УХВАЛА

22 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Російської Федерації
Ярославської області м. Андропова, громадянки
України, зареєстрованої за адресою:
АДРЕСА_1 , проживаючої за
адресою:
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України;
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченій ОСОБА_5 покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік.
Вироком Соломянського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року ОСОБА_5 , визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначене покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень без позбавлення права керувати транспортними засобами.
В доводах апеляційної скарги прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, вважає, що судом першої інстанції призначене надто м`яке покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також особі обвинуваченої.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно не призначив обвинуваченій додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Прокурор звертає увагу на те, що судом не враховано суспільну небезпеку скоєного злочину, наслідків, завданих діями обвинуваченої, адже остання проявила неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, що призвело до отримання потерпілим тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.
Прокурор вважає, що призначене покарання ОСОБА_5 не відповідає тяжкості злочину, а тому просить скасувати даний вирок, та ухвалити новий.
В запереченнях захисник обвинуваченої ОСОБА_7 просить залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, мотивуючи це тим, що він в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року щодо ОСОБА_5 , проте, на її думку, не можна скасувати той вирок, який не було ухвалено судом, оскільки вирок щодо ОСОБА_5 був ухвалений 19 квітня 2016 року.
Щодо вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року, то захисник обвинуваченої ОСОБА_7 вважає, що скасування цього вироку ані в цілому, ані в його певній частині є недоцільним, оскільки порушуватиме засади ст. 65 КК України.
Захисник вважає, що суд першої інстанції ухвалив законний та обґрунтований вирок, оскільки обвинувачена в судовому засіданні свою вину у вчиненні злочину визнала повністю, підтвердила зазначені в обвинувальному акті обставини, зобов`язувалась відшкодувати всю завдану шкоду потерпілому, та просила суд не позбавляти її права керувати транспортними засобами у зв`язку з родом її діяльності. Крім того, ОСОБА_7 зазначає, що суд апеляційної інстанції повинен взяти до уваги ту обставину, що обвинувачена ОСОБА_5 сплатила штраф, тобто виконала вирок суду першої інстанції.
Захисник обвинуваченої також звертає увагу на те, що представник потерпілого в судових дебатах просив суд не позбавляти обвинувачену права керування транспортними засобами.
ОСОБА_7 вважає, що суд, не призначаючи обвинуваченій додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, надав можливість останній акумулювати кошти для відшкодування потерпілому матеріальної та моральної шкоди, оскільки для виконання своїх посадових обов`язків ОСОБА_5 щодня необхідно користуватися автомобілем.
З огляду на викладене, захисник просить залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора, а вирок суду першої інстанції без змін.
Відповідно до встановлених судом обставин, ОСОБА_5 26 грудня 2015року приблизно в 22 год. 10 хв., керуючи автомобілем «КІА», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухалась зі сторони проспекту Космонавта Комарова по вул. Гарматна в напрямку проспекту Перемоги в місті Києві. Перебуваючи на нерегульованому перехресті вул. Гарматна з бульваром І.Лепсе в м. Києві, ОСОБА_5 , в порушення п.п. 1.5, 2.3 (б), 10.1, 16.2 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), будучи неуважною, не правильно відреагувала на зміну дорожньої обстановки під час початку руху та здійснення маневру повороту ліворуч, з АДРЕСА_3 , та не надала перевагу пішоходу ОСОБА_10 , у зв`язку з чим здійснила на нього наїзд, чим заподіяла останньому тілесні ушкодження середнього ступеню.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати вирок в частині призначеного покарання, та ухвалити новий вирок, обвинувачена ОСОБА_5 та її захисник ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_8 та його представник ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги.
Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_5 , та правильно кваліфікував її дії за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Як видно з тексту оскаржуваного судового рішення, суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами, в повній мірі дотримався вимог закону.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Посилаючись на вказану норму закону, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинувачену, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
На підставі цього суд зробив висновок про можливе виправлення ОСОБА_5 без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. З таким висновком погоджується і колегія суддів.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_5 вчинила злочин середньої тяжкості.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_5 розповіла за яких обставин вчинила злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, та зобов`язувалась в подальшому бути уважнішою, надала показання в суді першої інстанції, визнавши свою вину в повному обсязі.
На думку колегії суддів, ця обставина свідчить про щире каяття обвинуваченої, а тому суд першої інстанції правильно визнав обставиною, що пом`якшує покарання - щире каяття ОСОБА_5 .
Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначаючи покарання, взяв до уваги думку представника потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_9 , який просив не позбавляти ОСОБА_5 права керування транспортними засобами. Про це як представника потерпілого, так і сам потерпілий ОСОБА_8 заявили в суді апеляційної інстанції.
Призначаючи покарання, суд взяв до уваги те, що ОСОБА_5 на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, а також дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, не скоювала дорожньо-транспортні пригоди, за порушення ПДР України до адміністративної відповідальності не притягалась, а відтак, на думку суду першої інстанції, є за доцільним призначити обвинуваченій найменш суворий вид покарання в межах санкції ст. 286 ч. 1 КК України без позбавлення права керування транспортними засобами.
З таким висновком також погоджується колегія суддів.
В суді апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_5 повідомила, що сплатила штраф в розмірі 3400 гривень, який призначений їй за вироком суду першої інстанції, тобто обвинувачена виконала судове рішення суду, що підтверджується квитанцією про сплату штрафу (а.с.57). Колегія суддів вважає, що ця обставина свідчить про бажання обвинуваченої стати на шлях виправлення, а тому вона не може бути не взята судом до уваги.
Крім того, суд першої інстанції при призначенні покарання врахував те, що обвинувачена ОСОБА_5 працює та позитивно характеризується за місцем роботи.
Як в суді першої інстанції, так в апеляційному суді обвинувачена просила не призначити їй додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки за родом її діяльності їй щодня необхідно користуватися автомобілем.
Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, колегія суддів вважає, що рішення суду про незастосування до обвинуваченої ОСОБА_5 додаткового покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.
За таких обставин колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_11 покарання є справедливим та достатнім, а вирок суду законним і обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.
Керуючись, ст. ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Соломянського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаної винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3