Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/578/16 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 122 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.08.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9 ,

представника потерпілого - ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження № 0000675 стосовно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 1 ст. 122 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 та прокурора Маловисківського відділу Знам`янської місцевої прокуратури ОСОБА_11 на вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2016 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий
засуджений за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на один рік.
Вирішено долю речових доказів.
В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком суду ОСОБА_7 визнаний винний за скоєння умисного середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину, за таких обставин.
Так, 17 вересня 2015 року близько 13 години в АДРЕСА_1 , обвинувачений ОСОБА_7 побачив свого батька потерпілого ОСОБА_9 .
Обвинувачений ОСОБА_7 ухопив металевий предмет, схожий на платину від борони, і почав швидко рухатись у напрямку потерпілого, який у свою чергу почав втікати у напрямку поля.
Наздогнавши потерпілого, обвинувачений ОСОБА_7 наніс удар металевим предметом у потиличну область голови потерпілого, поваливши останнього на землю. Від завданого удару потерпілий втратив свідомість.
У той час, як потерпілий прийшов до свідомості, обвинувачений ОСОБА_7 наніс два удари металевим предметом, схожим на платину від борони, по правій кисті руки потерпілого, три удари по лівій кисті руки, дев`ять ударів в область лівої ноги та п`ять ударів в область правої ноги, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми в формі струсу головного мозку, гематоми потиличної ділянки голови, множинні садна та крововиливи гомілок, лівої і правої кисті, лівої і правої ступні, закритих переломів 1-ї та 3-ї п`ясних кісток правої кисті, закритого осколкового перелому 4-ї плюсневої кістки правої ступні, перелому проксімальної фаланги 3-го пальця правої ступні, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок районного суду та призначити йому покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що під час судового засідання він пояснив, що вину у скоєному злочині визнає. Також в судовому засіданні він вибачився перед потерпілим і пояснив, що шкодує, що так трапилось. Він готовий виплатити грошову допомогу компенсацію за шкоду, яка буде встановлена судом. Нажаль, через неприязні стосунки з потерпілим, він не мав змоги прийти до примирення. Крім того, він страждає на цукровий діабет другого типу та потребує постійного догляду лікарів, обмежений у фізичному навантаженні, спеціального діабетичного харчування та лікування, а тому він не може бути залучений до праці, про що вимагають вимоги ст. 61 КК України, при призначенні покарання у виді обмеження волі. Також судом не було взято до уваги те, що злочин він скоїв внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, а саме що після смерті матері він успадкував будинок, і у нього залишились неприязні стосунки з батьком, оскільки той його принижував та ображав, прилюдно висловлювався, що він не доводиться йому біологічним батьком та принижував його матір, крім того ОСОБА_9 прийшов до його будинку та почав ловити його гусей.
В своїй апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 просить скасувати вирок районного суду та призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України. Свої вимоги адвокат мотивує тим, що обвинувачений під час досудового слідства вину свою не визнав, дав неправдиві свідчення та намагався ввести суд в оману. Так ОСОБА_7 надав показання, що наніс потерпілому тілесні ушкодження в зв`язку з тим, що останній начебто хотів вкрасти у нього гуску. Але допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 однозначно стверджують, що ОСОБА_7 побив свого немолодого батька безпричинно, і ні про яку гуску не було і мови. Крім того, вищезазначені свідки доли показання, що ОСОБА_7 продовжував бити батька навіть після того, як останній впав на землю. Удари наносились із значною силою та металевим предметом. В ході судового слідства ОСОБА_7 стверджував, що наніс потерпілому лише пару ударів по руках. Але відповідно до судово-медичної експертизи у потерпілого ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження в районі рук, ніг, внутрічерепної травми голови, тощо. Після побиття потерпілий тривалий час знаходився на лікуванні та ним були затрачені значні матеріальні кошти, але засуджений навіть не запропонував батькові хоча би часткове відшкодування завданої шкоди. Таким чином, при ухвалені вироку суд першої інстанції допустив невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через що призначив надто м`яке покарання.
В своїй апеляційній скарзі прокурор Маловисківського відділу Знам`янської місцевої прокуратури ОСОБА_11 просить скасувати вирок районного суду та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі. Також просить провести судове слідство в обсязі допиту обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 та дослідити матеріали, які доводять вину обвинуваченого в скоєнні злочину. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що під час винесення вироку судом не взято до уваги особу підсудного, його ставлення до вчиненого злочину, фактичне не бажання визнати вину у скоєному, відсутність каяття та ненадання матеріальної допомоги потерпілому ОСОБА_9 , який є рідним батьком обвинуваченого. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 заявив, що вину у скоєному визнав, однак дав суду неправдиві показання, які суперечать зібраним доказам матеріалів справи, показанням свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , наданим ними в суді, а також висновку судово-медичної експертизи щодо локалізації тілесних ушкоджень, їх характеру та механізму спричинення, виявлених у потерпілого ОСОБА_9 . Отже, на думку прокурора, судом необґрунтовано визнано щире каяття обвинуваченого як обставину, що пом`якшує покарання, оскільки ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушеннях фактично не визнав, добровільно допомогу на лікування не надав та навіть не вибачився перед потерпілим, що свідчить про відсутність в його діях щирого каяття. Дії ОСОБА_7 вказують на суспільну небезпечність, що підтверджується зібраними доказами в матеріалах справи. Таким чином вирок районного підлягає скасуванню через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого (застосуванням м`якого покарання для виправлення засудженого) та необхідністю застосування більш суворого покарання.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, вислухавши потерпілого ОСОБА_9 та його представника - адвоката ОСОБА_10 , які підтримали свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу прокурора, вислухавши думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_11 та представника потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що вони задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав обвинуваченого

ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки вина останнього ніким із учасників судового розгляду не оспорюється та повністю підтверджується наступними доказами, які суд першої інстанції всебічно та повно дослідив під час судового розгляду:

- Показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні, відповідно до яких останній визнав свою вину і показав, що 17 вересня 2015 року близько 13 години він повернувся з пасовища і застав у своєму дворі потерпілого ОСОБА_9 , який тримав в руках гуску. Він ухопив держак від сапи і наніс потерпілому удар в область руки, а потім в область ноги. Потім потерпілий вийшов з двору. Потерпілий перебував в стані алкогольного сп`яніння.
- Показаннями потерпілого ОСОБА_9 під час судового розгляду, відповідно до яких у той день він на власному автомобілі приїхав в с.Новопавлівка тому, що йому зателефонував син ОСОБА_14 . Він їхав повз будинок, який вважає своїм, і вирішив подивитись у якому він стані. Автомобіль він зупинив біля воріт. У той час, як він вийшов з автомобіля, побачив, що назустріч вибіг обвинувачений, який ударив його залізною бороною. Від удару він втратив свідомість. Прийшовши до свідомості, він побачив, як обвинувачений почав знову наносити удари в різні частини тіла. Він почав тікати, а обвинувачений наносив удари металевою трубою по автомобілю. Потерпілий стверджує, що обвинувачений наніс йому тілесні ушкодження в області голови, рук, ніг. Крім того, потерпілий показав, що він у двір не заходив, і ніякої гуски не брав.
- Показаннями свідка ОСОБА_12 в судовому засіданні, згідно яких 17 вересня 2015 року близько 12.45 вона зустріла внучку. Під`їхав на автомобілі ОСОБА_9 , з яким вона порозмовляла. Потім ОСОБА_9 поїхав до воріт будинку та через декілька хвилин вона побачила як останній біжить в сторону поля, а його син ОСОБА_15 біжить за ним. Потім вона побачила, як потерпілий впав, а обвинувачений наносив потерпілому удари зі значною силою предметом, схожим на держак. Потім вона побачила, як потерпілий сів у автомобіль, а обвинувачений наносив удари залізним прутом по капоту автомобіля. Вона бачила, як обвинувачений наносив багаточисельні удари. Свідок стверджує, що вона бачила, як потерпілий під`їхав до воріт домоволодіння, і навіть не встиг зайти у двір. Потерпілий був одягнений у білу сорочку з галстуком і ніякої гуски він не брав.
- Показаннями свідка ОСОБА_13 в судовому засіданні, відповідно яким 17 вересня 2015 року близько 13 години вона вийшла на город і побачила, що біля воріт домоволодіння сусіда ОСОБА_16 стоїть автомобіль. Потім вона побачила, як біг потерпілий ОСОБА_9 , а за ним з палицею біг обвинувачений ОСОБА_15 . Потім потерпілий упав, а обвинувачений наносив йому удари. Свідок стверджує, що потерпілий не здійснював крадіжку.
- Протоколом проведення слідчого експерименту, відповідно якому потерпілий ОСОБА_9 розповів і показав про обставини нанесення йому побоїв ОСОБА_7 .
- Протоколом одночасного допиту потерпілого ОСОБА_9 і свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , відповідно яким свідки підтвердили показання потерпілого про обставини нанесення йому побоїв ОСОБА_7 .
- Висновком судово-медичної експертизи, відповідно якому на тілі потерпілого ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми в формі струсу головного мозку, гематоми потиличної ділянки голови, множинні садна та крововиливи гомілок, лівої і правої кисті, лівої і правої ступні, закритих переломів 1-ї та 3-ї п`ясних кісток правої кисті, закритого осколкового перелому 4-ї плюсневої кістки правої ступні, перелому проксімальної фаланги 3-го пальця правої ступні, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, відносяться до строку, зазначеному у постанові та не могли утворитись від падіння з висоти власного зросту. Не виключається можливість виникнення тілесних ушкодження при обставинах, вказаних потерпілим під час проведення слідчого експерименту 03 листопада 2015 року.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані районним судом за ч. 1 ст. 122 КК України, як за скоєння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції в повній мірі дотримався загальних засад призначення покарання, які закріплені у ст. 65 КК України, та належним чином врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а саме те, що він вчинив злочин середньої тяжкості, до кримінальної відповідальності притягується вперше, характеризується позитивно, але не працює, злочин вчинив відносно особи похилого віку, щиро розкаявся у скоєному, має на утриманні неповнолітніх дітей. Тобто врахував всі ті обставини на які посилаються обвинувачений, представник потерпілого та прокурор в своїх апеляційних скаргах.
А тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_7 , та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання саме у виді обмеження волі, у призначений судом строк, в межах санкцій ч. 1 ст. 122 КК України. Крім того, що ніяких застережень, передбачених ч. 3 ст. 61 КК України, для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, не має.
Що стосується апеляційних ствердженнь представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 та прокурора Маловисківського відділу Знам`янської місцевої прокуратури ОСОБА_11 відносно не відшкодування обвинуваченим ОСОБА_7 завданої шкоди потерпілому ОСОБА_9 , то колегія суддів визнає їх безпідставними, оскільки в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України (а.с. 1-4) не має відомостей про заподіяння потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди, та не встановлений розмір такої шкоди, завданої вказаним кримінальним правопорушенням потерпілому, через що цивільний позов у даному кримінальному провадженні потерпілим не заявлявся.
З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2016 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його зміни чи скасування не має, через що залишає без задоволення як апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , так і апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 та прокурора Маловисківського відділу Знам`янської місцевої прокуратури ОСОБА_11 .

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 та прокурора Маловисківського відділу Знам`янської місцевої прокуратури ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2016 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4