29.04.2016 В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
номер провадження 1-кп/331/53/2016
ЄУН 331/8568/15-к
29 квітня 2016 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжя у залі суду кримінальне провадження № 1-кп/331/53/2016 з обвинувальним актом у відношенні обвинуваченого
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с.м.т. Веселе, Веселівського району Запорізької області, громадянина України, українця, із середньою освітою, одруженому, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Котовка, Гайворонського району, Кіровоградської області, громадянина України, українця, неодруженого, безробітного, який має середню освіту, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше засуджений:
- 12.11.2002 року Гайворонським районним судом Кіровоградської області за ст. 185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим терміном 1 рік;
- 27.11.2003 року Гайворонським районним судом Кіровоградської області за ст.. 185 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим терміном 2 роки;
- 27.05.2004 року Гайворонським районним судом Кіровоградської області за ст. 185 ч.3 КК України до 5 років позбавлення волі;
- 18.02.2009 році Гайворонським районним судом Кіровоградської області за ст.ст. 122 ч.1, 187 ч. 4 КК України до 8 років 11 місяців 14 днів позбавлення волі, звільнився умовно-дострокове 21.07.2015 невідбутий строк 2 роки 1 місяць 17 днів
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4
27 жовтня 2015 року приблизно о 23 годині, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прибули на ділянку місцевості біля річки «Московка», яка знаходилась на відстані близько десяти метрів від дому № 47 по вул. Кірова м. Запоріжжя, на прохання їх знайомої ОСОБА_9 . Побачивши потерпілого ОСОБА_6 , який перебував разом із ОСОБА_9 , ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_6 та, діючи умисно, став наносити йому численні удари по різним частинам тіла, вимагаючи пояснень його перебування разом із дівчиною у безлюдному місці. Після того, як потерпілий ОСОБА_6 не надав відповідь, у ОСОБА_4 виник умисел на заволодіння майном останнього, після чого він висунув незаконну вимогу потерпілому передачі йому грошових коштів. Після відмови потерпілого ОСОБА_6 передати йому гроші, ОСОБА_4 за мовчазною згодою ОСОБА_3 , який перебував під час розмови із потерпілим поруч та чув її зміст, з метою незаконного збагачення, діючи умисно та відкрито, з корисливих мотивів, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого у момент заподіяння, вдвох почали наносити численних ударів кулаками рук по обличчю та тулубу потерпілого, чим завдали ОСОБА_6 садна в області правої сторони, в області лобу зліва, з переходом на скроневу частину, крововилив та садна в області лівої вушної раковини, крововилив на білкову оболонку лівого ока, садна в правій виличній області, крововилив в області нижньої повіки правого ока, нижньої повіки лівого ока, садна в області спинки носу,крововилив на слизистій оболонці верхньої губи з правої сторони, садна на нижній губі, садна та крововилив в області грудної клітини зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Після того, як потерпілий ОСОБА_6 впав на землю від отриманих ударів, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 витягнули зі штанів потерпілого ремінь, а із взуття потерпілого - шнурки та перев`язали потерпілому руки вищевказаним ременем, а ноги шнурками з метою, щоб потерпілий ОСОБА_6 не міг вільно пересуватися та будь - яким чином перешкодити вчиненню відносно нього кримінального правопорушення. Далі, ОСОБА_4 почав шукати в карманах потерпілого будь - які цінності, а ОСОБА_3 у цей момент утримував потерпілого на землі з метою перешкодити спробам припинити їх незаконні дії. Внаслідок вчиненого злочину ОСОБА_4 та ОСОБА_3 незаконно заволоділи майном потерпілого, а саме: мобільним телефоном «LG», в корпусі чорного кольору вартістю 3600 грн. з сім-картками мобільних операторів «Лайф» та «МТС», які не представляють матеріальної цінності для потерпілого; гаманцем чорного кольору з чорної шкіри вартістю 200 грн., ремінем брючним чорного кольору вартістю 300 грн., а всього майном на суму 4300 грн., які ОСОБА_4 поклав до своєї сумки та кишені одягненого на ньому одягу. Після цього, заволодівши майном потерпілого ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 наказали останньому втікати та самі зникли з місця скоєного ними кримінального правопорушення.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою провину у вчиненні злочину не визнав та пояснив, що у жовтні 2015 року він тимчасово проживав у будинку ОСОБА_3 27.10.2015 року приблизно о 21-22 годині йому зателефонувала його знайома ОСОБА_10 та сказала, що у неї неприємності та їй потрібна допомога, при цьому спілкувалась як зі своєю подругою. Він повідомив про це ОСОБА_3 , та вони разом поїхали до ОСОБА_11 , щоб з`ясувати, що трапилось. Коли вони приїхали у район автовокзалу та спустилися під міст, то побачили ОСОБА_10 разом із хлопцем. Він одразу підійшов до хлопця та спитав, що сталось. Останній почав вести себе агресивно, намагався штовхатися, тоді він наніс потерпілому декілька ударів та повалив на землю, щоб той заспокоївся. Через деякий час він сказав хлопцю «біжи», і той пішов. На цьому місці він побачив телефон, який лежав на плиті та взяв його собі. Також на землі він знайшов пенсійне посвідчення, банківську картку та якісь ще дрібниці. Після цього разом із ОСОБА_3 вони пішли на трамвайну зупинку, де до них підійшли працівники міліції та стали звинувачувати у вчиненні грабежу. Звідки під час огляду серед його речей з`явився телефон ОСОБА_3 , ремінь та гаманець та гроші, він не знає. Вважає, що потерпілий дає неправдиві пояснення. Ані він, ані ОСОБА_3 потерпілого не зв`язували, фізичною розправою не погрожували, гроші не вимагали.
Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні свою провину у вчиненні злочину не визнав та пояснив, що 27.10.2015 року у вечірній час його товаришу ОСОБА_4 зателефонувала його знайома дівчина та попросила про допомогу, начебто хтось намагається її зґвалтувати. Вони вирішили приїхати та розібратися із цим. Коли вони знайшли ОСОБА_11 біля річки Московка в районі автовокзалу, він одразу підійшов до неї та намагався з`ясувати, що трапилось, при цьому ОСОБА_4 пішов розмовляти із хлопцем. Що саме між ними відбувалось, він не бачив, однак помітив, як розпочалась бійка, під час якої потерпілий упав на землю, при цьому вдарився обличчям о трубу теплотраси. Т.я. йому не сподобалось те, що відбувається, він сказав ОСОБА_12 уходити та пішов сам, сподіваючись знайти ОСОБА_11 . При цьому зазначив, що ані він, ані ОСОБА_4 грошей у потерпілого не вимагав, не зв`язував, суттєвим тілесних ушкоджень не завдавали. Також він не знає, яким чином у ОСОБА_4 опинився телефон потерпілого та його гаманець. Після цього вони пішли на зупинку громадського транспорту вул. ОСОБА_13 , де їх зупинили працівники міліції. У нього особисто нічого не вилучали, а речі ОСОБА_4 виклали на капот патрульного автомобіля, серед яких був і його особистий телефон, однак яким чином він опинився у ОСОБА_4 , він не знає.
Не дивлячись на невизнання своєї провини обвинуваченими, їх винуватість у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується наступними доказами.
Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що 27 жовтня 2015 року у нічний час він прогулювався біля річки Московка разом із дівчиною ОСОБА_11 . У якийсь момент він побачив два силуети, які швидко наближалися до них. У той момент, коли двоє невідомих йому хлопців напали на нього та стали наносити удари по різним частинам тіла, дівчина зникла та більше він її не бачив. Після побиття хлопці стали йому демонструвати якісь посвідчення та погрожувати розправою за те, що він мав відносини із неповнолітньою дівчиною, яка є сестрою одного з хлопців. Лущай утримував його, а ОСОБА_12 погрожував та наносив удари. Чи наносив йому удари ОСОБА_14 , він не пам`ятає. Потім вони замотали його голову курткою та стали вимагати дзвонити родичам, щоб вони принесли 1000 доларів США відшкодування шкоди за дівчину. Потім з нього зняли ремінь та шнурки та зв`язали, відібрали усе цінне майно, яке було при ньому. ОСОБА_12 знімав усі незаконні дії на телефон та вимагав зізнатися у вчиненні злочину щодо неповнолітньої дівчини. Потім ОСОБА_12 став погрожувати розправою та сказав, що зараз втопить його у річці. Він злякався, тому що не знав, що можливо очікувати від цих невідомих хлопців. Однак ОСОБА_14 відмовив свого знайомого від вчинення таких дій. Після того, як вони переконалися, що грошей у нього немає, то розв`язали та сказали «Біжи!». Одразу після вчиненого він звернувся до працівників міліції, які затримали винуватців, яких він упізнав. На теперішній час матеріальних претензій до обвинувачених не має, оскільки йому була повністю відшкодована спричинена шкода.
Будучи допитаною у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона познайомилась із потерпілим ОСОБА_15 приблизно за тиждень до подій. У той день він подзвонив їй та запросив погуляти, вона погодилась. Приблизно о 21 годині вони зустрілися на автовокзалі, придбали коньяк та спустилися до річки. Через деякий час ОСОБА_15 став до неї приставати та вести себе некоректно. Вона злякалась та вирішила подзвонити ОСОБА_4 , який був її знайомим, при цьому по телефону вона розмовляла з ним як із подружкою. Ближче до 22 години приїхали ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та стали розбиратися із ОСОБА_16 . Вона вирішила не втручатися та стала відходити від місця події, оскільки у неї поганий зір, вона не бачила, що саме відбувалося. Однак пам`ятає, що ОСОБА_17 лежав на землі, а ОСОБА_12 питав, як той думає відшкодовувати спричинену шкоду. Вдома вона з`ясувала, що загубила пенсійне посвідчення та наступного дня поїхала до ОСОБА_12 , щоб знайти його, однак дізналась, що його затримали працівники міліції. Більше їй нічого невідомо.
Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні пояснив, що в ніч на 27.10.2015 року вони із ОСОБА_19 працювали з охорони громадського порядку у складі групи ППС. В нічний час їм надійшло повідомлення, що вчинено грабіж щодо хлопця та надані прикмети злочинців: двоє чоловіків, один вище, інший нижче за зростом, один з них має посвідчення, яким користується. Вони прийняли виклик та стали перевіряти територію поблизу місця вчинення злочину та на зупинці ринок ОСОБА_13 вони побачили двох чоловіків, які співпадали із прикметами. Коли вони стали перевіряти у них документи, то хлопець, який вище за зростом, пред`явив посвідчення журналіста та став скандалити з приводу незаконного затримання. У цей момент на іншому патрульному автомобілі прибув потерпілий, який через зачинене вікно упізнав злочинців, після чого була викликана слідчо-оперативна група, яка у подальшому займалась даною справою.
Свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , будучи допитаними у судовому засіданні, дали суду аналогічні пояснення з приводу затримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_22 суду пояснили, що вони були запрошені понятими під час проведення вилучення речей у ОСОБА_4 вночі 28.10.2015 року та бачили, як із сумки чи одягу останнього було вилучено гаманець із грошима, три мобільних телефони, три сим-карти, ремінь, посвідчення та інші дрібні речі. Працівники міліції їм повідомили, що було вчинено грабіж, однак обставини вчинення злочину їм невідомі. При цьому свідок ОСОБА_21 суду пояснив, що ОСОБА_4 працівники міліції ніяких речей не підкидали. Після вилучення вони підписували якісь документи.
Крім того, провина обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтверджується письмовими доказами:
-протоколом прийняття усної заяви про злочин від потерпілого ОСОБА_6 , у якій він просив притягнути до кримінальної відповідальності двох невідомих чоловіків, які відкрито заволоділи його майном 27.10.2015 року у нічний час;
-протоколом огляду місця події від 28.10.2015 року, згідно якого місцем вчинення злочину є ділянка місцевості біля річки Московка та труби теплотраси, де виявлені затоптані сліди на листях та сліди боротьби із фото таблицею;
-протоколом огляду місця події, а саме: ділянки місцевості біля будинку АДРЕСА_4 , на якому знаходиться ОСОБА_4 . Під час особистого огляду останнього було виявлено службове посвідчення «Преса», карта «Преса України», сим-картки мобільних операторів, два чоловічих гаманця із грошовими коштами у розмірі 142 грн., акумуляторна батарея на мобільний телефон LG, мобільний телефон LG, чоловічий ремінь, два мобільних телефони із фото таблицею. При цьому, чоловічий гаманець чорного кольору із грошовими коштами у розмірі 142 грн., акумуляторна батарея, мобільний телефон належать потерпілому ОСОБА_6 ;
-висновком судово-медичної експертизи № 4481 від 29.10.2015 року, згідно висновків якої під час огляду ОСОБА_6 були виявлені садна в області правої сторони, в області лобу зліва, з переходом на скроневу частину, крововилив та садна в області лівої вушної раковини, крововилив на білкову оболонку лівого ока, садна в правій виличній області, крововилив в області нижньої повіки правого ока, нижньої повіки лівого ока, садна в області спинки носу, крововилив на слизистій оболонці верхньої губи з правої сторони, садна на нижній губі, садна та крововилив в області грудної клітини зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень;
-висновком судово-медичної експертизи № 4482-д від 29.10.2015 року, згідно висновків якої виявлені під час огляду ОСОБА_6 тілесні ушкодження могли утворитися не менше ніж від восьми травматичних впливів
-речовими доказами, оглянутими під час судового засідання, а саме: ремінь чорного кольору та гаманець із грошовими коштами, які належать потерпілому ОСОБА_6 , були вилучені під час проведення обшуку та перебували у нього на відповідальному зберіганні. Інші речові докази, оглянуті у судовому засіданні, є особистими речами обвинувачених та не мають доказового значення.
У якості доказів провини обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинів стороною обвинувачення було надано протоколи пред`явлення особи для впізнання потерпілому ОСОБА_6 від 28.10.2015 року, згідно яких потерпілий за фотознімками впізнає відповідно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які вчинили щодо нього злочин. Стороною захисту у судовому засіданні було заявлено клопотання про визнання зазначених доказів недопустимими, оскільки органом досудового слідства були допущені процесуальні порушенні при проведені даної слідчої дії, а саме: перед пред`явленням обвинувачених для впізнання потерпілому ОСОБА_6 були продемонстровані особи, які будуть впізнаватися працівниками ППС. Крім того, впізнання було проведено за фотознімками у той час, коли і ОСОБА_3 і ОСОБА_4 були затримані працівниками міліції та перебували у приміщенні Жовтневого РВ ЗМУ УМВС України.
Згідно ст.. 228 КПК України перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.
Частиною 6 зазначеної статті передбачено, що за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання. Фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.
Як встановлено у судовому засіданні та підтвердили свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , ОСОБА_18 до приїзду слідчо-оперативної групи ними як працівниками ППС пред`являлися для візуального впізнання обвинувачені, при цьому зазначений факт відповідними процесуальними документами зафіксований не був. Крім того, слідчим під час проведення зазначеної слідчої дії було порушено норми КПК України в частині проведення впізнання за фотознімками у той час, коли було можливо провести впізнання обвинувачених за зовнішнім виглядом. Суд також зазначає про те, що у протоколах пред`явлення особи для впізнання відсутній опис усіх осіб, які пред`являлись для впізнання за номерами від одного до чотирьох, а також відсутне зазначення про те, хто є тією особою (ПІБ), яку потерпілий впізнав на фото № 3 та № 1 відповідно.
Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Суд, оцінюючи зазначені докази за даним кримінальним провадженням на відповідність їх вимогам КПК, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України»). Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення у справі «Вєренцов проти України»). Таким чином, суд приходить до висновку про те, що зазначені протоколи впізнання за участю потерпілого ОСОБА_6 є недопустимими доказами по справі, оскільки отримані із порушенням норм діючого кримінально-процесуального закону.
Крім того, у судовому засіданні було продемонстровано відеозапис із диска, який долучений до матеріалів кримінального провадження у якості речового доказу. Однак, у судовому засіданні стороною захисту було заявлено про недопустимість зазначеного доказу, оскільки походження цього диску та самого відеозапису встановити неможливо, хто робив цей запис та з якого пристрою, слідчим не було встановлено та належним чином зафіксовано.
У судовому засіданні прокурором надано суду безпосередньо СD-R диск, заяву потерпілого ОСОБА_6 про те, що він просить долучити до матеріалів кримінального провадження відеозапис із його телефону, та постанову слідчого про визнання зазначеного диску речовим доказом. При цьому, стороною обвинувачення не надано суду ніяких процесуальних документів, які б свідчили про огляд мобільного телефону потерпілого з метою виявлення відеозапису, при тому, що телефон перебував у віданні слідчого, однак зазначений огляд проведено не було, протокол огляду не складено. За таких обставин, враховуючи, що оригінал відеозапису з телефону потерпілого суду не надано, копія відеозапису була отримана слідчим із порушенням норм Кримінального процесуального кодексу України (ст.. 99 КПК України), суд приходить до висновку про необхідність визнання такого доказу недопустимим.
Аналізуючи пояснення обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо відсутності у них умислу на заволодіння майном потерпілого, суд виходить з того, що потерпілий ОСОБА_6 , будучи неодноразово допитаним у судових засіданнях, чітко, послідовно та впевнено давав пояснення про те, що обвинувачені діяли разом, при цьому активним виконавцем побиття та вилучення його особистих речей був ОСОБА_4 , при цьому ОСОБА_3 стояв рядом, утримував його, коли він лежав на землі, та, можливо, наніс декілька ударів. Крім того, потерпілий однозначно заявляв про те, що обвинувачені його з`язали, чим позбавили можливості вільно рухатися. У момент затримання у ОСОБА_4 було вилучено ремінь потерпілого, яким зв`язувались ноги останнього, що свідчить про те, що пояснення потерпілого є правдивими та такими, що узгоджуються із іншими доказами по справі.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що він підібрав речі, які загубив або залишив потерпілий у тому місці, де він проводив час із ОСОБА_9 , а саме: мобільний телефон та гаманець, які він підібрав, однак ОСОБА_4 у судовому засіданні не зміг пояснити той факт, звідки у його речах було знайдено ремінь потерпілого, вважаючи, що його підкинули працівники поліції. Однак, такі пояснення суд не вважає правдивими, оскільки свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які є працівниками поліції, пояснили, що огляд особистих речей ОСОБА_4 проводився у присутності понятих, ніхто із працівників поліції ніяких речей ОСОБА_4 не підкидував. Зазначений факт підтвердили у судовому засіданні і свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які були залучені у якості понятих при проведенні зазначеної процесуальної дії.
Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував свою участь у вчиненні злочину, зазначивши, що тілесних ушкоджень потерпілому не наносив, його речами не заволодівав, домовленості із ОСОБА_4 ніякої не мав. Однак, обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник у судовому засіданні не надали суду ніяких об`єктивних доказів про те, що ОСОБА_3 , перебуваючи на місці вчинення злочину, бачивши незаконні дії ОСОБА_4 (нанесення тілесних ушкоджень та вимагання грошових коштів), не розумів обставини вчиненого діяння та не надав своєї мовчазної згоди на проводження таких дій щодо потерпілого, оскільки ОСОБА_3 не припинив дії ОСОБА_4 , не покинув місце події, не заявив про вчинений злочин працівникам поліції, про цьому став допомагати ОСОБА_4 утримувати потерпілого на землі та наніс декілька ударів власноруч, що підтверджується поясненнями потерпілого, який однозначно зауважив, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 діяли узгоджено та разом. При цьому, ніяких об`єктивних даних недовіряти поясненням потерпілого ОСОБА_6 у суда немає, а стороною захисту такі обставини не доведені.
Таким чином, аналізуючи наведені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що провина ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їм злочині знайшла своє повне підтвердження у судовому засіданні.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України, тому що він вчинив умиснi дії, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинені за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України, тому що він вчинив умиснi дії, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинені за попередньою змовою групою осіб, повторно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу кожного винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у лікаря-психіатра та нарколога на теперішній час не перебуває, одружений та має неповнолітню дитину ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент вчинення злочину не працював, власного доходу не мав,за місцем проживання характеризується позитивно.
У якості обставин, що пом`якшують покарання згідно ст.. 65 КК України, суд враховує обвинуваченому ОСОБА_3 добровільне відшкодування спричиненої шкоди.
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, при цьому неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, знову вчинив корисливий злочин у період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, на обліках у лікаря-психіатра та нарколога на теперішній час не перебуває, одружений та має неповнолітню дитину ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , однак із родиною не мешкає, на момент вчинення злочину не працював, власного доходу не мав, тимчасово мешкав у м. Запоріжжі без реєстрації, за місцем відбуття покарання характеризується позитивно.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі, що буде відповідати принципам та меті його призначення. При цьому покарання щодо ОСОБА_4 необхідно призначити із застосуванням ст.. 71 КК України за сукупністю вироків. Підстав для обрання більш м`якого покарання не вбачається.
Досліджуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має власне постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки (дружину, дитину та батьків), позитивну характеристику з місця проживання, а також наявність пом`якшуючих покарання обставини, враховуючи позицію потерпілого ОСОБА_6 , який не наполягав на суворому покаранні щодо ОСОБА_3 , а також роль та участь останнього у вчиненні даного злочину, суд приходить до висновку про те, що покарання ОСОБА_3 можливо призначити із випробуванням із застосуванням ст.. 75, 76 КК України.
Речові докази на підставі ст.. 100 КПК України необхідно частково повернути за належністю, частково зберігати в матеріалах справи., частково знищити.
Керуючись ч. 2 ст. 373 КПК України, суд-
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.
На підставі ст.. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 18.02.2009 року у вигляді двох років одного місяця 17 днів позбавлення волі та остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.
Зарахувати ОСОБА_4 до строку призначеного покарання строк попереднього ув"язнення із розрахунку один день попереднього ув"язнення за два дні позбавлення волі з 28 жовтня 2015 року до 29 квітня 2016 року включно у порядку, передбаченому ч.5 ст. 72 КК України.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з 28 жовтня 2015 року.
Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_4 тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком суду чинності.
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від призначеного покарання, якщо він на протязі двох років випробувального терміну не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 :
- повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну свого місця проживання та роботи;
- періодично з`являтися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої інспекції;
- не виїзжати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інстекції.
Випробувальний термін обчислювати з моменту проголошення вироку.
Контроль за поведінкою ОСОБА_3 покласти на орган виконання покарання за місцем проживання засудженої.
Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою скасувати. Негайно звільнити ОСОБА_3 з-під варти з залу суду.
- службове посвідчення та картку преса на ім`я ОСОБА_4 , 3 карти мобільних операторів знищити;
- пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_9 повернути ОСОБА_9 ;
- чоловічий гаманець коричневого кольору, сумку чорного кольору, мобільний телефон Нокия повернути обвинуваченому ОСОБА_4 ;
- чоловічий гаманець чорного кольору, чоловічий ремінь, мобільний телефон LG, акумуляторну батарею, гроші у розмірі 142 грн. повернути потерпілому ОСОБА_6
- мобільний телефон Мphone повернути за належністю ОСОБА_3
- СД диск зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом 30 діб з моменту його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати у Жовтневому районному суді м. Запоріжжя копію цього вироку, подавши відповідну заяву

Суддя: ОСОБА_1