Справа № 157/180/16-к Провадження №11-кп/773/370/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.122 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 липня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0000355 за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 13 квітня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з професійно-технічною освітою, не працевлаштований, розлучений, батько неповнолітньої дитини, військовозобов`язаний, судимий:
- вироком Камінь-Каширського районного суду від 21 листопада 2002 року за ч.1 ст.185 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі, звільнений від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з випробуванням на 1 (один) рік;
- вироком Камінь-Каширського районного суду від 03 листопада 2003 року за ч.1 ст.187, ч.1 ст.152, ст.70, ст.71 КК України на 8 (вісім) років позбавлення волі. Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 23 серпня 2007 року згідно ст.82 КК України невідбуту частину покарання замінено на 3 роки 10 місяців 8 днів обмеження волі;
-вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 січня 2009 року за ч.2 ст.342, ст.71 КК України на 2 роки 9 місяців обмеження волі;
-вироком Краснолучського міського суду Луганської області від 25 серпня 2009 року за ч.2 ст.390, ст.71 КК України на 2 роки 3 місяці обмеження волі. Постановою цього суду від 03 грудня 2010 року на підставі ст.81 КК України умовно-достроково звільненого від невідбутої частини покарання на 8 місяців 22 дні;
- вироком Камінь-Каширського районного суду від 19 травня 2014 року за ч.1 ст.296 КК України до арешту на строк шість місяців. Ухвалою цього суду від 05 червня 2014 року від відбування призначеного покарання звільнений на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році», засуджений:
- за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Строк відбуття покарання постановлено рахувати з дня приведення вироку до виконання.
ОСОБА_7 визнано невинним у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст.185 КК України та виправдано його за цим обвинуваченням на підставі п.3 ч.1 ст.284, п.2 ч.1 ст.373 КПК України за невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості.
Вирішено питання про речові докази.
Розглядаючи справу в апеляційному порядку, суд

В С Т А Н О В И В :
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, 11 жовтня 2015 року приблизно об 14 год. в лісопосадці, що на виїзді з вулиці Лісна с.Раків Ліс у напрямку с.Підріччя Камінь-Каширського раойну, умисно із-за неприязних стосунків, які між ними незадовго до цього виникли, кулаком завдав потерпілому ОСОБА_9 удар в обличчя, а коли той від цього впав на землю, продовжив завдавати йому удари руками, ногами в область грудної клітки, голови, умисно заподіявши цим останньому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Окрім того, ОСОБА_7 органами досудового розслідування обвинувачувався в тому, що він 11 жовтня 2015 року близько 14 години у лісовому масиві поблизу домогосподарства АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння повторно таємно викрав у потерпілого ОСОБА_9 , скориставшись його безпорадним станом, 350 доларів США, що в еквівалентні на час їх викрадення становить 7454 грн. 72 коп.
Тобто ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що він своїми умисними діями вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України.
Вироком суду ОСОБА_7 виправдано за ч.2 ст. 185 КК України за недоведеністю.

У вироку зазначено, що суд прийшов до висновку, що згідно ч.3 ст.62 Контитуції України, ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок (обвинувачення) не може грунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, а тому ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України слід виправдати за недоведеністю
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений не погоджуючись з вироком Камінь-Каширського районного суду вважає, що спірний вирок суду винесено без урахування дійсних обставин справи та постановлено помилково, у зв`язку з чим вирок підлягає частковому скасуванню з закриттям кримінального провадження в частині обвинувачення його у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

Зазначає, що наносив удар потерпілому виключно з метою необхідної оборони, яка виникла внаслідок протиправних дій потерпілого, який намагався нанести удар ножем.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 13.04.2016 в частині визнання ОСОБА_7 невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст.185 КК України скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років та на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів призначити остаточне покарання шлягом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. Крім того вказує, що суд безпідставно виключив з обвинувачення таку обставину, яка обтяжує покарання, як вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
В поданих запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 прокурор просить апеляційну скаргу обвинуваченого відхилити, а вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області в частині визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначення йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки залишити без змін.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який свою апеляційну скаргу підтримав в повному об`ємі, проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечив, обвинуваченого та його захисника, які свою апеляційну скаргу підтримали, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечили, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_7 злочину передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, при зазначених у вироку обставинах ґрунтується на перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку і вірно кваліфікувано його дії.

Посилання обвинуваченого на те, що він наніс удар умисно, проте умисел був направлений на необхідну оборону від протиправних дій потерпілого, оскільки потерпілий ОСОБА_9 вийняв з рукава кухонного ножа та намагався нанести йому удар, колегія суддів вважає безпідставними.

Як встановлено в ході судового розгляду, винність ОСОБА_7 у вчиненому та за вказаних в обвинувальному акті обставин, повністю підтверджується зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема:
- висновком експерта № 195 від 25.12.2015 року за результатами судово-медичної експертизи, відповідно до якої у ОСОБА_9 наявні тілесні ушкодження відносяться до легких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень;
- протоколом проведення слідчого експерименту з фототаблицею до нього від 17.02.2016 року за участю потерпілого ОСОБА_9 ;
- протоколом слідчого експерименту з фото таблицею до нього від 22.02.2016 року за участю свідка ОСОБА_10 ;
- показаннями потерпілого ОСОБА_9 даними в судовому засіданні, з яких вбачається, що у веранду будинку разом із ОСОБА_10 зайшов обвинувачений і завдавши удару силоміць затягнув його в автомобіль, який стояв на дорозі. Після чого, приїхавши на окраїну села до лісопосадки, обвинувачений витягнув його з автомобіля і відразу завдав йому удару кулаком в обличчя, від чого він упав і втратив свідомість. Крім того вказав, що взятий з собою для самозахисту ніж, використати не зміг.
Той факт, що обвинувачений забрав потерпілого з будинку, вивів його на вулицю та посадив в автомобіль із застосуванням фізичного насилля, ствердили суду також очевидці цього, а саме свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11
- показаннями даними в судовому засіданні свідком ОСОБА_10 , з яких вбачається що потерпілий не нападав на обвинуваченого і не намагався завдати йому будь-якого удару, оскільки обвинувачений, щойно витягнув з автомобіля потерпілого, відразу завдав йому удару кулаком в обличчя від чого той впав на землю, після чого завдавши лежачому ще декілька ударів обвинувачений сів в автомобіль і передав таксисту кухонного ножа, яким з його слів потерпілий хотів завдати йому удару, хоча це не відповідало дійсним подіям;
- показаннями даними свідком ОСОБА_12 , який ствердив, що бачив, як неподалік його житлового будинку обвинувачений, у лісопосадці біля автомобіля ногами бив лежачого на землі потерпілого, а на зауваження з приводу такої неправильної поведінки обвинувачений висловив погрозу, що якщо ОСОБА_12 підійде до нього то він і його поб`є.
Оскільки показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та наведені вище докази повністю узгоджуються між собою та іншими обставинами провадження, то суд першої інстанції обґрунтовано поклав їх в основу вироку, навівши при цьому переконливі мотиви, та підставно не взяв до уваги показання обвинуваченого про те, що він діяв з умислом на необхідну оборону від протиправних дій потерпілого.

Твердження обвинуваченого, що його дії були викликані протиправною поведінкою потерпілого ОСОБА_9 , який вийняв з рукава кухонного ножа та намагався нанести йому удар не підтверджуються жодними доказами в провадженні, а навпаки спростовуються вище перерахованими доказами, дослідженими в суді першої інстанції.

Також судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини провадження і зроблений обґрунтований висновок про виправдування ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України у зв`язку з не встановленням достатності доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримання (п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України). Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.
Так обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України ґрунтувалося на показаннях потерпілого, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 .
Однак як вбачається матеріалів провадження із заявою про викрадення у нього обвинуваченим доларів потерпілий до поліції не звертався, у заяві про побиття його обвинуваченим від 12 жовтня 2015 року (а.с.73) він про вчинення крадіжки не вказував, ніхто із вищевказаних свідків доларів у потерпілого не бачив.
Крім того, потерпілий вказав, що на час крадіжки, на яку вказує, він знаходився у стані алкогольного сп`яніння, цієї крадіжки не бачив, а тому припускає, що її вчинив обвинувачений.
Також з матеріалів провадження вбачається, що показання самого потерпілого з приводу крадіжки є непослідовними, оскільки даючи показання суду він спочатку ствердив, що у нього було викрадено 350 доларів США, хоча на досудовому розслідуванні стверджував, що у нього було викрадено 1200 доларів США.
Крім того з показань свідків ОСОБА_15 , та ОСОБА_16 вбачається, що вони не бачили, щоб потерпілий купував валюту повертаючись із заробітків додому. Разом з тим вони ствердили суду, що потерпілий після приїзду весь час знаходився в стані алкогольного сп`яніння.
Крім того свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_17 показали суду що потерпілий, якому вони після побиття надали допомогу, про відсутність у нього грошей їм не говорив.
Що стосується доводів прокурора, що суд першої інстанції безпідставно виключив з обвинувачення таку обставину, яка обтяжує покарання, як вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, то вони не заслуговують на увагу, оскільки показання свідка ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_7 за декілька годин до вчинення злочину разом з ним розпивав спиртні напої, не підтверджуються зібраними в матеріалах провадження доказами, та що обвинуваченний вказаний факт розпивання спиртних напоїв заперечив.
Згідно зі ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно вимог ст. 373 КПК України, п.п. 17, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про виконання судами України законодавства і Постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені у судовому засіданні. При постановленні вироку суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що отриманих судом доказів, не достатньо для доведення винуватості особи в суді у зв`язку з чим ОСОБА_7 слід виправдати у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185 КК України.

З урахуванням встановлених судом фактичних обставин провадження на підставі дослідження всіх матеріалів представлених у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає засудження ОСОБА_7 за ч.1 ст.122 КК України та виправдання за ч.2 ст.185 КК України законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим залишає апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора без задоволення.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України апеляційний суд

У Х В А Л И В:
Апеляційні скаргі прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 13 квітня 2016 року в даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. На ухвалу може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/
З оригіналом згідно:
Дата набрання законної сили 08.07.2016р.
Суддя ОСОБА_2

помічник судді ОСОБА_18