Ухвала
іменем україни
22 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000955 щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Червоний Лиман Донецької області,

громадянина України, зареєстрованого та

проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

за ст. 186 ч. 2 КК України,

за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року щодо ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника засудженого адвоката ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

у своїх касаційних скаргах засуджений та його захисник просять вирок апеляційного суду скасувати, залишивши без змін вирок суду першої інстанції, яким до ОСОБА_5 було застосовано ст. 75 КК України та звільнено від відбування покарання з іспитовим строком. Вважають, що призначене апеляційним судом ОСОБА_5 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, таке покарання прийняте без врахування всіх обставин справи.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ст. 186 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та на нього покладено відповідні обов`язки.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту ОСОБА_5 не продовжувався.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, 12 квітня 2015 року, приблизно о 21.00 годині, ОСОБА_5 разом із ОСОБА_8 знаходились біля будинку № 151 по вул. Горького м. Павлограда Дніпропетровської області, де побачили раніше незнайомого ОСОБА_9 , який на велосипеді марки «Аванті Дакар 24» темно-червоного кольору рухався по вул. Горького м. Павлограда зі сторони вул. К.Маркса в напрямку вул. Полтавської. В цей момент у ОСОБА_5 та ОСОБА_8 виник злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна. Після чого останні, вступивши між собою у злочинну змову, вирішили вчинити напад на ОСОБА_9 , щоб заволодіти його майном. ОСОБА_5 разом з ОСОБА_8 з метою грабежу, прагнучи отримати для себе матеріальну вигоду за рахунок майна, яке їм не належить, усвідомлюючи злочинний характер здійснюваних дій, і розуміючи, що ОСОБА_9 усвідомлює незаконність та протиправність їх дій, керуючись корисливими мотивами, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне вилучення чужого майна та обернення його на свою користь, не бажаючи відмовлятися від них, діючи за попередньою змовою групою осіб, з метою зупинити проїжджаючого на велосипеді повз них ОСОБА_9 , ОСОБА_8 умисно наніс один удар ногою в область голови ОСОБА_9 , від чого останній впав на землю. Після чого, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свої злочинні дії, умисно стали наносити удари руками по голові ОСОБА_9 з метою запобігання можливого опору, при цьому нанесли останньому не менше трьох ударів, спричинивши своїми діями фізичний біль останньому. Після чого ОСОБА_8 відкрито, повторно, заволодів мобільним телефоном марки «Флай Е 157» чорного кольору, знявши його з шиї ОСОБА_9 , та гаманцем останнього, витягнувши його з лівої передньої кишені штанів, а ОСОБА_5 в цей час відкрито, повторно, заволодів велосипедом марки «Аванті-Дакар 24» темно-червоного кольору, який належить потерпілому. Окрім цього, виявивши в гаманці ОСОБА_9 банківську карту КБ «Приват Банк», маючи умисел на протиправне вилучення грошових коштів з вказаної банківської карти, продовжуючи свої злочинні дії направлені на незаконне заволодіння чужим майном, розуміючи протиправний характер здійснюваної ним дії, але не бажаючи відмовлятися від своїх злочинних намірів, ОСОБА_8 з метою зняття грошових коштів з банківської карти ОСОБА_9 підвів останнього до банкомату КБ «Приват Банк», який знаходиться в будинку № 153 по вул. Горького м. Павлограда Дніпропетровської області та, вставивши у банкомат банківську картку, примусив ОСОБА_9 ввести пароль з метою зняття грошових коштів. В зв`язку з тим, що ОСОБА_9 умисно декілька разів ввів невірний пароль карти, з метою недопущення заволодіння правопорушниками його грошовими коштами, ОСОБА_8 наніс йому не менше 5 ударів кулаком лівої руки в область обличчя, спричинивши своїми діями потерпілому ОСОБА_9 фізичний біль. ОСОБА_5 в цей час знаходився на дорозі біля вказаного будинку на відстані близько трьох метрів від ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , спостерігаючи за навколишньою обстановкою, та з метою попередження ОСОБА_8 в разі появлення свідків кримінального правопорушення. Заволодіти грошовими коштами з карти КБ «Приват Банк» потерпілого ОСОБА_8 не вдалося, після чого ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , продовжуючи свої злочинні дії направлені на незаконне розпорядження чужим майном, з метою залякування потерпілого ОСОБА_9 , розуміючи протиправний характер здійснюваної ними дії, але не бажаючи відмовлятися від своїх злочинних намірів, завели останнього за будинок АДРЕСА_2 та біля взуттєвої майстерні повалили ОСОБА_9 на землю, після чого нанесли останньому не менше п`яти ударів ногами в область голови, чим спричинили фізичний біль потерпілому ОСОБА_9 . В подальшому ОСОБА_5 разом з ОСОБА_8 з метою утримання викраденого майна, діючи відкрито, покинули місце скоєння кримінального правопорушення, а майном розпорядилися на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_5 , повторно, за попередньою змовою разом з ОСОБА_8 із корисливих мотивів, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, відкрито викрали мобільний телефон марки «Флай Е 157» чорного кольору та велосипед марки «Аванті-Дакар 24» темно-червоного кольору, чим спричинили ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 2 152 грн. згідно висновку товарознавчої експертизи № 2326-15 від 27.05.2015 року.

Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року зазначений вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 в частині звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України скасовано і йому призначено за ст. 186 ч. 2 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. В решті вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.

Вказані судові рішення щодо ОСОБА_8 , якими його визнано винуватим і засуджено, у касаційному порядку за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_5 та його захисника не оспорюються.

Заслухавши доповідача, доводи захисника про підтримання касаційних скарг, доводи прокурора про заперечення проти касаційних скарг та законність і обґрунтованість вироку апеляційного суду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Обґрунтованість засудження ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій за ст. 186 ч. 2 КК України у касаційних скаргах не оспорюються.

Доводи касаційних скарг засудженого ОСОБА_5 та його захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не спростовують висновки апеляційного суду щодо призначеного ОСОБА_5 покарання.

При призначені ОСОБА_5 покарання апеляційний суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу засудженого, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання, та конкретні обставини скоєння кримінального правопорушення.

Так, апеляційний суд врахував, що злочин, у вчиненні якого ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, дані про його особу, який раніше судимий, не працевлаштований, за місцем проживання характеризується посередньо. Щире каяття та відшкодування завданої злочином шкоди визнано обставинами, що пом`якшують покарання, а рецидив злочинів визнано обставиною, що обтяжує покарання. Вказав апеляційний суд і про те, що ОСОБА_5 раніше був засуджений до покарання у виді позбавлення волі та ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2012 року був звільнений від подальшого відбування покарання умовно-достроково на 1 рік 11 днів на підставі ст. 81 КК України. Проте, до погашення судимості в порядку, визначеному законом, він знову вчинив умисний тяжкий злочин.
Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України, погодившись із доводами апеляційної скарги прокурора в цій частині, та навів у вироку переконливі мотиви цього, зазначивши, що звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням не забезпечить досягнення мети покарання, виправлення засудженого та запобігання вчинення нових злочинів. При цьому, апеляційний суд призначив ОСОБА_5 покарання за ст. 186 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції зазначеної частини цієї статті. З такими висновками апеляційного суду погоджується і колегія суддів.

Отже, покарання засудженому ОСОБА_5 призначено апеляційним судом відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, призначене йому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 420 ч.ч. 1, 2 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, також не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів підстав для задоволення касаційних скарг, скасування вироку апеляційного суду та звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, не знаходить.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_10 - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ __________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3