Справа № 308/4763/14-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.04.2016 р. Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бялогард, Польща, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, раніше судимого вироком Ужгородського міськрайонного суду від 05.10.2012 р. за ст. 190 ч. 1 КК України на 2 роки обмеження волі з іспитовим строком на 2 роки, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 383 ч. 2 КК України,

В С Т А Н О В И В:
17.05.2013 р., ОСОБА_4 , знаходячись в приміщенні адміністративної будівлі Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області, по вул. Гагаріна, 10 «а» в м. Ужгород, будучи попереджений про кримінальну відповідальність за вчинення злочину, передбаченого ст. 383 КК України «завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину», завідомо знаючи, що відносно нього не вчинялося жодного злочину, умисно завідомо неправдиво повідомив старшому інспектору чергової частини Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області капітану міліції ОСОБА_6 про вчинення відносно нього тяжкого злочину розбійного нападу, передбаченого ст. 187 ч. 2 КК України, а саме повідомив про наступне: «16.05.2013 р., приблизно о 18 год. 10 хв., у м. Чоп троє невстановлених осіб попросили ОСОБА_4 , працюючого таксистом служби таксі «Сіті» відвезти їх у Львівську область м. Самбір, а потім у м. Львів. По дорозі до місця призначення, а саме за 50 кілометрів до м. Самбір невстановлені досудовим слідством особи попросили водія ОСОБА_4 зупинитися, що останній і зробив, після чого одна із невстановлених осіб чоловічої статі яка сиділа на задньому сидінні обійняла його своєю рукою за шию, таким чином притиснула його до спинки водійського сидіння, чим частково унеможливила рух ОСОБА_4 . В цей момент невстановлена досудовим слідством особа чоловічої статі яка сиділа на передньому пасажирському сидінні скориставшись безпорадним станом останнього витягла з кишені штанів ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 600 доларів США та 4000 грн. Після чого невстановлені досудовим слідством особи попросили ОСОБА_4 покинути салон належного йому автомобіля, та один із невстановлених осіб пересівши за кермо автомобіля поїхав у напрямку м. Самбір.».
Вказане вище завідомо неправдиве повідомлення ОСОБА_4 про вчинення тяжкого злочину було оформлено протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, яке він підтвердив своїм підписом та яке було зареєстровано в журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області за № 3271 від 17.05.2013 р. та як встановлено в ході досудового розслідування вказаного злочину відносно ОСОБА_4 не вчинялося.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся і пояснив, що 17.05.2013 р., в приміщенні адміністративної будівлі Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області, будучи попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, він неправдиво повідомив інспектору чергової частини Ужгородського МВ УМВС про вчинення відносно нього злочину, а саме розбійного нападу, який відносно нього в дійсності не вчинявся, що було оформлено протоколом прийняття заяви про вчинення злочину, яким ним було підписано. Просив застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2014 році».

Оскільки учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи, обвинувачений правильно розуміє зміст вчиненого, у суду відсутні сумніви у добровільності та істинності його позиції, йому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та оглядом матеріалів справи, які характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд кваліфікує ці дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ст. 383 ч. 2 КК України як завідомо неправдиве повідомлення органу досудового розслідування про вчинення злочину, поєднане з обвинуваченням особи в тяжкому злочині.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, який має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, на спеціальних обліках не перебуває.

Обставини справи, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає визнання своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 суд визнає рецидив злочинів.

Враховуючи наведене, з урахуванням того, що правопорушення вчинено в період іспитового строку за попереднім вироком, суд вважає, що відносно ОСОБА_4 необхідно і доцільно призначити покарання у виді обмеження волі на певний строк з застосуванням правил ст. 71 КК України.

Разом із цим, обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні просив застосувати щодо нього акт амністії.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні», амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Згідно зі ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

19.04.2014 р. набрав чинності Закон України «Про амністію у 2014 році» № 1185-VII від 08.04.2014 р. (із наступними змінами).

Пунктами «в», «д» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами, та ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»).

Встановлено, що обвинувачений має двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким не виповнилося 18 років. Крім цього, обвинувачений є ветераном війни учасником бойових дій.

Згідно зі ч. 3 ст. 9 Закону України «Про амністію у 2014 році» у разі якщо до особи може бути застосовано кілька підстав, передбачених цим Законом, застосовується підстава, яка найбільшим чином поліпшує становище особи.

Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив злочин до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році», інкримінований йому злочин не є тяжким, останній на момент набрання чинності цим Законом має двоє неповнолітніх дітей, відносно яких не позбавлений батьківських прав, та просить застосувати щодо нього акт амністії, суд вважає, що ОСОБА_4 підпадає під дію п. «в» ст. 1 цього Закону, а тому його слід звільнити від відбування покарання.

Обставини, передбачені ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» (в редакції яка діє з 14.05.2014 р.), які б виключали можливість застосування амністії до обвинуваченого судом не встановлені.

Процесуальних витрат немає.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст.ст. 349, 374, 375 КПК України суд,

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 383 ч. 2 КК України і призначити йому покарання за ст. 383 ч. 2 КК України у виді обмеження волі строком на два роки.

На підставі ст. 71 ч. 1 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 05 жовтня 2012 року у виді одного місяця обмеження волі та остаточно ОСОБА_4 призначити покарання у виді обмеження волі строком на два роки і один місяць.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки і один місяць внаслідок акту амністії.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуюча ОСОБА_1