Справа № 372/3416/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/493/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 2 02.06.2016

УХВАЛА
Іменем України
02 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представника потерпілих ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 17 лютого 2016 року, яким:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Обухів Київської області, українця, громадянина України, освіта середня технічна, одруженого, має на утриманні неповнолітніх дітей, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.129, 356 Кримінального кодексу Українита призначено йому покарання:
-за частиною 1 статті 129 Кримінального кодексу України у виді обмеження волі строком на один рік,
-за статтею 356 Кримінального кодексу України у виді арешту строком на два місяці;
на підставі статтей 70,72 Кримінального кодексу України ОСОБА_13 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді обмеження волі строком на (1) один рік;
відповідно до статті 75 Кримінального Кодексу України звільнено ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі, якщо він протягом іспитового терміну двох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки; згідно до статті 76 КК України покладено на ОСОБА_11 наступні обов`язки:
-не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; -повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи; -періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції; контроль за поведінкою ОСОБА_11 покладено на Обухівський міжрайонний відділ кримінально-виконавчої інспекції УДПтС України в місті Києві та Київській області;
цивільні позови задоволено частково;
стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 гривень;
стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень;
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, ОСОБА_11 вчинив погрозу вбивством та самоправство за таких обставин, 02 квітня 2015 року близько 17 годин ОСОБА_11 , прийшов до належної ОСОБА_7 земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:026:0048, де діючи умисно, застосовуючи лопату та металевий ланцюг, що був намотаний у нього на кисті правої руки, діючи відкрито, не реагуючи на заперечення власника, самовільно, всупереч установленому законом порядку, викопав і демонтував сім металевих стовпчиків, які належали ОСОБА_7 і були вкопані в землю на лінії розмежування вказаної вище земельної ділянки із іншою ділянкою, після чого заніс зазначені металеві стовпчики на подвір`я домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_2 і перебуває у користуванні членів його родини, чим заподіяв значну шкоду інтересам ОСОБА_7 як власника.
25 травня 2015 року близько 05 години 30 хвилин ОСОБА_11 без дозволу власника ОСОБА_7 зайшов на територію його земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 , де власною косою почав косити траву. Після того, як він був виявлений дружиною ОСОБА_7 ОСОБА_8 на вказаній земельній ділянці, яка вказала йому на його неправомірні дії, запропонувавши залишити ділянку, в нього виник умисел на погрозу вбивством. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_11 став виказувати в її бік погрози вбивством та для надання своїм погрозам ознак реальності, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та розуміючи, що висловлена ним погроза здатна викликати у потерпілої побоювання її реалізації, він рухаючись в напрямку потерпілої косою махнув перед обличчям ОСОБА_8 , внаслідок чого вона злякалася за своє життя, оскільки його погрози сприймала як реальні та відійшла з місця події.
Не погоджуючись з вироком суду, прокурор, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_12 та адвокат ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 подали апеляційні скарги в яких:

прокурор просить вирок суду першої інстанції-скасувати в частині перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 2 ст. 186 КК України на ст.. 356 КК України та постановити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на чотири рокуи. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що покарання за тяжкістю не відповідає особі засудженого, оскільки судом не в повній мірі були досліджені всі докази в судовому засіданні;

захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції-скасувати та постановити ухвалу, якою закрити дане кримінальне провадження у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_11 у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а цивільний позов потерпілих просить залишити без розгляду. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що покарання за тяжкістю не відповідає особі засудженого, оскільки жодної погрози вбивством відносно потерпілої обвинувачений не виказував, а також жодного працівника поліції не було допитано, як свідка на досудовому розслідуванні та в судовому засіданні.

Заслухавши доповідача,

пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу захисника та просив задовольнити її, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечував;

пояснення захисника який також свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечував;

думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, натомість просив задовольнити свою апеляційну скаргу,

пояснення потерпілих та їх представника, які просили відмовити в задоволенні апеляційних скарг прокурора та захисника, а вирок Обухівського районного суду від 17.02.2016 року щодо ОСОБА_11 залишити без змін;

перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішенням, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.

У відповідності з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин справи, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз змісту обвинувального акту щодо ОСОБА_11 указує на те, що при його складанні прокурором не було дотримано зазначених вище вимог закону, оскільки направлений ним обвинувальний акт не містить у собі сформульованого ОСОБА_14 обвинувачення у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186. ч.1 ст.129 КК України.

Так, обвинувальний акт містить лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування та правову кваліфікацію його дій.

Виклад фактичних обставин не може одночасно вважатись і підміняти собою формулювання обвинувачення, як помилково дійшов слідчий, яким складено обвинувальний акт та прокурор, який його погоджував і підписував.

Залишивши поза увагою відсутність сформульованого обвинувачення щодо ОСОБА_11 , а відтак висунутого обвинувачення ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, суд першої інстанції ухвалив обвинувальний вирок, чим порушив вимоги передбачені ст. 370 КПК України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішення застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. З ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії), п. 79). Крім того Європейський суд з прав людини нагадує,що положення зазначеного вище підпункту «а» п. З ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії, п. 34).

Право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «в» п. З ст. 6 Конвенції (див. рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції , п. 54).

Крім того. Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 6.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності`розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення відповідного злочину, визначається лише вартістю цього майна, яка виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденогомайна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування завданих злочином збитків - за відповідними цінами на час вирішення справи в суді. За відсутності зазначених цін на майно його вартість може бути визначено шляхом проведення відповідної експертизи.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вартість майна за епізоду за ч.2 ст.186 КК України не визначена в порядку, передбаченому законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності висунутого обвинувачення порушує гарантованізаконом процесуальні права ОСОБА_11 , в тому числі і право на захист, а ухвалене судове рішення за таких обставин повинно бути визнане незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підлягає скасуванню.

За названих вище обставин апеляційний суд не має можливості усунути зазначені порушення так як не має права розглядати обвинувачення, що не було предметом розгляду судом першої інстанції.

Тому, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_10 задовольнити частково, та виходячи з загальних засад кримінального провадження - ст.. 7, 9 КПК України та положень ч. 1 ст. 412, 415 КПК України - призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Доводи апеляційних скарг щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи на даний час не можуть бути перевірені апеляційним судом , оскільки, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права наперед вирішувати питання доведеності чи недоведеності обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Обухівського районного суду Київської області від 17 лютого 2016 року щодо ОСОБА_11 скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С У Д Д І: