Справа №195/691/15-к
1-кп/195/21/16
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.03.2016 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області
Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні суду смт.Томаківка кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000161 від 28.03.2015, стосовно обвинуваченого
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Біленьке Запорізького району Запорізької області, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, має на утриманні малолітню дитину, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 12.10.2011 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ст.307 ч.2, ст.309 ч.2, ст.70 ч.1 КК України, до 5 років позбавлення волі, звільнений 29.12.2014 р. умовно-достроково строком на 1 рік 6 місяців 23 дні,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
27.03.2015, приблизно о 20 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 , зайшов у будинок АДРЕСА_2 , де в нього під час розмови з ОСОБА_6 виник конфлікт, в ході якого зазначені особи висловлювали в бік один одного взаємні образи. В ході зазначеного конфлікту ОСОБА_6 взяв зі столу кухонний ніж та різко підвівшись з дивану, з висловом « я тебе порішу» замахнувся ножем на ОСОБА_5 , останній , діючи інстинктивно, з метою захисту свого життя та здоров`я, реально сприймаючи напад на нього ОСОБА_7 з ножем, з метою позбавлення життя чи здоров`я, схопив ОСОБА_6 за руку в якій знаходився ніж та повалив останнього на підлогу, в цей час у ОСОБА_6 вилетів з рук ніж. Після чого, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 почали наносити один одному удари по голові та верхній частині тулуба. Під час бійки ОСОБА_5 наніс ОСОБА_6 не менше 5 ударів кулаками обох рук по голові. Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 66 Е від 30.04.2015 року ОСОБА_6 в результаті дій ОСОБА_5 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, а саме 3 садна в лівій скроневій області, синець на лівій вушній раковині, синець в лівій завушній області, рвано-забита рана на лівій вушній раковині, крововиливи в товщі м`яких покривних тканин лівої лобно-скроневої області голови, масивний крововилив під тверду мозкову оболонку праворуч, крововиливи під м`які мозкові оболонки в області скроневої і лобної часток лівої півкулі головного мозку (вогнищеві) та скроневої і тім`яної часток правої півкулі головного мозку (дифузні), ділянки забоїв головного мозку в області скроневої частки правої півкулі головного мозку, набряк головного мозку. Всі вищеозначені тілесні ушкодження в області голови в даному випадку розглядаються у сукупності як єдина закрита черепно-мозкова травма і за ознакою небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких в даному випадку настала смерть потерпілого ОСОБА_6 . Дата смерті вказана ІНФОРМАЦІЯ_2 в 03.30 год.
Органами досудового розслідування дії ОСОБА_5 , що виразились у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, кваліфіковано за ч.2 ст.121 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений вину в інкримінованому йому злочині при викладених у обвинувальному акті обставинах визнав частково та суду пояснив, що він визнає вину в частині завдання фізичного болю ОСОБА_6 та нанесенню останньому ударів. При цьому суду пояснив, що він перебував у стані необхідної оборони захищаючись від нападу потерпілого, так як останній кинувся на нього з ножем, але ніякого умислу на нанесення тяжких тілесних ушкоджень у нього не було, і з даною кваліфікацією він не згоден, та надав суду наступні пояснення.
Обвинувачений пояснив суду, що ОСОБА_6 він знає дуже давно, вони були близькими друзями , і ОСОБА_7 був хрещеним батьком його доньки 27.03.2015 року, близько 17.00-18.00 години, він з дружиною вирішили поїхати в гості до куми, яка проживає із ОСОБА_8 . Коли до них приїхали, то він побачив у дворі, по сусідству, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , і поставивши свій автомобіль до ОСОБА_11 , він підійшов до них і привітався, при цьому ОСОБА_7 йому повідомив, що він проживає у ОСОБА_12 , який є сусідом ОСОБА_8 , а також домовилися з ним пізніше зустрітися. Потім, близько 20.00 години, він пішов до ОСОБА_9 поспілкуватися. Перед цим він не вживав алкогольні напої. Двері були відчинені, зайшовши в будинок, він побачив, що ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 сиділи на кухні випивали. Він почав розмовляти з ОСОБА_7 , потім почав сварити ОСОБА_7 за те, що він вже був у стані алкогольного сп`яніння, в ході розмови почали один одного ображати словами, які вживаються засудженими у виправних колоніях. Після чого, ОСОБА_6 схвативши зі столу кухонний ніж, підхопився з дивану і зі словами «я тебе порішу», замахнувся на ОСОБА_16 , руку він тримав над столом, ОСОБА_16 , стоячи від ОСОБА_7 через стіл, схватив його за руку, щоб вибити у нього ніж, вони завалились на підлогу, при цьому ніж відлетів в бік, почалась бійка під час якої ОСОБА_16 наніс декілька ударів ОСОБА_7 , а ОСОБА_7 наніс декілька ударів ОСОБА_16 по голові і тулубу. Потім вони піднялися з підлоги і ОСОБА_7 знову вхопив ОСОБА_16 за одяг на грудях, і вони впали на підлогу, при цьому зачепили пральну машину, яка впала на підлогу і з неї вилилася вода. Вони відразу встали, так як намокли. В цей час зайшов ОСОБА_17 і покликав його додому, де вони сіли повечеряли, випили та лягли спати. Зранку приїхали працівники міліції і забрали його до відділу для надання показів. Потім він поїхав додому у м. Запоріжжя, де ввечері звернувся до лікарні, так як йому було погано, через забої. Від слідства він не переховувався, так як постійно проживає у м. Запоріжжі. Обвинувачений пояснив суду, що він не мав змоги швидко залишити кімнату, або відхилитись коли ОСОБА_7 кинувся на нього з ножем, так як приміщення було дуже маленьке і заставлено меблями, пральною машиною, мисками та іншим. Ніж був доволі великий, лезо близько 25-30 см. І він добре знаючи ОСОБА_7 , знаючи що він неодноразово відбував покарання у місцях позбавлення волі реально сприйняв погрозу ОСОБА_7 і захистив себе від поранення ножем.
У вчиненому щиро кається просить вибачення у родичів загиблого.
Вказані свідчення ОСОБА_5 є послідовними, надавалися ним неодноразово, починаючи з дня вчинення вказаного злочину, і до закінчення судового розгляду справи, об`єктивно підтверджуються наявними у справі письмовими доказами були підтверджені обвинуваченим в ході слідства, тому визнаються судом правдивими і покладаються в основу його звинувачення.
При цьому, будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували ці свідчення та підтверджували висунуте ОСОБА_16 звинувачення, стороною обвинувачення до суду не надано.
Не спростовує ці свідчення і довідка надана суду Запорізькою міською багатопрофільною клінічною лікарнею №9 де вказано, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 звертався до травмпункту КУ «ЗМБКЛ №9» 28.03.2015 року, діагноз : забій шийного та грудного відділу хребта. Забій грудної клітини. Пароорбітальні гематоми з обох сторін. Забій правої кисті. Алкогольне сп`яніння.
При цьому всі сумніви щодо обставин вчиненого правопорушення та свідчень ОСОБА_16 з огляду на відсутність їх об`єктивного спростування, суд у відповідності з вимогами ч.3 ст. 62 Конституції України та ч.4 ст.17 КПК України тлумачить на користь обвинуваченого.
У судовому засіданні були допитані свідки.
Потерпіла ОСОБА_18 звернулася до суду з письмовою заявою про розгляд даної справи у її відсутності, де також зазначила, що покарання обвинуваченому ОСОБА_16 відносить на розсуд суду, претензій матеріального та морального характеру не має.
Свідок ОСОБА_19 суду показав, що з січня місяця цього року він проживав у ОСОБА_12 , а разом з ним ОСОБА_6 та ОСОБА_20 27.03.2015 року ввечері вони купили пива та 2 пляшки горілки по 0,5 л, прийшли з роботи та почали готувати їжу, та вирішили випрати одяг , ввімкнули пральну машину, Потім сіли вечеряти і випили пляшку горілки. Після чого, зайшов ОСОБА_5 , який почав розмовляти з ОСОБА_7 , потім вони почали сваритись, та ображати одне одного. В той час ОСОБА_7 сидів на дивані збоку стола, та під час розмови з обвинуваченим взяв на столі ніж у праву руку, різко підвівшись кинувся на ОСОБА_16 , який в свою чергу схватив його за руку, потягнувши на себе, при цьому ніж випав з руки ОСОБА_7 в сторону. ОСОБА_7 та ОСОБА_16 попадали на підлогу, ОСОБА_16 знаходився зверху ОСОБА_7 і наніс йому декілька ударів, бив його в голову та тулуб. ОСОБА_7 , знаходячись знизу, наносив ОСОБА_16 такі ж самі удари. Бійка тривала не довго, декілька хвилин. Після чого вони встали і знову почали висловлюватися в адресу один одного нецензурною лайкою. ОСОБА_7 схватив ОСОБА_16 за одяг і вони попадали на підлогу. Падаючи вони перевернули пральну машинку, яка стояла поряд і була ввімкнена, і оскільки вони опинилися в воді то відразу підвелися. Після чого, до будинку зайшов ОСОБА_21 , який з ОСОБА_16 відразу пішли додому. Він з ОСОБА_22 все прибрали та полягали спати. Вночі ОСОБА_7 попросив викликати швидку, так як йому стало погано, і коли приїхала швидка він сам одягнувся, вийшов і сідав у швидку самостійно. На другий день свідок пішов на роботу, але роботи не було і повернувшись додому вони знову випили пляшку горілки і лягли спати. Потім приїхала міліція та почала задавати питання щодо правопорушення, скоєного 27.03.2015 року. Також свідок суду пояснив, що ОСОБА_16 коли заходив, був спокійним і адекватним, до всіх привітався, при цьому додав, що ОСОБА_7 , коли не вживає алкогольні напої має спокійний характер, але коли їх вживав, то ставав агресивним. Крім того, на його думку ОСОБА_16 і ОСОБА_7 фізично розвинуті однаково, удари у них обох були не сильні, при цьому додав, що ОСОБА_7 в той час був в стані сильного алкогольного сп'яніння, а ОСОБА_16 на його думку не вживав алкоголь. ОСОБА_23 та ОСОБА_21 не бачили, що трапилося того дня.
Свідок ОСОБА_20 суду показав, що він особисто проживав у ОСОБА_12 з 27.01.2015 року. Того дня, коли сталася бійка, він з ОСОБА_19 прийшли з роботи, сіли разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_12 повечеряли та випили пляшку горілки 0,5 л. ОСОБА_23 пішов спати. Вони почали прати одяг, включили пральну машинку, залили в неї воду. Потім, близько 20.00 години, до них прийшов ОСОБА_24 , який з ними не вживав алкоголь, а відразу почав розмовляти з ОСОБА_7 на підвищених тонах, вони обидва висловлювалися в адресу один одного нецензурною лайкою, але при цьому ОСОБА_5 не погрожував ОСОБА_6 фізичною розправою. ОСОБА_6 в цей час сидів на дивані за столом, а потім його напевно зачепило якесь образливе слово ОСОБА_5 і він схопив на столі ніж та хотів кинутись на обвинуваченого, вставши з дивану, але залишаючись за столом, ОСОБА_5 встиг схватити обома руками руку ОСОБА_7 , в якій останній тримав ніж і обидва повалилися на підлогу, в цей час ніж випав з руки ОСОБА_6 . Після чого вони почали вставати, а потім ОСОБА_7 потягнув ОСОБА_16 на себе і знову впали на підлогу. Вони були обидва мокрими, оскільки під час бійки завалили пральну машину та миску з водою. При цьому наносили один одному удари як в обличчя, так і по тулубу, близько по 5 ударів кожному, але він не бачив конкретно куди бив ОСОБА_25 . Бійка тривала недовго, близько 4 хвилин, потім ОСОБА_16 пішов додому, а він разом з ОСОБА_19 почали витирати підлогу, яка була дуже мокрою. В цей час ОСОБА_6 сидів і тримався руками за праву сторону обличчя. Через деякий час ОСОБА_7 його погукав і попрохав, щоб він викликав швидку допомогу. Свідок також додав, що до того часу, коли все трапилося, у них у всіх були дружні стосунки між собою. ОСОБА_7 для нього є нормальною людиною, але того дня останній реально погрожував ОСОБА_16 . Вони з ОСОБА_26 реально сприйняли погрозу ОСОБА_7 щодо ОСОБА_16 , так як розбіглися в різні боки і навіть не намагалися їм перешкоджати. Вони знали що і ОСОБА_7 і ОСОБА_16 неодноразово відбували покарання в місцях позбавлення волі.
Свідок ОСОБА_27 суду показав, що ОСОБА_5 доводиться йому прийомним сином, а ОСОБА_6 він знав більше 15 років, у них були дружні стосунки і вони близько спілкувалися. 28.03.2015 року коли обвинувачений приїхав додому, у нього були синці під очима, на що він повідомив, що заходив до ОСОБА_7 і трапилася між ними бійка. Після чого, ввечері він відвіз його до лікарні м.Запоріжжя, щоб зняти побої та зробити рентген, оскільки у обвинуваченого боліла також грудна клітина та спина. Там йому призначили лікування. Йому відомо, що і ОСОБА_7 , і ОСОБА_28 після вжиття алкогольних напоїв могли бути агресивними. ОСОБА_7 після вжиття алкоголю міг проявити сильну агресію. Він повністю взяв на себе витрати пов`язані з похованням.
Свідок ОСОБА_29 показала, що вона працює медичною сестрою Томаківської ЦРЛ. 27.03.2015 року в нічний час на приймальний покій Томаківської ЦРЛ доставили ОСОБА_6 у якого були тілесні ушкодження, при цьому вона його не оглядала, оскільки оглядав його лікар після оформлення. Вона також пояснила, що потерпілий на той час перебував у свідомості, але знаходився в стані алкогольного сп'яніння. При цьому ОСОБА_6 їй повідомив, що заявляти у міліцію він ні на кого не буде, оскільки він сам упав і отримав ушкодження. А вранці їй лікар повідомив, що ОСОБА_6 стало погано і треба його переводити в реанімаційне відділення. Після чого вона зателефонувала до міліції та повідомила, що 27.03.2015 року до них у приймальне відділення поступив ОСОБА_6 та повідомила з якими саме тілесними ушкодженнями.
Суд також дослідив докази по справі: висновок судово-медичного експерта № 66 Е від 30.04.2015 року, з якого вбачається, що ОСОБА_6 в результаті дій ОСОБА_5 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, а саме 3 садна в лівій скроневій області, синець на лівій вушній раковині, синець в лівій завушній області, рвано-забита рана на лівій вушній раковині, крововиливи в товщі м`яких покривних тканин лівої лобно-скроневої області голови, масивний крововилив під тверду мозкову оболонку праворуч, крововиливи під м`які мозкові оболонки в області скроневої і лобної часток лівої півкулі головного мозку (вогнищеві) та скроневої і тім`яної часток правої півкулі головного мозку (дифузні), ділянки забоїв головного мозку в області скроневої частки правої півкулі головного мозку, набряк головного мозку. Всі вищеозначені тілесні ушкодження в області голови в даному випадку розглядаються у сукупності як єдина закрита черепно-мозкова травма і за ознакою небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких в даному випадку настала смерть потерпілого ОСОБА_6 . Відповідно до даних медичних документів наданих експерту ОСОБА_6 був госпіталізований у стані алкогольного сп`яніння «Алконт 0,8%»;
- протокол огляду приміщення з фото таблицями (а.с.5-13) де надається зображення приміщення кухні де була бійка, з якого суд вбачає дійсно обмежений простір приміщення;
- довідка надана суду Запорізькою міською багатопрофільною клінічною лікарнею №9 де вказано, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 звертався до травмпункту КУ «ЗМБКЛ №9» 28.03.2015 року, діагноз: забій шийного та грудного відділу хребта. Забій грудної клітини. Пароорбітальні гематоми з обох сторін. Забій правої кисті. Алкогольне сп`яніння;
- протокол огляду від 19.05.2015 р. житлового будинку з фото таблицями (а.с.137-140 ) при якому було вилучено кухонний ніж, яким ОСОБА_7 погрожував ОСОБА_16 , також даний ніж оглядався під час розгляду справи по суті.
Отже, дослідивши та оцінивши отримані судом докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що досудовим слідством дії ОСОБА_5 невірно кваліфіковані за ч.2 ст. 121 КК України, позаяк обвинувачений, перебуваючи у створеній ОСОБА_6 обстановці, діючи інстинктивно, з метою захисту від посягання на його здоров`я змушений був вдатися до необхідної оборони, в ході якої перевищив її межі.
Так, відповідно до оголошеної 28.05.2015 року заміни підозри та затвердженого прокурором обвинувального акту ОСОБА_16 обвинувачується в тому 27.03.2015 року, приблизно о 20 год. 00 хв., він знаходився у будинку АДРЕСА_2 , де в нього під час з'ясування стосунків з ОСОБА_7 виник конфлікт, в ході якого зазначені особи висловлювали в бік один одного взаємні образи. В ході зазначеного конфлікту ОСОБА_6 , сидячи на дивані, взяв зі столу кухонний ніж та в цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , реалізовуючи який, ОСОБА_5 , цього ж дня, приблизно о 20 год. 05 хв., знаходячись в будинку АДРЕСА_2 підійшов до сидячого на дивані ОСОБА_6 та двома руками схопив руку останнього в якій знаходився ніж і повалив останнього на підлогу та в цей час у ОСОБА_6 вилетів з рук ніж. Після чого, ОСОБА_5 усвідомлюючи, що в області голови находяться життєво важливі органи і нанесення ушкоджень у вказану область тіла може спричинити настання смерті людини умисно наніс ОСОБА_6 з великою силою не менше 5 ударів кулаками обох рук по голові. Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 66-Е від 30.04.2015 року ОСОБА_6 в результаті умисних дій ОСОБА_5 заподіяні тілесні ушкодження в області голови які в даному випадку розглядаються у сукупності як єдина закрита черепно-мозкова травма і за ознакою небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких в даному випадку настала смерть потерпілого ОСОБА_6 .
У зв`язку з чим, вчинене ОСОБА_5 кваліфіковано за ч.2 ст.121 КК України, як спричинення потерпілому ОСОБА_7 умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило його смерть.
Зазначена правова кваліфікація в ході судового розгляду прокурором не змінювалась.
В той же час, відповідно до ч.3 ст. 27 Конституції України, та ч. 2 ст. 36 КК України кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання, або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.
Відповідно до ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_6 схопивши ніж, та зі словами «я тебе порішу», замахнувся на обвинуваченого.
За таких обставин у обвинуваченого були всі підстави вважати, що на нього буде здійснений напад із застосуванням ножа, а отже, ОСОБА_5 перебував в стані необхідної оборони, при цьому застосований ним спосіб захисту явно не відповідав небезпечності посягання або механізму захисту.
Верховним Судом України у постанові від 27 листопада 2014 року у кримінальній справі №5-34кс14 висловлена правова позиція щодо якої стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.
Судом достовірно встановлено і це не спростовано стороною обвинувачення та матеріалами справи, що спричиненню ОСОБА_16 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 передував конфлікт (сварка) між ними. Так, із визнаних судом достовірними свідчень ОСОБА_16 які у передбаченому законом порядку не спростовані прокурором, вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 схопивши ніж, підхопився з дивану і зі словами я тебе порішу, замахнувся ножем на ОСОБА_16 , яке за наведених обставин ( присутні сприймали дану погрозу як реальну і не намагалися перешкоджати ОСОБА_7 , раптовість нападу та неготовність обвинуваченого до захисту; боязнь розправи з боку потерпілого, фізичні дані (вік, ріст, вага, статура), які були майже однакові, сприймалось обвинуваченим ОСОБА_16 в якості реальної загрози своєму здоров`ю.
Отже, мало місце вчинення потерпілим ОСОБА_7 суспільно небезпечного посягання щодо обвинуваченого ОСОБА_16 (як перша обов`язкова умова необхідної оборони), яке у створеній потерпілим обстановці загрожувало обвинуваченому.
Окрім цього, небезпечність цього посягання, обставини вчиненого кримінального порушення та поведінка потерпілого, викликали об`єктивну необхідність припинення цього посягання, позаяк його продовження за таких обставин створювало реальну загрозу здоров`ю обвинуваченого ОСОБА_16 .
Отже, мала місце необхідність припинення посягання потерпілого ОСОБА_7 відносно обвинуваченого ОСОБА_16 , як друга обов`язкова умова необхідної оборони.
Відтак, обвинувачений ОСОБА_16 скористався своїм правом на захист шляхом заподіяння фізичної шкоди потерпілому та вдався до заходів захисту, які він вважав законними та необхідними в обстановці, що склалася.
В той же час, здійснюючи зазначену необхідну оборону, обвинувачений ОСОБА_16 перевищив її межі.
Так, відповідно до ч.3 ст.36 КК України перевищенням меж необхідної оборони є умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту, що у свою чергу тягне кримінальну відповідальність за ст.ст.118 або 124 КК України.
Згідно з роз`ясненням, які є в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №1, для встановлення наявності чи відсутності ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані та інші обставини.
Отже, наносячи не менше п`яти ударів кулаком по голові ОСОБА_7 обвинувачений ОСОБА_16 заподіяв явно більшу шкоду, ніж це було необхідно для негайного припинення посягання з боку ОСОБА_7 , яке (посягання) могло бути припинене іншими заходами з менш тяжкими для потерпілого наслідками.
З врахуванням наведеного, приймаючи до уваги поведінку потерпілого ОСОБА_7 під час вказаної події, його перебування у стані алкогольного сп`яніння, з огляду на характер його дій, спрямованих на спричинення обвинуваченому ОСОБА_16 шкоди здоров`ю, поведінку обвинуваченого під час нападу та після нападу, враховуючи роз`яснення, викладені в абз.2 п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 26 квітня 2002 року, за недоведеності, а отже і відсутності умислу обвинуваченого ОСОБА_16 на позбавлення потерпілого життя, що об`єктивно доведено в ході досудового та судового слідств, суд визнає, що обвинувачений ОСОБА_16 використав своє право та діяв у стані необхідної оборони, при цьому перевищив її межі, а тому вважає необхідним вчинені ним дії перекваліфікувати з ч.2 ст.121 КК України на ст.124 КК України, як умисне спричинення потерпілому ОСОБА_7 тяжкого тілесного ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони, відтак на підставі сукупності отриманих належних і допустимих доказів, визнає ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 124 КК України.
При цьому, суд визнає, що сформульоване органом досудового розслідування обвинувачення ґрунтується на припущеннях та об`єктивно не підтверджується відповідними фактичними даними.
Змінюючи висунуте ОСОБА_16 звинувачення, викладене в обвинувальному акті від 28.05.2015 року, суд керується ч.3 ст.337 КПК України, відповідно до якої суд, з метою ухвалення справедливого рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, має право вийти за межі висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Водночас, підстав для застосування положень ч.5 ст.36 КК України судом не встановлено.
Визначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його тяжкість, визначену відповідно до ст.12 КК України, суспільно-небезпечні наслідки вчиненого злочину, зокрема смерть потерпілого ОСОБА_7 , відношення обвинуваченого до вчиненого та його наслідків, його поведінку під час вчинення злочину та після його вчинення, визнання обвинуваченим своєї провини, щире каяття у вчиненому, висловлення жалю з приводу вчиненого та його наслідків, перебування на його утриманні неповнолітньої дитини.
Обставин пом`якшуючих покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.
До обставин обтяжуючих покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, суд відносить: рецидив злочину.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка скоїла злочин, повинне бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Таким чином, приймаючи до уваги сукупність викладених вище обставин, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення; причини, обставини та наслідки вчиненого, зокрема смерть потерпілого ОСОБА_6 ; враховуючи наявність на утриманні малолітньої дитини, відомості про особу обвинуваченого, який за місцем свого проживання характеризується позитивно, а також враховуючи рецидив злочину, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому кримінальне покарання у виді обмеження волі в межах санкції ст.124 КК України, як саме суворе покарання, передбачене цією статтею. Суд вважає таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.366-368, 371, 374, 376 КПК України, суд -
З А С У Д И В :
ОСОБА_5 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки.
На підставі ч. 1 ст. 72 КК України менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид, виходячи із співвідношення 2 дня обмеження волі відповідають 1 дню позбавлення волі, тобто 2 роки обмеження волі відповідають 1 року позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового складання з невідбутою частиною покарання за вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12.10.2011 року, яким ОСОБА_5 було засуджено за ст. 307 ч.2, ст. 309 ч.2, ст.70 ч.1 КК України, до 5 років позбавлення волі, звільнено 29.12.2014 р. умовно-достроково строком на 1 рік 6 місяців 23 дні, визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі, з відбуванням його у кримінально-виконавчій установі.
Запобіжний захід ОСОБА_5 - залишити тримання під вартою.
Строк відбування покарання зарахувати строк з дня фактичного затримання 09 квітня 2015 року.
Речові докази: - два рушника зі слідами бурого кольору, фрагмент бавовняної тканини зі слідами бурого кольору, фрагмент бавовняної тканини зі слідами бурого кольору, два марлеві тампони зі слідами бурого кольору, які перебувають в камері зберігання речових доказів Томаківського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, - знищити.
- кухонний ніж з біло-голубою ручкою, довжиною близько 25 см, який перебуває в камері зберігання речових доказів Томаківського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, знищити;
- DVD-R диск, на якому знаходяться записи слідчого експерименту та DVD-R диск, на якому знаходяться записи допитів свідків залишити при матеріалах даного кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області через Томаківський районний суд на протязі 30 днів з моменту його проголошення.
Копію вироку суду після його проголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_5 та прокурору. Потерпіла ОСОБА_18 вправі отримати копію вироку в порядку, передбаченому ч.6 ст.376 КПК України.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_1

З оригіналом згідно:

Суддя: ОСОБА_1

10.03.2016