиро розкаявся в його вчиненні, не піддавши сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, зокрема, характеристику та вартість викраденого ним майна. Так, обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що 12.05.2016 р. він йшов з роботи та зустрів Петренко Лідію, яка є особою похилого віку, від якої він дізнався, що у неї зламані двері. Він їй пообіцяв допомогти, та підійшов до чоловіка потерпілої ОСОБА_6 , у якого спитав дозволу взяти їх двері, які стояли знятими на спільному балконі приблизно пів року. ОСОБА_6 відмовив йому, але він через два дні 14.05.2016 р. вранці забрав вказані двері та поставив їх ОСОБА_7 , яка дала йому за це 100 грн., які він витратив на власні потреби. Шкоду потерпілій він не відшкодував, у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, зобов`язався відшкодувати її протягом місяця.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів у добровільності позиції інших учасників судового провадження. У зв`язку з цим згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , допитом потерпілої ОСОБА_5 , а також дослідженням документів, що стосуються особи обвинуваченого ОСОБА_4 . При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Крім повного визнання себе винним обвинуваченим ОСОБА_4 , його винність у вчиненні інкримінованого йому злочину також повністю підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_5 , яка в судовому засіданні пояснила, що точної дати вона не пам`ятає, але одного дня, коли вона повернулася з роботи приблизно о 16:00 17:00 год., то виявила відсутність їх дверей, які були на спільному балконі гуртожитку, де вона проживає. Вона відразу запідозрила обвинуваченого ОСОБА_4 , в крадіжці цих дверей, оскільки останній за декілька днів звертався до її чоловіка з проханням дати йому ці двері, але її чоловік відмовив йому в цьому. Після цього вона викликала поліцейських. Матеріальна шкода їй досі не відшкодована.

Таким чином, суд вважає, що зазначені докази є належними, допустимими та достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для ухвалення обвинувального вироку.

Тому, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину, та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості.

За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується позитивно.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд не вбачає.

З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог Кримінального кодексу України та передбачених ним санкцій вважає, що призначення більш м`якого покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 185 КК України, ніж громадські роботи, буде недостатнім, і тому з метою виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових злочинів йому необхідно призначити покарання саме у виді громадських робіт. Разом з тим, суд вважає, що в даному випадку таке покарання, як громадські роботи, буде достатнім, таке покарання повністю досягне мети його застосування та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності для призначення більш суворого виду покарання з числа передбачених за вчинений злочин.

Судом встановлено, що згідно даним Реєстру матеріалів досудового розслідування ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не затримувався та під вартою не тримався, запобіжні заходи відносно нього не застосовувалися. Клопотань про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили від прокурора не надійшло.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк сто годин.

Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту початку виконання ОСОБА_4 громадських робіт.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1