АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/754/16 Справа № 204/1484/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представників закладу лікаря психіатра ОСОБА_7 ,

лікаря, який лікує ОСОБА_8 ,

юрисконсульта ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

особа відносно якої

розглядається заява ОСОБА_11 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_11 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2016 року, -

В с т а н о в и л а:
цією ухвалою було задоволено заяву представника ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» (а.п. 1) та продовжено щодо ОСОБА_11 застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області (а.п. 25).

Суд першої інстанції свою ухвалу, з посиланням на висновок лікарів-психіатрів, мотивував тим, що ОСОБА_11 страждає тяжким психічним розладом, за своїм психічним станом потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом. Також суд вказав, що ОСОБА_11 вчинив дії, які являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих (а.п. 25).

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 вказує на поспішність та необґрунтованість ухвали суду та просить її скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, при цьому зазначає, що висновок лікарів-психіатрів не містить обґрунтування необхідності продовження надання ОСОБА_11 психіатричної допомоги, діагноз встановлений у висновку не відповідає Міжнародній класифікації хвороб. ОСОБА_11 повинен був оглядатись комісією не рідше одного разу на місяць, а фактично оглядався один раз на шість місяців. Також зазначає, що у висновку жодним чином не зафіксована схильність ОСОБА_11 до створення конфліктних ситуацій, порушення режиму і вимог відділення. Вважає висновок комісії лікарів необґрунтованим і суд не звернув на це уваги (а.п. 27-31).

На вказану апеляцію, заступником головного лікаря з медичних питань подано заперечення, в якому ставиться питання про відмову у задоволенні апеляційної скарги адвоката ОСОБА_10 у зв`язку з її необґрунтованістю і вказується про необхідність залишення без змін рішення суду першої інстанції (а.п. 40-45).

В обґрунтування заперечення зазначено, що твердження адвоката про необґрунтованість висновку лікарів-психіатрів є безпідставним, оскільки крім іншого він містить інформацію про діагноз, згідно з чинною міжнародною класифікацією хвороб і обґрунтування необхідності продовження застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_11 . Крім того у висновку надана об`єктивна інформація щодо стану здоров`я ОСОБА_11 , зі схильністю створювати конфліктні ситуації, порушувати режимні вимоги відділення через їх неприйняття. Викладені у висновку обставини свідчать про особливу небезпеку хворого для оточуючих.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника ОСОБА_10 на підтримку доводів своєї скарги, пояснення ОСОБА_11 на підтримку доводів апеляції захисника і який також вказував про те, що є здоровою людиною, пояснення представників лікувального закладу - лікаря психіатра ОСОБА_7 , лікаря, який лікує ОСОБА_8 , юрисконсульта ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляції захисника, зазначали про законність рішення суду першої інстанції і детально вказували про підстави та необхідність продовження щодо ОСОБА_11 застосування примусових заходів медичного характеру, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін, розглянувши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ч. 1, 3 ст. 514 КПК України, продовження застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування. Розгляд питання про продовження, застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у порядку передбаченому ст. 95 КК України та ст. 512 цього Кодексу. До письмової заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 512 КПК України, судовий розгляд здійснюється одноособово суддею в судовому засіданні за участю прокурора, законного представника, захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу. Участь особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, не є обов`язковою і може мати місце, якщо цьому не перешкоджає характер розладу психічної діяльності чи її психічного захворювання.

У ст. 95 КК України зазначено, - продовження застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження застосування таких примусових заходів. Особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення застосування такого заходу. У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження застосування примусового заходу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої психіатричної допомоги. В подальшому продовження застосовування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців.

Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру, вказаних вимог закону дотримався.

Як вбачається з матеріалів провадження, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17.03.2016 р. щодо ОСОБА_11 продовжено застосування примусових заходів медичного характеру (а.п.25). Відповідно до вказаної ухвали, ОСОБА_11 продовжено примусове лікування у відділенні з посиленим наглядом ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» (а.п.2). Відповідно до вимог закону, протягом 6 місяців лікування, ОСОБА_11 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення, зміну або продовження застосування такого заходу. В результаті огляду комісія лікарів-психіатрів прийшла до висновку, що на теперішній час за своїм психічним станом ОСОБА_11 є хворим і становить соціальну небезпеку. А тому рекомендувала продовження застосування примусових заходів медичного (а.п. 2 - 5).

Таким чином, суд першої інстанції розглянувши заяву лікаря психіатра, обґрунтовано продовжив щодо ОСОБА_11 застосування примусових заходів медичного характеру.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування або зміни ухвали не встановлено.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 про те, що в судовому засіданні представник лікарні не зміг пояснити, за якими критеріями була визначена суспільна небезпека ОСОБА_11 та про те, що відсутні докази наявності стану соціальної небезпеки не відповідають дійсності. Так, відповідно до технічного запису судового засідання, представник психіатричної лікарні, підтримуючи заяву про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_11 , послалася на те, що останній має психічне захворювання, в теперішній час психічний стан ОСОБА_11 залишається вкрай нестабільним, хворий постійно знаходиться в наглядовій палаті під наглядом медичних працівників, оскільки він проявляє злобу та агресію до оточуючих.

Висновком комісії лікарів-психіатрів, необхідність продовження надання ОСОБА_11 психіатричної допомоги у виді продовження застосування примусових заходів медичного характеру обґрунтована наявністю душевної хвороби та тим, що на теперішній час за психічним станом він становить соціальну небезпеку. При таких обставинах, твердження апелянта про те, що діагноз встановлений у ОСОБА_11 не відповідає міжнародній класифікації хвороб позбавлені підстав.

Твердження захисника про те, що у висновку жодним чином не зафіксована схильність ОСОБА_11 до створення конфліктних ситуацій, порушення режиму і вимог відділення також неспроможне, оскільки в п. 27 Висновку комісії № 165 детально вказано обґрунтування необхідності продовження застосування примусових заходів медичного характеру (а.п. 4).

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою у зв`язку з чим підстав для задоволення апеляції захисника не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2016 року про продовження щодо ОСОБА_11 застосування примусових заходів медичного характеру залишити без змін.

Судді апеляційного суду: