АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 березня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_6 та представника СВК-67 ОСОБА_7 апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 19 лютого 2016 року, якою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженому Луцьким міськрайонним судом Волинської області 21 грудня 2011 року за ст.ст.185 ч.3, 186 ч.2, 187 ч.2, 190 ч.1, 304 ч.1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на сім років з конфіскацією всього майна, відмовлено в задоволенні клопотання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі,

В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить змінити ухвалу суду та замінити невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням, не пов`язаним з позбавленням волі, оскільки вважає, що постановлена відносно нього ухвала не відповідає фактичним обставинам справи та грунтується на недійсних фактах. Вказує на те, що він, прибувши в колонію, неодноразово звертався до її адміністрації з письмовими заявами про його працевлаштування. З часом його стан здоров`я погіршився і він був знятий з роботи, тому займався благоустроєм території в міру своїх можливостей та стану здоров`я. Надана адміністрацією колонії характеристика відповідає дійсності, характеризує його добре, проте суперечить іншим матеріалам особової справи, однак суд першої інстанції не усунув ці суперечності при розгляді його клопотання.

Згідно ухвали суду, Сокирянський районний суд відмовив засудженому ОСОБА_6 в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від покарання, призначеного вироком Луцького міськрайонного суду Волинської

Справа № 11-кп/794/95/16 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_8
Категорія: ст.81 КК України Доповідач: ОСОБА_1

області від 21 грудня 2011 року за ст.ст.185 ч.3, 186 ч.2, 187 ч.2, 190 ч.1, 304 ч.1 КК України у виді семи років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Рішення суду мотивоване тим, що згідно вимог кримінального закону та всіх обставин справи в сукупності поведінка засудженого ОСОБА_6 та його відношення до праці протягом усього часу відбування покарання не були достатньо сумлінними, тому на даний час він в повній мірі не досяг відповідного ступеню виправлення, передбаченого ст.81 КК України, зокрема не довів своє виправлення.

Заслухавши доповідача, апелянта засудженого ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 уточнив свої вимоги в заяві, яка надійшла до районного суду 12 лютого 2016 року, підтвердивши, що він просив суд першої інстанції вирішити питання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а також уточнив, змінив фактично вимоги апеляційної скарги та просив скасувати ухвалу районного суду про відмову у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_6 відбуває покарання у виді позбавлення волі за вчинення ним злочинів, передбачених ст.ст.185 ч.3, 186 ч.2, 187 ч.2, 190 ч.1, 304 ч.1 КК України, які є тяжкими, і на час розгляду судом клопотання відбув дві третини призначеного строку покарання.
Відповідно до ст.81 ч.2 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Також цією статтею передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року за № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» звернуто увагу судів на те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України. При цьому в судовому засіданні слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як вбачається з матеріалів справи, в період відбування покарання ОСОБА_6 двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності у виді догани, які на даний час погашені, та один раз був заохочений у виді подяки. Працював періодично, однак до роботи відносився погано і з поставленими завданнями не справлявся. Бажання працювати він проявив тільки тоді, коли йому адміністрація відмовили у клопотанні перед судом про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням. Починаючи з грудня 2014 року ОСОБА_6 працював різноробочим і з поставленими обсягами робіт справлявся. Характеризується керівництвом колонії позитивно, має задовільний стан здоров`я, однак надані виписки із протоколів засідань атестаційної комісії свідчать, що ОСОБА_6 з січня 2012 року по 08 січня 2015 року на шлях виправлення не став, дотримуватися вимог режиму почав станом на 18 січня 2016 року. Тому районний суд на підставі встановлених в судовому засіданні обставин справи та наданих доказів обгрунтовано дійшов до висновку, що засуджений ОСОБА_6 не довів своє виправлення.

Доводи засудженого ОСОБА_6 про те. що він не працював певний час через наявність хвороби зору, не знайшли свого підтвердження під час розгляду його клопотання.

Отже колегія суддів вважає, що підстав для застосування відносно засудженого ОСОБА_6 вимог ст.81 КК України, задоволення його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та задоволення апеляційних вимог не встановлено.

Керуючись ст. ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області,
У Х В А Л И Л А :
Ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 19 лютого 2016 року, якою засудженому ОСОБА_6 відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення. Касаційна

скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3