Справа № 439/439/16-к
УХВАЛА
судового засідання
30 вересня 2016 року м. Броди
Бродівський районний суд Львівської області
у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника адвоката ОСОБА_7
потерпілих ОСОБА_8
ОСОБА_9
представника потерпілої адвоката ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 15-п.6 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 289 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000942 від 25.11.2015р. відносно ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и в :
На розгляді Бродівського районного суду Львівської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 15-п.6 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 289 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000942 від 25.11.2015р. відносно ОСОБА_6 .
27.11.2015р. ухвалою слідчого судді щодо ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді триманні під вартою строком на 60 днів.
18.01.2016р. ухвалою слідчого судді строк тримання під вартою ОСОБА_6 продовжено до 17.03.2016р.
15.03.2016р. ухвалою слідчого судді строк тримання під вартою ОСОБА_6 продовжено до 26.04.2016р.
Ухвалою підготовчого судового засідання від 19.04.2016р. строк тримання під вартою ОСОБА_6 продовжено до 17.06.2016р.
Ухвалою підготовчого судового засідання від 14.06.2016р. строк тримання під вартою ОСОБА_6 продовжено до 12.08.2016р.
Ухвалою судового засідання від 11.08.2016р. строк тримання під вартою ОСОБА_6 продовжено до 09.10.2016р.
Судовий розгляд у даному кримінальному провадженні до 09.10.2016р. завершено не буде.
В судовому засіданні захисником обвинуваченого подано клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт. Заявлене клопотання захисник мотивує тим, що ризики, визначені ст. 177 КПК України відсутні. Застосування такого запобіжного заходу як домашній арешт буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Покликаючись на Конвенцію та практику ЄСПЛ, захисник зазначає, що після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, а тому суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 клопотання свого захисника підтримав.

Прокурор в судовому засіданні просить суд в задоволенні клопотання відмовити та продовжити ОСОБА_6 термін тримання під вартою, оскільки у разі визнання його винним, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, а тому, з метою уникнення кримінальної відповідальності, ОСОБА_6 може переховуватись від суду, а також вчинити інший злочин.
Потерпілий ОСОБА_9 просить суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 термін тримання його під вартою, оскільки вважає його суспільно-небезпечним.
Потерпіла ОСОБА_8 та її представник просить суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 термін тримання його під вартою, оскільки потерпіла боїться обвинуваченого та вважає його суспільно-небезпечним.
Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно підпункту "c" пункту 1до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), у своєму рішенні від 10.02.2011 року у справі Харченко проти України (заява№40107/02, статус остаточного від 10.05.2011р.) зазначив, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.
Відповідно до ст. 5 Конвенції, кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту "c" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Як зазначив Європейський суд у згаданому рішенні у справі Харченко проти України (п. 80), згідно з пунктом 3 статті 5 після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для продовжуваного тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами.
Аналогічну позицію Суд висловлює і у своєму рішенні від 06.11.2008р. "Єлоєв проти України"(п. 60).
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна.
Незважаючи на те, що свідки та потерпілі у кримінальному провадженні допитані, суд вважає, що ризик впливу обвинуваченим на потерпілу ОСОБА_8 залишається. Також зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим у злочинах, у вчиненні яких він обвинувачується, суд вважає, що ризик переховуватись обвинуваченим від суду також наявний.
Незважаючи на міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, відсутність у нього судимостей, суд вважає, що підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, немає, оскільки навіть такий запобіжний захід, як домашній арешт не зможе запобігти спробі обвинуваченого переховуватись від суду. В даному випадку вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.
Суд знаходить необгрунтованим клопотання захисника щодо необхідності заміни запобіжного заходу його підзахисному з тих мотивів, що зі спливом певного проміжку часу, навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого.
Як було зазначено вище, Конвенція, а також практика ЄСПЛ оперують таким оціночним поняттям як "розумний строк", який вживається, зокрема, у п. 3 ст. 5, п. 1 ст. 6 Конвенції. Таке поняття як "певний час", яким оперує ЄСПЛ у своїй практиці, також є оціночним поняттям, оскільки не встановлює чітко виражених часових рамок, і таке за своєю суттю випливає із іншого поняття - "розумний строк".
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, визначаючи межі перебігу "розумного строку", необхідно виходити з того, що у кримінальному провадженні враховується як період досудового розслідування, так і період судового розгляду і апеляційного провадження. При цьому перебіг строків у кримінальному провадженні починається з часу, коли особі повідомлено про підозру, або з моменту затримання особи за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, а закінчується у момент, коли вирок набрав законної сили або кримінальне провадження закрито в цілому чи щодо конкретної особи.
Критеріями для визначення розумності строків під час кримінального провадження є складність кримінального провадження; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень (частина третя статті 28 КПК).
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини складність кримінального провадження визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження; кількості учасників провадження (потерпілих, свідків тощо); правової кваліфікації кримінального правопорушення; наявності на момент початку досудового розслідування відомостей щодо конкретної особи, яка ймовірно вчинила кримінальне правопорушення; характеру обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні; меж доказування; обсягу матеріалів досудових розслідувань, що об`єднані в одному провадженні; необхідності призначення експертиз, їх складності; обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для всебічного та повного дослідження обставин кримінального правопорушення; необхідності отримання міжнародної допомоги в рамках кримінального провадження тощо.
Оцінюючи поведінку учасників кримінального провадження, слід враховувати належне виконання ними своїх процесуальних обов`язків (зокрема, щодо явки за викликом слідчого, прокурора, судовим викликом; дотримання умов обраного запобіжного заходу; надання у передбачених законом випадках доказів тощо); існування випадків зловживання процесуальними правами тощо. При цьому слід враховувати, що використання процесуальних прав, зокрема, заявлення клопотань, скарг, не може розцінюватися як перешкоджання здійсненню провадження, за винятком випадків, коли йдеться про зловживання правом.
Оцінюючи спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень, слід враховувати послідовність та своєчасність здійснення процесуальних дій; наявність періодів бездіяльності (неактивності), причини якої мають з`ясовуватись у кожному конкретному провадженні; своєчасність повідомлення особи про підозру; обґрунтованість відкладення та зупинення кримінального провадження; своєчасність призначення кримінального провадження (кримінальної справи) до судового розгляду; встановлення випадків призначення судових засідань із великими інтервалами чи зволікання з переданням кримінального провадження з одного суду до іншого; проведення судових засідань у призначений час; дотримання строків постановлення суддею (або судом) мотивованої ухвали чи вироку і направлення копій процесуальних рішень учасникам судового провадження; повноту здійснення суддею контролю за виконанням працівниками суду своїх службових обов`язків, у тому числі щодо повідомлення учасників кримінального провадження про час та місце судового засідання; повноту та своєчасність вжиття слідчим, прокурором, слідчим суддею, судом (суддею) заходів забезпечення кримінального провадження та інших заходів, спрямованих на недопущення недобросовісної поведінки учасників кримінального провадження; характер та ефективність дій, спрямованих на прискорення кримінального провадження тощо (справи "Смірнова проти Росії" від 24 липня 2003 року, "Вітрук проти України" від 16 вересня 2010 року, "Юртаєв проти України" від 31 січня 2006 року та інші).
Строки розгляду справи не можуть вважатися розумними, якщо їх порушено через зайнятість судді в іншому процесі, призначення судових засідань із великими інтервалами, затягування з передачею справи з одного суду до іншого у встановлених законом випадках, безпідставне задоволення необґрунтованих клопотань учасників процесу, що спричинило відкладення розгляду справи на тривалий час, відкладення справи через її неналежну підготовку до судового розгляду, невжиття заходів щодо недопущення недобросовісної поведінки учасників справи тощо, оскільки наведені причини свідчать про низький рівень організації судочинства та безвідповідальне ставлення до виконання своїх обов`язків.
Дане кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді з 06.04.2016р. обвинуваченого затримано і такий перебуває під вартою з 25.11.2015р. досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершене менш ніж за 6 місяців з дня затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочинів, та у межах строків, встановлених ст. 219 КПК України. У судовому провадженні судом проведено 10 судових засідань, при цьому інтервал між засіданнями не перевищував одного місяця. Невиправданих відкладень розгляду справи не було. А тому, суд вважає, що станом на момент розгляду клопотання захисника обвинуваченого, немає підстав для констатування, що судом не було забезпечено розгляд справи упродовж розумного строку. Як наслідок немає підстав для твердження, що сплинув розумний строк (певний час) і для тримання обвинуваченого під вартою недостатньо лише наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним злочину (злочинів) для продовження тримання такої особи під вартою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 199, 201, 331 КПК України, суд -
у х в а л и в :
В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 28 листопада 2016 року включно.
Копію ухвали для виконання направити начальнику ЛСІ (№19) та вручити обвинуваченому і прокурору негайно після її оголошення, інші сторони мають право отримати її копію в суді.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий
суддя : ОСОБА_1
судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3