АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/853/2016 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 187 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
- головуючого судді ОСОБА_2
- суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

- при секретарях ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7

- з участю прокурора ОСОБА_8
- потерпілої ОСОБА_9
- захисника ОСОБА_10
- обвинуваченого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_10 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року, згідно з яким:

- ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, українець, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, не працюючий, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 1) 28.08.1997 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 101 КК України на 3 роки позбавлення волі; 2) 18.04.2001 року Ватутінським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 206, ч. 1 ст.101, ст. 42 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі; 3) 11.04.2005 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 153, ст. 70 КК України на 8 років позбавлення волі; 4) 28.10.2010 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі,

- визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та йому призначене покарання у виді 6 років позбавлення волі, -

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_11 визнаний винуватим у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу за таких обставин.

Так, ОСОБА_11 , 14.07.2015 року,в період часу з 22 години 30 хвилин до 22 години 48 хвилин, знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 121, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_9 та вирішив здійснити на неї розбійний напад, поєднаний з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я останньої та заволодіти її майном.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_11 взяв у праву руку ніж, який був у нього, та, підійшовши ззаду до ОСОБА_9 , лівою рукою схопив останню за волосся, приставивши при цьому ніж до шиї останньої, погрожуючи його застосувати.

Після цього ОСОБА_11 ,продовжуючи тримати ОСОБА_9 за волосся та утримувати ніж біля її шиї, відтягнув останню в сторону, до місця,яке було менш освітленим та наказав останній стати на коліна і віддати наявні в неї грошові кошти, погрожуючи при цьому застосувати ніж у випадку невиконання його вимог, приставивши його в область живота.

ОСОБА_9 сприйняла погрози ОСОБА_11 , як реальну загрозу для свого життя та здоров`я, тому виконала вимогу останнього, діставши з гаманця 200 гривень, які передала ОСОБА_11 та присіла. Після цього ОСОБА_11 наказав ОСОБА_9 віддати йому мобільний телефон, продовжуючи при цьому утримати ніж в області живота.

Переживаючи за своє життя та здоров`я, ОСОБА_9 дістала із своєї жіночої сумки мобільний телефон «Nokia», моделі «С5-00», чорно-срібного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартістю 1.368 гривень 90 копійок, який знаходився в шкіряному чохлі, вартістю 76 гривень, та передала його ОСОБА_11 .

Заволодівши грошовими коштами та мобільним телефоном, ОСОБА_11 з місця вчинення злочину зник, завдавши потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 1.644 гривень 90 копійок.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 , посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування вироку та закриття кримінального провадження.

При цьому апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням обвинуваченого про його непричетність до інкримінованого кримінального правопорушення та неможливість перебування останнього на місці злочину у час, встановлений слідчими органами та судом, що фактично було підтверджено показаннями свідка ОСОБА_12 та даними з камер спостереження з вул. Березняківської у м. Києві та проведеного захисником експерименту для встановлення можливого часу прибуття ОСОБА_11 у Дарницький район м. Києва.

Крім того, на думку адвоката, суд першої інстанції безпідставно обґрунтував свої висновки показаннями потерпілої і свідків, письмовими доказами у справі через їх суперечливість та характер припущень, оскільки належним чином не оцінив показання обвинуваченого про його непричетність до злочину; відомості про те, що одразу після затримання у ОСОБА_11 не було виявлено майна потерпілої; а також показання свідка ОСОБА_13 , який начебто бачив особу, схожу на обвинуваченого, біля місця подій о 21:30 год., хоча ці обставини були спростовані представленими стороною захисту доказами.

Що ж стосується показань свідка ОСОБА_14 про намагання тиску на потерпілу зі сторони родичів обвинуваченого, то ОСОБА_11 немає ніякого відношення до пропозицій його сестри та дружини потерпілій, і це не має сприйматися як доказ його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

Захисник, не оспорюючи самого факту вчинення нападу на ОСОБА_9 , з огляду на наявні у справі докази, вважає, що потерпіла помилилась, вказуючи на ОСОБА_11 , як особу, що вчинила злочин.

Не погоджуючись з судовим рішення апеляційна скарга подана і обвинуваченим ОСОБА_11 , який просить вирок суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі, оскільки не вчиняв інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

При цьому апелянт зазначає, що в силу доведених його захисником обставин не був та не міг бути на місці злочину, а виявлені у нього грошові кошти не належали потерпілій, що, на думку обвинуваченого було підтверджено показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , а також даними експерименту, проведеного адвокатом, вказуючи при цьому на суперечливість зокрема показань потерпілої та свідка ОСОБА_13 щодо часу подій, а також на ті обставини, що при затриманні у нього не було виявлено майна потерпілої. Обставини ж втечі від працівників поліції пояснює наявністю у нього наркотичних засобів та побоюваннями притягнення його до кримінальної відповідальності за це.

Крім того, ОСОБА_11 вказує, що показання ОСОБА_9 носять характер припущень та не могли бути взяті до уваги, стверджуючи зокрема, що потерпіла, з огляду на виявлений у нього ніж, не могла розгледіти прикмети цього предмета, а відтак та впізнати його як знаряддя злочину; що грошові кошти, що були у нього виявлені не належали потерпілій.

Також апелянт звертає увагу на суперечності щодо часу та місця вчинення злочину, які зазначаються у представлених стороною обвинувачення доказах, у тому числі у рапорті працівника поліції,протоколі огляду місця події.

Заслухавши доповідь судді; вислухавши пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги та просили їх задовольнити, скасувавши вирок суду та закривши провадження у справі через його непричетність до злочину; пояснення прокурора та потерпілої, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим; провівши додаткове дослідження частини доказів; провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_11 у скоєнні ним нападу на ОСОБА_9 з метою заволодіння майном потерпілої, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, що зазнала нападу, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, у тому числі показаннями потерпілої, яка з моменту затримання за її вказівкою обвинуваченого в категоричній формі стверджувала, що саме він здійснив на неї напад, погрожував застосуванням ножа та заволодів її грошима та мобільним телефоном; показаннями свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 про обставини затримання обвинуваченого, який намагався втекти від працівників поліції; показаннями свідка ОСОБА_13 , який перед вчиненням нападу на ОСОБА_9 бачив біля місця злочину обвинуваченого, який у подальшому був затриманий працівниками правоохоронного органу; показаннями свідка ОСОБА_14 про намагання родичів ОСОБА_11 здійснити тиск на потерпілу ; а також даними, що містились у письмових доказах, а саме:
- у протоколі прийняття заяви потерпілої про вчинене кримінальне правопорушення, в якій ОСОБА_9 зазначала про скоєння на неї нападу 14.07.2015 року о 22:30 год. по вул. Харківське шосе, 121 у м. Києві;

- у протоколі огляду лазерного диску та відповіді на запит слідчого, за якими потерпіла повідомила про скоєння щодо неї протиправних дій на лінію «102» о 22:48 год. 14.07.2015 року;

- у протоколі огляду місця події, згідно з яким у ОСОБА_11 , який був одягнутий у відповідний одяг, були виявлені та вилучені грошові кошти у сумі 245 грн.;

-у протоколах огляду місця події, за якими з місця, де був затриманий обвинувачений, були вилучені мобільний телефон та предмет, схожий на розкладний ніж, який за висновками експерта не належить до холодної зброї, а є предметом господарсько-побутового призначення, а саме туристичним одно-предметним складним ножем;

- у протоколі пред`явлення речей для впізнання, відповідно до якого потерпіла впізнала ніж, вилучений фактично у обвинуваченого, як знаряддя злочину;

- у протоколі для пред`явлення особи для впізнання про те, що ОСОБА_9 в категоричній формі вказала на ОСОБА_11 , який вчинив відносно неї розбійний напад.

Зазначені докази суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку, оскільки вони повністю співпадали та узгоджувались між собою, всупереч доводам апеляційних скарг, не містили будь-яких суттєвих розбіжностей щодо часу та місця скоєння злочину.

Більш того, у суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_9 , підтвердивши усі свої попередні показання, також у категоричній формі заявляла, що саме ОСОБА_11 здійснив на неї розбійний напад, погрожував ножем, приставляючи його до її шиї та живота, вимагав передати йому гроші та мобільний телефон, що вона вимушена була зробити через погрози, які сприймала реально та опасалась за своє життя.

Крім того, судом апеляційної інстанції був додатково допитаний свідок ОСОБА_18 , який, заявивши, що у суді першої інстанції міг помилитися стосовно часу, коли він бачив обвинуваченого, уточнив, що особу, яка була одягнута у відповідний одяг, що співпадав з одежею обвинуваченого, він побав біля входу до лікарні, де працював охоронцем, він з іншими працівниками бачив приблизно о 22:20 год. 14.07.2015 року, після того, як о 22:00 год. включав освітлення на вулиці. При цьому під час судового засідання категорично вказав на ОСОБА_11 , який, не зважаючи на літній період часу, проходив біля лікарні з одягнутим на голову капюшоном від куртки.

При цьому будь-яких сумнівів у свідченнях потерпілої та вказаного свідка у колегії суддів не виникло, а тому суд апеляційної інстанції вважає їх достовірними та належними доказами, які повністю узгоджувались з іншими доказами, представленими стороною обвинувачення у суді першої інстанції.

Таким чином, всупереч доводам апеляційних скарг, суд першої інстанції, ретельно перевіривши усі доводи обвинуваченого, висунуті ним та захисником на захист, дійшов обґрунтовано висновку, що саме ОСОБА_11 скоїв розбійний напад на ОСОБА_9 з метою заволодіння майном потерпілої, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, що зазнала нападу, а також, належним чином оцінивши, правильно відхилив представлені стороною захисту докази.

Так, показання свідка ОСОБА_15 про те, що він дав у борг обвинуваченому 250 грн. та мобільний телефон, а також відеозаписи з камер спостереження про те, що ОСОБА_11 перебував біля СТО по вул. Березняківській у м. Києві до 21:31 год. 14.07.2015 року, будь-яким чином не спростовують висновків суду першої інстанції про скоєння обвинуваченим розбійного нападу у період з 22:30 год. до 22:48 год. по вул. Харківське шосе у м. Києві, оскільки ОСОБА_11 мав реальну можливість з 21:31 год. до 22:20 год. дістатися місця скоєння злочину.
Більш того за поясненнями обвинуваченого у суді апеляційної інстанції, окрім грошей, взятих у борг у свідка він також мав інші грошові кошти, частину із яких він витратив на придбання спиртних напоїв, наркотичних засобів та частину передав своєму племіннику. При цьому за такими поясненнями, з огляду на здійснені ОСОБА_11 витрати, у нього фактично не могло залишитись при собі 245 грн., що повністю спростовує доводи захисника, що вилучені працівниками поліції гроші належали обвинуваченому.

Також суд першої інстанції обґрунтовано, з наведенням у вироку відповідних мотивувань, відхилив показання ОСОБА_12 про те, що до 22:40 год. 14.07.2015 року він перебував разом з обвинуваченим біля супермаркету «Фора», а відтак не вчиняв злочин проти потерпілої. До того ж, відповідно до інформації, зафіксованій на камерах спостереження по вул. Березняківській у м. Києві, яка була додатково досліджена і судом апеляційної інстанції шляхом перегляду відеозапису, колегією суддів було встановлено, що на цьому запису немає беззаперечних відомостей про те, що ОСОБА_11 разом із своїм племінником о 21:32 год. покинув вул. Березняківську на маршрутному автобусі. Навпаки, із відеозапису вбачається, що ОСОБА_11 залишив ОСОБА_12 ще на цій вулиці, а свідок один чекав громадський транспорт на зупинці до 21:40 год.

Крім того, доводи обвинуваченого та захисника про те, що свідченням непричетності обвинуваченого до злочину є ті обставини, що під час затримання ОСОБА_11 у нього не був вилучений мобільний телефон потерпілої, є неспроможними, оскільки відповідно до отриманих доказів у справі, обвинувачений під час намагань зникнути з місця злочину та втекти від переслідування працівниками поліції мав реальну можливість позбутися телефону потерпілої, який міг бути однозначно ідентифіковано як майно потерпілої.

Що ж стосується відеозапису експерименту, що був проведений захисником для перевірки показань обвинуваченого, який також був додатково досліджений і судом апеляційної інстанції, то він взагалі не може бути визнаний належним доказом, отриманим у законний процесуальний спосіб.
Більш того, будь-якої чіткої інформації з огляду на якість запису, здійсненому у темний час доби у жовтні 2015 року, окрім того, що за поясненнями захисника ОСОБА_11 теоретично о 22:13 год. вже перебував біля місця злочину, він не містить.

Також є безпідставними і твердження захисника про фальсифікацію матеріалів кримінального провадження з огляду на фактичні обставини, викладені у першій постанові слідчих органів про оголошення підозри, щодо часу вчинення злочину, оскільки потерпіла зразу ж у протоколі прийняття заяви про злочин вказувала про вчинення нападу на неї о 22:30 год., і саме цей час був зазначений у інших процесуальних документах, у тому числі у відповідній постанові про оголошення ОСОБА_11 остаточної підозри та обвинувальному акті.

За таких обставин, суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, дійшов обґрунтовано висновку про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні ним нападу на ОСОБА_9 з метою заволодіння майном потерпілої, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, що зазнала нападу, та правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 187 КК України.

Будь-яких суттєвих порушень вимог КПК України, які б були безумовними підставами для скасування вироку з призначенням нового судового розгляду, а також із закриттям провадження у справі, апелянтами в апеляційних скаргах не наведено та колегією суддів не встановлено.

Покарання ОСОБА_11 призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину та даних про особу обвинуваченого, обставин, що обтяжують покарання, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину, відсутності обставин, що пом`якшують покарання, при цьому у розмірі, наближеному до максимального, передбаченому ч. 1 ст. 187 КК України.

Саме таке покарання, з огляду на дані про особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення насильницьких злочинів, має непогашену судимість, належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став, колегія суддів визнає необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, апеляційні скарги захисника та обвинуваченого, як необґрунтовані задоволенню не підлягають, оскільки підстав для скасування судового рішення, у тому числі із закриттям провадження у справі, колегією суддів не встановлено.

З огляду на наведене, керуючись ст. ст. 404, 405 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року щодо ОСОБА_11 залишити без змін.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_11 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 14.07.2015 року по 07.06.2016 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та можу бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а для засудженого, який утримується під вартою, у той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4