Дата документу Справа № 334/9279/13-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 334/9279/13-к Головуючий в 1 інстанції
Провадж. № 11-кп/778/645/16 ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 296 Доповідач в 2 інстанції
КК України ОСОБА_2

УХВАЛА
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Показне, Михайлівського району, Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України.
Учасники судового провадження:
обвинувачений ОСОБА_6 .
Встановлені вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2016 року обставини:
09 червня 2012 року, приблизно о 11 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи в громадському місті, на території автозаправної станції «Shell», розташованої по вул. Рельєфній 14 «б» в м. Запоріжжя, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, безпричинно, діючи з особливою зухвалістю, в присутності працівників автозаправної станції застосував до ОСОБА_8 фізичне насилля, яке виразилось в хапанні за горло однією рукою та нанесенні ударів дверима автомобіля «Пежо 107», д.н. НОМЕР_1 , по нижнім кінцівкам останньої. Свої хуліганські дії ОСОБА_6 супроводжував нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_8 .
Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2016 року:
ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України і йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 8 500 грн.

Звільнено від відбування покарання.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 7000 грн.

В решті цивільного позову відмовлено.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання скасовано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи.
В апеляції бвинувачений ОСОБА_6 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, необгрунтоване надання переваги одним доказам перед іншими, односторонню, необ`єктивну та упереджену оцінку доказів, неповноту судового розгляду, яка стала причиною ухвалення незаконного вироку. Вказує на істотні порушення кримінального процесуального законодавства, відсутність доказів його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, наявність підстав для закриття провадження у зв`язку з закінченням строків давності притягненя до кримінальної відповідальності. Просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким його виправдати.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, думку прокурора та потерпілої щодо необхідності зміни судового рішення з внесенням вказівки про звільнення обвинуваченого від призначеного покарання на підставі ст.ст. 49, 74 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах, визначенних ч.1 ст. 404 КПК України та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Учасники судового провадження з клопотаннями в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України до суду апеляційної інстанції не зверталися.

В поданій апеляції обвинувачений вказує на істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону у зв`язку із тим, що суд не закрив провадження зі звільненням його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за наявності поданого ним відповідного клопотання.
Разом з тим, у суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 подане ним 19.11.2015 року до районного суду клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності пояснив не бажанням за сімейними обставинами на той час продовжувати розгляд кримінального провадження. Натомість у подальшому та на теперішній час він заперечує проти звільнення його від кримінальної відповідальності за нереабілітуючої обставини та наполягає на закритті кримінального провадження з підстав відсутності в його діях складу інкримінованого злочину, тобто підтримує викладену в апеляції вимогу.
Обвинувачений під час апеляційного розгляду вказане в апеляції, в якості доводу, порушення вимог КПК України щодо не звільнення його від кримінальної відповідальності не підтримав та від нього відмовився, у зв`язку із чим судова колегія, з урахуванням положень ч.1 ст. 404 КПК України та за відсутності згоди обвинуваченого на звільнення його від кримінальної відповідальності, не розглядає зазначений довод.
Стосовно доводу апелянта про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, то, як встановлено, висновок суду про винність ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України за вказаних у вироку обставин, відповідає фактичним обставинам провадження, належно аргументований, та мотивований.
При цьому, судовою колегією враховуються позиції, висловлені Верховним судом України в постанові Пленуму Верховного суду України № 10 від 22 грудня 2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство» та в постанові Верховного суду України від 04 жовтня 2012 року № 5-17кс12 , згідно з якими хуліганство є суспільно небезпечною дією, що грубо порушує громадський порядок. Зазначений у ч. 1 ст. 296 КК України термін «грубе порушення» є оціночною категорією. Його предметний зміст залежить від конкретних обставин вчинення винним діяння. Такими закон визначає лише дії, якими спричинено істотну шкоду громадському порядку. Грубість порушення громадського порядку слід визначати з урахуванням характеру вчинених хуліганських дій, їх наслідків, місця й істотності порушення їхніх інтересів або інтересів підприємств, установ, організацій. Особа, яка вчиняє хуліганські дії, грубо нехтує правилами поведінки в суспільстві.
Відповідаючи на доводи обвинуваченого стосовно відсутності обґрунтування кваліфікуючої ознаки «особливої зухвалості», судова колегія виходить із положень п. 5 вище вказаної постанови Пленуму Верховного суду України, яким визначено, що за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.
Обвинувачений, висловлюючи своє відношення до пред`явленого обвинувачення в суді першої нстанції та під час апеляційного перегляду, вину у вчиненні інкрімінованого кримінального правопорушення не визнавав, спростовував нецензурну лайку, спричинення потерпілій ОСОБА_8 тілесних ушкоджень та загалом порушення громадського порядку. При цьому не заперечував свою присутність 09.06.2012 року на автозаправці «Shell» по вул. Рельєфній в м. Запоріжжі, однак стверджував, що спокійно попросив ОСОБА_8 , як в подальшому з`ясувалося батька якої - ОСОБА_9 він знає, від`їхати від заправної колонки.
Твердження обвинуваченого про відсутність доказів його провини спростовується показами потерпілої, свідків, письмовими доказами.
Так, з пояснень потерпілої ОСОБА_8 вбачається, що 09.06.2012 року на автомобілі «Пежо» заїхала на автозаправку «Shell» по вул. Рельєфній в м. Запоріжжі. Після заправки оператор запропонував помити лобове скло на її автомобілі, на що вона погодилась. Коли оператор домивала скло, на заправку під`їхав автомобіль темного кольору, став позаду і почав сигналити, незважаючи на те, що на інших колонках клієнтів не було. З автомобілю вийшов ОСОБА_6 та жінка, почали голосно кричати, лаятися. Співробітники заправки робили їм зауваження, вона також намагалася з`ясувати причину такої поведінки. ОСОБА_6 почав лаятися нецензурною лайкою. Коли вона вийшла із свого автомобіля, ОСОБА_6 підійшов до неї, схопив однією рукою за руку, другою за горло, силою штовхнув в салон автомобіля. Вона впала на сидіння і вдарилась. Ноги при цьому залишались на вулиці. Тоді ОСОБА_6 силою вдарив дверцями автомобіля по її ногам. Свідок подій почала кричати і просити касира викликати міліцію. На заправці знаходились інші співробітники, інші водії просили припинити хуліганські дії. Роботу заправки припинили. ОСОБА_6 сів в свій автомобіль і поїхав. Була викликана міліція. Приїхала також охорона фірми «Shell», її заспокоювали і пояснили, що всі дії зафіксовані на відеокамері. Вона звернулася до міліції.
Потерпіла звертала увагу на тривалість досудового розслідування, запізніле направлення її для проходження судового медичного огляду, знищенням відеозапису подій на автозаправці, а заявлений позов про стягнення моральної шкоди в розмірі 150000 грн. обґрунтовує отриманими моральними стражданнями внаслідок дій обвинуваченого як під час конфлікту, так і після нього, які є довготривалими.
Наведені показання потерпілої є послідовними, об`єктивно підтверджуються поясненнями свідків:
- ОСОБА_10 , яка пояснила, що працювала заправницею на АЗС «Shell» по вул. Рельєфній в м. Запоріжжі. На 1 колонці заправлялася ОСОБА_8 . Вона запропонувала останній помити скло в автомобілі, та погодилася. Коли вона вже домивала скло, на заправку заїхав чоловік на темному автомобілі, став за автомобілем дівчини. Чоловіку не сподобалось, що машина дівчини стоїть біля колонки, він підійшов і почав висловлюватися нецензурними словами на адресу потерпілої, остання не зрозуміла що трапилось, бо ще домивалось скло. До лайки чоловіка підключилася його жінка. Свідок пояснила, що домила скло і перейшла до другої колонки для обслуговування іншої машини. В цей час чоловік підійшов до потерпілої, що там коїлось, вона вже не бачила, бо заправляла другу машину. Але друга дівчина-водій з машини, котру вона почала заправляти, дивилася в сторону першої колонки і кричала щоб чоловік зупинив свої дії. Чоловік вилаяв і цю дівчину, ругався нецензурною лайкою голосно, його чули всі на заправці, а потім швидко поїхав, не заправивши автомобіль. Коли вона побачила потерпілу, остання плакала, на її шиї були червоні плями;
- ОСОБА_11 надав наступні пояснення: заправлявся на АЗС «Shell», біля однієї колонки стояло дві машини, він під`їхав до другої. Коли заправлявся, побачив, як поблизу першої колонки чоловік вийшов із своєї машини, підійшов до автомобіля «Пежо», який стояв попереду, почав голосно кричати та жестикулювати руками, його обличчя висловлювало гнів, злість. Зміст висловлювань він не чув, бо вікна в машині були закриті. В машині цього чоловіка була жінка, яка також кричала в сторону «Пежо». Водія «Пежо» він не бачив, бо заслоняла колонка. Потім чоловік швидко повернувся до свого автомобілю і поїхав. Коли він повертався після розрахунку за паливо, він звернув увагу, що водієм «Пежо» є ОСОБА_8 , яка повідомила, що чоловік взяв її за шию та вдарив дверцятами по ногах з причини що вона довго заправлялася. На шиї у потерпілої були почервоніння. Після конфлікту, заправниця перестала заправляти автомобілі, які тільки під`їхали та сказала, що заправка тимчасово не працює. Невідомого чоловіка не встигли зупинити, бо він швидко уїхав;
- ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , кожен окремо, дали аналогічні пояснення, що бачили наслідки конфлікту між їх донькою ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , що трапився 09.06.2012 року на автозаправці «Shell». У ОСОБА_8 були синяки на руках, подряпини на шиї, в той день вона була заплакана. Вони вважали, що ОСОБА_6 принесе вибачення і конфлікт буде врегульований, але цього не трапилося, протягом тривалого часу донька намагалась добитися справедливості, оскаржувала рішення, дії слідчого, після поновлення досудового слідства обвинувачений почав погрожувати доньці, писати скарги на нього ( ОСОБА_9 ), залякувати свідків, затягувати досудове слідство;
- ОСОБА_13 пояснила, що в той день в нотаріальну контору нотаріуса ОСОБА_12 , де вона працювала помічником, приїхала заплакана ОСОБА_8 , на шиї якої були подряпини та червоні плями. Вона розповіла, що на АЗС на неї безпідставно напав невідомий чоловік, висловлювався нецензурною лайкою, а потім схватив на горло. Робітники АЗС намагалися припинити дії чоловіка, кричали, просили викликати міліцію, але невідомий втік.
В суді першої інстанції були досліджені письмові докази, які оцінені у вироку.
Так, з протоколу одночасного допиту свідка ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_6 вбачається, що під час досудового слідства свідок ОСОБА_10 підтвердила конфлікт, який виник на АЗС «Shell» по вул. Рельєфній в м. Запоріжжі в результаті хуліганських дій ОСОБА_6 та спричинення потерпілій ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.
Відомостями протоколу одночасного допиту свідка ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_8 підтверджені хуліганські дії обвинуваченого ОСОБА_6 на АЗС.
Районний суд, з огляду на розрив у часі, що минув з дня подій 09.06.2012 року до дня проведення експертизи, обґрунтовано критично оцінив результати судової медичної експертизи від 05.10.2012 року, відповідно до якої у ОСОБА_8 не виявлені тілесні ушкодження.
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 04.06.2013 року за участю потерпілої ОСОБА_8 , експерта ОСОБА_14 та обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджено механізм спричинення потерпілій тілесних ушкоджень.
Експерт ОСОБА_14 , яка була допитана у судовому засіданні відсутність у потерпілої ОСОБА_8 видимих тілесних ушкоджень на момент проведення медичного огляду пояснила тривалістю часу, що пройшов з моменту їх нанесення.
Також експерт вказала на власну присутність при проведенні слідчого експерименту з метою встановлення та підтвердження механізму спричинення обвинуваченим потерпілій ОСОБА_8 тілесних ушкоджень шляхом удару дверима автомобіля по ногах потерпілої та підтвердила, що дані тілесні ушкодження на ногах потерпілої, які описала потерпіла утворились саме шляхом удару металевими частинами автомобільної двері по ногах ОСОБА_8 .
Покази очевидців та інші докази свідчать про те, що після початого ОСОБА_6 конфлікту, який він розпочав використовуючи незначущій привід, в громадському місці безпричинно наніс потерпілій тілесні ушкодження, в присутності сторонніх громадян, не реагуючи на їх зауваження, висловлюючись при цьому ненормативною лексикою, показуючи свою зверхність та зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, що також призвело до призупинки роботи АЗС.
Отже, враховуючи сукупність досліджених доказів, покази потерпілої є спроможними, а висновки місцевого суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної зневаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю - аргументованими.
Наведені висновки підтверджені усіма дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами, які є допустимими, достатніми і достовірними, і яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку, що спростовує з цього приводу доводи апелянта.
Апелянт не аргументував неповноту судового розгляду, натомість матеріали провадження засвідчують дослідження судом першої інстанції усіх доказів, що були заявлені сторонами, отже, враховуючи закріплений ст. 22 КПк України принцип змагальності ст орін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, колегія суддів не вбачає неповноти судового розгляду. Зокрема, відсутність висновку судової медичної експертизи, яка б вказувала на наявність у потерпілої тілесних ушкоджень, за наявності інших доказів, не свідчить на користь доводів щодо неповноти судового розгляду.
Матеріали справи в своїй сукупності не вказують на штучне створення, підроблення доказів, упередженого ставлення суду, тому не заслуговують на увагу, в провадженні не встановлено жодного належного, переконливого та об`єктивного доказу таких обставин, не здобуто їх і в процесі апеляційного розгляду.
Як встановлено, міра покарання призначена обвинуваченому у відповідності до вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, в частині належної аргументації прийнятого рішення та ст.ст. 65-67 КК України із врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, обставин вчинення правопорушення та особистості винного, а саме: ОСОБА_6 є особою похилого віку, що визнано обставиною, яка пом`якшує покарання, вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, має хронічні захворювання. Суд першої інстанції також взяв до уваги відсутність обтяжуючих покарання обставин і призначив покарання у вигляді мінімального розміру грошового стягнення (штрафу), передбаченого санкцією ч. 1 ст. 296 КК України.
Районний суд звільнив обвинуваченого від покарання. Разом з тим, не зазначаючи при вирішенні цього питання правових підстав, суд припустився помилки, що на підставі ч.2 ст. 404, п.4 ч. 1 ст. 408 КПК України, підлягає виправленню шляхом внесення змін до оскаржуваного вироку.
Так, згідно ч. 5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбаченних ст. 49 КК України.
За вимогами п.2 ч.1 ст. 49 КК України наведене має місце, якщо з дня вчинення особою злочину до дня набрання вироком законної сили, в даному випадку, минуло три роки.
Кримінальне правопорушення, що розглядається вчинено 09.06.2012 року. За матеріалами кримінального провадження, обвинувачений знаходився у розшуку у період з 08 по 16 грудня 2014 року, натомість спливло більше ніж визначені законом три роки з дня вчинення кримінального правопорушення, доказів вчинення ОСОБА_6 іншого злочину матеріали провадження не містять.
Отже, є всі підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 , за відсутності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності, від призначеного оскаржуваним вироком покарання у звязку із закінченням строків давності.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2016 року відносно ОСОБА_6 , засудженого за ч.1 ст. 296 КК України змінити.

Вважати ОСОБА_6 , на підставі п.2 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України, звільненим від покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2016 року.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4