№ провадження 11-кп/781/230/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.03.2016 року. м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження №0004908 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.12.2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, який не одружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03.12.2009 року за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування показання з іспитовим строком на 2 роки;

вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.12.2009 року за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі;

вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.04.2012 року за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі; звільнився 07.02.2015 року по відбуттю строку покарання

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить змінити вирок суду та застосувати до ОСОБА_7 положення ст.69, 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням. Просить обчислення строку відбуття покарання визначити відповідно до ч.5 ст.72 КК України, мотивуючи тим, що ОСОБА_7 добровільно з`явився із зізнанням до правоохоронних органів та в подальшому давав виключно правдиві, зізнавальні показання та щиро покаявся у вчиненому. Крім того, злочини він вчинив знаходячись у безвихідному стані, так як щойно звільнився з місць позбавлення волі і не мав засобів для існування. Зазначає, що Закон України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України (щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання)» набрав законної сили після проголошення вироку ОСОБА_7 , але разом із тим покращує його становище, а тому вказаний закон підлягає застосуванню відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 22.00 год. 19.02.2015 року до ранку 20.02.2015 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи у під`їзді №1 будинку АДРЕСА_1 , помітив незачинені двері квартири АДРЕСА_2 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи повторно, таємно, з корисливих спонукань, переслідуючи мету власної наживи, проник до вищевказаної квартири, викрав водійське посвідчення на ім`я потерпілого ОСОБА_9 і ключі та майна на загальну суму 344 грн. Після чого, з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, 04.06.2015 року в період часу з 02:50 годин до 05:20 годин, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи у під`їзді № 2 будинку АДРЕСА_3 , помітив незачинені двері квартири АДРЕСА_4 , де у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи повторно, таємно, з корисливих спонукань, переслідуючи мету власної наживи, проник до вищевказаної квартири, де викрав майна на загальну суму 8812, 20 грн. Після чого, з місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора про залишення вироку суду без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів приходить до таких висновків.

Розглянувши справу в межах поданої апеляції, колегія суддів встановила, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

При цьому районний суд дотримав вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого та роз`яснив йому наслідки застосування такої норми закону, зокрема неможливість оскаржити такі обставини в апеляційному порядку, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ст.404 ч.1 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, стосовно яких, відповідно до вимог ст.349 ч.1 КПК України докази не досліджувались.

За таких обставин районний суд обґрунтовано визнав ОСОБА_11 винуватим у вчиненні злочину, передбаченим ч.3 ст.185 КК України, кваліфікувавши його дії, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про невідповідність призначеного останньому покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення внаслідок суворості, то вони не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який є тяжким злочином; особу обвинуваченого, який не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини, має не зняту та не погашену судимість; обставини, що пом`якшують покарання щире каяття; обставини, що обтяжують покарання - відсутні, а тому обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_7 не можливе без ізоляції від суспільства та призначив мінімальне покарання у виді позбавлення волі, яке у даному випадку буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, та відповідатиме цілям покарання.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 368 КПК України при ухваленні вироку, суд зокрема, вирішує питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; основні засади призначення покарання, що є обов`язковими для суду при призначенні покарання винуватому, регламентовані ст. 65 КК України.

При призначенні обвинуваченому покарання, за наявних до того підстав, суд також визначає, з урахуванням усіх обставин по кримінальному провадженню у їх сукупності, та із урахуванням думки учасників судового провадження, чи є можливим застосування при призначенні обвинуваченому покарання ст. 75 КК України, тим самим звільнити обвинуваченого від відбування покарання.

Як убачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку суду першої інстанції, судом належно вмотивовано підстави неможливості застосування ст.69, 75 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, і з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Ті обставини, що обвинувачений, з`явився із зізнанням до правоохоронних органів та в подальшому давав виключно правдиві, зізнавальні показання та щиро покаявся у вчиненому, а також те, що, злочини він вчинив знаходячись у безвихідному стані, так як щойно звільнився з місць позбавлення волі і не мав засобів для існування, на які звертає увагу в апеляційній скарзі захисник, на переконання колегії суддів, не є підставами застосування при призначенні покарання обвинуваченому положень ст.69, 75 КК України.

Крім того, повторно враховувати обставину у виді щирого каяття, як підставу для застосування ст.75 КК України колегія суддів також не вбачає.

Нових обставин на обґрунтування звільнення від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України стороною захисту в апеляційній скарзі та в судовому засіданні апеляційного суду не наведено. Переконливих аргументів щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням, захисником в апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції не наведено, а тому підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України колегія суддів не вбачає

Вказане покарання, на переконання колегії суддів є виваженим, підстави для застосування ст.69, 75 КК України відсутні.

Враховуючи викладене, підстав для скасування вироку чи для пом`якшення обвинуваченому покарання колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, згідно положень Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання, яким внесено зміни в ч.5 ст.72 КК України, в строк відбуття покарання слід зарахувати попереднє ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а тому колегія суддів вважає за правильне зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 09.10.2015 року, з моменту його затримання до вступу вироку в закону силу, тобто до 01.03.2016 року.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.12.2015 року щодо ОСОБА_7 змінити.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 09.10.2015 року до 01.03.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2