Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні 2 червня 2016 року в м. Києвікримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 25 червня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 22 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

Вказаним вироком засуджено

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 3 лютого 2010 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 03.02.2010 року, ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;
за ч. 2 ст. 15 і ч. 5 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі ч. 1, 2, 5 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Цим же вироком також засуджено ОСОБА_7 , щодо якого касаційну скаргу не подано.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він у період із 2008 по 2010 роки самостійно та за попередньою змовою з ОСОБА_7 у м. Шпола та с. Лозуватка Шполянського району Черкаської області вчинив ряд крадіжок, в результаті чого завдав шкоду ОСОБА_8 на загальну суму 2 810 грн., ОСОБА_9 150 грн., Шполянському РайСТ 8 321, 53 грн., ОСОБА_10 5 616, 18 грн., ОСОБА_11 4 855, 33 грн.
Також ОСОБА_5 9 травня 2010 року близько 5.00 год., за попередньою змовою з ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 , намагався за допомогою електроінструментів вчинити крадіжку грошових коштів з банкомату «Райффайзен Банк Аваль», в якому знаходились 159 420 грн., однак з причин, що не залежали від його волі, злочинний умисел не довів до кінця.
Крім того, 28 червня 2010 року близько 4.00 год. по вул. Комінтерна, 10 м. Шпола Черкаської області, маючи умисел на заволодіння транспортним засобом, перебуваючи в палаті №27 Шполянської центральної районної лікарні, викрав ключ від автомобіля «Хюндай Тусон», та в подальшому незаконно заволодів вказаним транспортним засобом, чим завдав шкоду потерпілому ОСОБА_12 на суму 128 533 грн. Крім того, в той же день близько 6.00 год. в лісі, неподалік с. Княжа Звенигородського району Черкаської області, під час огляду автомобіля «Хюндай Тусон», таємно викрав гроші в сумі 1 650 грн., чим завдав шкоду потерпілому ОСОБА_12 на вказану суму.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 22 жовтня 2013 року вирок змінено, стягнуто з засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 солідарно в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди на користь Шполянського РайСТ 2 098, 68 грн., ОСОБА_10 5 517, 50 грн.,

ОСОБА_11 4 455, 33 грн. У решті вирок щодо засудженого залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 порушує питання про скасування судових рішень з направленням справи на новий судовий розгляд у зв`язку з недоведеністю вини у вчиненні злочинів, передбачених

ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 і ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України та істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону. Окрім того вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а досудове й судове слідство проведено однобічно й неповно. Зазначає, що доказів його винуватості матеріали справи не містять, а висновки суду ґрунтується на припущеннях та доказах, отриманих незаконним шляхом. Стверджує, що інкримінованих злочинів він не вчиняв, а показання на досудовому слідстві давав під тиском слідчих органів. Також без належного розгляду залишено його заяву щодо застосування працівниками міліції фізичного та психологічного тиску, що вказує на упередженість суду. Крім того, без належного обґрунтування та спростування залишено доводи апеляційної скарги, а тому вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає ст. 377 КПК України 1960 року.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого та захисника на підтримання касаційної скарги, думку прокурора про відсутність підстав для задоволення скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

При вирішенні питання про скасування або зміну вироку, ухвали, відповідно до ст. 398 КПК України 1960 року, суд касаційної інстанції керується статтями 370-372 цього Кодексу і не переглядає судові рішення з підстав однобічності і неповноти досудового слідства та судового розгляду щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи. Натомість, саме такі підстави є предметом перегляду суду апеляційної інстанції.

Як убачається з матеріалів справи, досудове слідство й судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування чи зміну судових рішень, у справі не допущено, а висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні ним злочинів, за які його засуджено, підтверджені перевіреними у справі та викладеними у вироку доказами.

При перевірці кримінальної справи встановлено, що засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні згідно ст. 63 Конституції України від надання показань відмовився, і суд у вироку не посилався на показання ОСОБА_5 як на доказ його винуватості.

Однак, засуджений ОСОБА_7 як під час досудового слідства так і в судовому засіданні давав послідовні показання про обставини скоєння ним разом із ОСОБА_5 крадіжок товарно-матеріальних цінностей з приміщення кафе «Супутник» в м. Шпола, з приміщення магазину ПП « ОСОБА_11 » в с. Лозоватка Шполянського району та замаху на крадіжку грошей з банкомату « Райффайзен Банк Аваль», розташованого в приміщенні Шполянської районної поліклініки.

Показання засудженого ОСОБА_7 про вчинення ним спільно з ОСОБА_5 інкримінованих злочинів підтверджується показаннями потерпілих, свідків та даними, що містяться у протоколах слідчих дій, а також іншими наведеними у судових рішеннях доказами, і сумніву в їх достовірності не має.

Проаналізувавши всі досліджені по справі докази в їх сукупності, суд обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочинів та правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 і ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.

Доводи засудженого зазначені в касаційній скарзі, що він інкриміновані злочини не вчиняв, а показання на досудовому слідстві давав під тиском працівників міліції, були предметом перевірки судом апеляційної інстанції та обґрунтовано визнані безпідставними.

Із урахуванням ступені тяжкості вчинених засудженим злочинів, даних про його особу, обтяжуючої покарання обставини та відсутності пом`якшуючих покарання обставин, суд належним чином умотивувавши своє рішення призначив покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України. Воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Апеляційним судом при перевірці даної кримінальної справи в апеляційному порядку правильно прийнято рішення. Суд надав відповіді на всі доводи засудженого, які були викладені у його апеляції, аналогічні тим, що наведені у касаційній скарзі. Свої висновки, з якими погоджується колегія суддів із цього питання, суд належним чином умотивував. Вони підтверджені доказами, які суд апеляційної інстанції ретельно перевірив і належним чином оцінив.

При перевірці справи в касаційному порядку не виявлено будь-яких передбачених ст. 398 КПК України підстав для зміни чи скасування судових рішень щодо ОСОБА_5 , а тому немає й підстав для задоволення касаційної скарги засудженого.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 394-396 КПК України 1960 року, п. п. 11, 15 розділу XI «Перехідних положень» КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 25 червня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 22 жовтня 2013 року щодо ОСОБА_5 без зміни.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3