АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/381/16 Справа № 216/1356/16-к Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст.171 КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 березня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі головуючого- судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі- ОСОБА_5
за участю представника ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» - адвоката ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську матеріали за апеляційною скаргою представника ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 березня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 від 09 березня 2016 року, погоджене з прокурором Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_9 , про арешт майна,-
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 березня 2016 року /а.с.п.9-10/ задоволено клопотання слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 від 09 березня 2016 року, погоджене з прокурором Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_9 та накладено арешт на автобус «РУТА 22 ИНВА СПГ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 від 21 липня 2012 року, що належить на праві приватної власності Публічному Акціонерному Товариству «ПІВНІЧТРАНС», юридична адреса: місто Одеса, 21 км.Старокиївської дороги, із забороною власнику та довіреним (уповноваженим) ним особам користуватися та розпоряджатися зазначеним автобусом до закінчення досудового розслідування та судового провадження, з дозволом зберігати автобус на території спеціального майданчику Інгулецького ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області, за адресою Кривий Ріг, вул.Мануїльського, 9б, до закінчення досудового розслідування та судового провадження.
Свої висновки слідчий суддя, посилаючись на вимоги ст.110 КПК України, ст.131 КПК України, ст.132 КПК України, ст.167 КПК України, ст.170 КПК України, ст.171 КПК України, ст.309 КПК України, обґрунтовує встановленими органом досудового розслідування обставинами, відповідно до яких , 04 березня 2016 приблизно, о 13 годині в Інгулецькому районі міста Кривого Рогу по вулиці Панаса Мирного, з боку проспекту Південного, в напрямку вулиці Кімівської рухався зазначений вище автобус під керуванням водія ОСОБА_10 і під час руху, при виконанні водієм маневру повороту ліворуч у напрямку вулиці Кімівської, із салону автобусу, через задні двері випав малолітній пасажир ОСОБА_11 , 2009 року народження, на проїзну частину дороги, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої треті правої голені зі зміщенням та був доставлений до дитячої лікарні, з подальшою госпіталізацією, на підставі чого слідчий суддя і прийшов до висновку, що є необхідність в арешті зазначеного транспортного засобу, оскільки є підстави вважати, що вказаний автобус є предметом вчинення злочину, з метою збереження речових доказів в ході досудового слідства у даному кримінальному провадженні і здійснення перевірки механізму та обставин настання ДТП, а саме стану та функціонування механізму замку в автобусі, а також безпосередньо самих задніх дверей, для проведення експертизи технічного стану із залученням автобусу, для з`ясування механізму травмування особи потерпілого, з метою огляду салону автобусу на предмет безпечності його конструкції та подальшого проведення слідчого експерименту в умовах салону даного конкретного автобусу із залученням малолітнього ОСОБА_11 . Крім того слідчий суддя вказав, що використання даного автобусу, його ремонт, відчуження можуть приховати або знищити сліди кримінального правопорушення, які маються в автобусі та не виключають можливість умисної зміни конструкції замку та безпосередньо задніх дверей вказаного автобуса з метою приховування слідів кримінального правопорушення в разі повернення транспортного засобу власнику.
Не погоджуючись з рішенням, прийнятим слідчим суддею, скаржником- директором ПАТ «Північтранс» ОСОБА_8 була подана апеляційна скарга, відповідно до якої останній просить скасувати ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 березня 2016 року про накладення арешту на зазначений вище транспортний засіб, в клопотанні слідчого про накладення вищевказаного майна- відмовити.
В обґрунтування своїх вимог особа, яка подала апеляційну скаргу, з посиланням на ст.41 Конституції України, ст.1 Протоколу до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.170 КПК України-ст.175 КПК України, вказує, що вищевказане вилучене майно використовується для здійснення підприємницької діяльності і на даний час його відсутність завдає підприємству значних збитків та матеріальних втрат. Однак при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя не врахував співрозмірність та наслідки даного заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки накладення арешту призведе до неможливості здійснення господарської діяльності.
Не може вважати обґрунтованим скаржник і посилання слідчого на те, що в ході проведення досудового слідства може виникнути необхідність проведення експертизи технічного стану із залученням вилученого транспортного засобу, оскільки дане не є належним обґрунтуванням і не доводить достатніх підстав вважати, що без накладення арешту існує реальна загроза приховання або знищення слідів кримінального правопорушення.
Крім вказаного скаржник наголошує, що відповідно до чинного законодавства до клопотання мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, які б підтверджували призначення слідчих дій із залученням автобусу.
Усе вищезазначене, вважає скаржник, свідчить про те, що зміст ухвали слідчого судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 березня 2016 року обмежений повторюванням формальних підстав для накладення арешту.
Крім того, відповідно до клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт вказує, що вказана ухвалу суду була винесена без виклику представників власників майна і була отримана скаржником лише 16 березня 2016 року.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника ПАТ «ПІВНІЧТРАНС»- адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, доводи слідчого, який заперечував проти задоволення апеляції, зазначивши, що за вказаний період проведено оцінку технічного стану автобуса, слідчий експеримент для з`ясування технічного стану замка задніх дверей на предмет їх самовільного відкриття при здійсненні повороту ліворуч, планується проведення слідчого експерименту за участю малолітнього потерпілого, який на даний час проходить лікування, будуть призначені криміналістичні експертизи, вивчивши надані матеріали кримінального та судового проваджень, обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_12 підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст.395 КПК України на ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Частиною 1 ст.117 КПК України передбачено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.
Як слідує з ст.116 КПК України строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту.
Таким чином, виходячи з наведеного вище, а саме з того, що ухвала слідчого судді від 10 березня 2016 року постановлена без виклику скаржника, отримана представником останнього лише 16 березня 2016 року, які б то не було дані про направлення даної ухвали та отримання її скаржником в іншу дату в матеріалах провадження відсутні /а.с.п.11/, як вбачається з поштового конверту, апелянтом дана апеляційна скарга була подана до поштового відділення «Експрес пошта» 21 березня 2016 року /а.с.п.47/, колегія суддів вважає, що строк на подачу апеляційної скарги на зазначену ухвалу слідчого судді першої інстанції не було пропущено.
Разом з тим колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі- Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно з вимогами п.1) ч.2 ст.171 КПК України арешт майна допускається в тому числі з метою збереження речових доказів, при цьому, згідно вимог ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
04 березня 2016 року зазначений транспортний засіб- автобус «РУТА 22 ИНВА СПГ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 від 21 липня 2012 року, що належить на праві приватної власності Публічному Акціонерному Товариству «ПІВНІЧТРАНС», юридична адреса: місто Одеса, 21 км.Старокиївської дороги, у відповідності до вимог ст.98 КПК України було визнано речовим доказом.
09 березня 2016 року, з огляду на офіційні вихідні, з дотриманням вимог ст.171 КПК України, слідчий СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , погодивши з прокурором Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_9 , звернувся з клопотанням, про арешт зазначеного транспортного засобу /а.с.п.1/, обґрунтовуючи його тим, що в ході досудового слідства, для перевірки механізму та обставин настання ДТП, а саме стану функціонування замку, а також безпосередньо самих задніх дверей, може виникнути необхідність проведення експертизи технічного стану із залученням автобусу, а також, для з`ясування механізму травмування малолітнього ОСОБА_11 , необхідність огляду салону автобусу не предмет безпечності його конструкції та подальшого проведення слідчого експерименту в умовах салону даного засобу із залученням потерпілого, а використання даного автобусу, його ремонт, відчуження можуть приховати або знищити сліди кримінального правопорушення, які маються в автобусі.
Виходячи з наведеного вище колегія суддів приходить до наступного.
Так, частиною 1 ст.131 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п.7) ч.2 ст.131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст.170 КПК України-ст.173 КПК України.
Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що дослідивши матеріали клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження в межах своєї компетенції, слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість зазначеного вище клопотання від 09 березня 2016 року про арешт майна /а.с.п.1/, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, вислухав доводи прокурора та слідчого, належним чином дослідив додані до нього документи, який слідчий обґрунтував своє клопотання /а.с.п.3,4,5/ та фактичні обставини, вказані у клопотанні і дійшов вмотивованого висновку про накладення арешту на автобус «РУТА 22 ИНВА СПГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 від 21 липня 2012 року належить на праві приватної власності Публічному Акціонерному Товариству «ПІВНІЧТРАНС», юридична адреса: місто Одеса, 21 км.Старокиївської дороги, котрий органом досудового розслідування, визнано речовим доказом /а.с.п.5/, з забороною власнику та довіреним (уповноваженим) ним особам користуватися та розпоряджатися зазначеним транспортним до закінчення досудового розслідування та судового провадження, з дозволом зберігати автобус на території спеціального майданчику Інгулецького ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області, за адресою Кривий Ріг, вул.Мануїльського, 9б, протягом вказаного терміну.
При цьому слід відмітити, що відсутність повідомлення про підозру в кримінальному провадженні не позбавляє слідчого права звернутися з клопотанням про арешт майна для забезпечення доказової бази в кримінальному провадженні, про що йдеться в ст.170 КПК України, оскільки відповідно до вимог ст.214 КПК України, ст.223 КПК України, після внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування та проводять слідчі (розшукові) дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у кримінальному провадженні, а повідомлення про підозру, згідно з п.3) ч.1 ст.276 КПК України, здійснюється тільки за наявності достатніх доказів для підозри конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення, а тому дане не є перешкодою для вирішення питання про арешт майна, яке відповідає критеріям, зазначеним ст.170 КПК України, для забезпечення доказової бази у кримінальному провадженні на підставі вищевикладених положень чинного КПК України.
Разом з тим, мотивуючи свою ухвалу слідчий суддя безпідставно послався на вимоги ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо окремих питань накладення арешту на майно з метою усунення корупційних ризиків при його застосуванні» № 769-VIII від 10 листопада 2015 року, який набрав чинності 11 грудня 2015 року, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст.5 КПК України процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент прийняття такого рішення, в той час, коли на день постановлення ухвали діяла нова редакція ст.170 КПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що хоча слідчим суддею і обґрунтовано визначені завдання, мета та підстави застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, однак рішення слідчого судді постановлене з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що є підставою, згідно з положеннями ч.1 ст.412 КПК України, для скасування ухвали слідчого судді Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 березня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 від 09 березня 2016 року, погоджене з прокурором Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_9 , про арешт майна автобусу «РУТА 22 ИНВА СПГ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який, на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 від 21 липня 2012 року належить на праві приватної власності Публічному Акціонерному Товариству «ПІВНІЧТРАНС», юридична адреса: місто Одеса, 21 км.Старокиївської дороги та постановленні колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області нової ухвали, з задоволенням зазначеного клопотання та частковим задоволенням апеляції ОСОБА_8 .
Приймаючи до уваги той факт, що стосовно зазначеного вище транспортного засобу, який, на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 від 21 липня 2012 року належить на праві приватної власності Публічному Акціонерному Товариству «ПІВНІЧТРАНС», юридична адреса: місто Одеса, 21 км.Старокиївської дороги /а.с.п.3/ існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що він є доказом злочину, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а саме ст.98 КПК України, останній визнаний речовим доказом /а.с.п.5/, що витікає з досліджених в тому числі в суді апеляційної інстанції матеріалів, з метою забезпечення кримінального провадження, збереження останнього та запобігання таким ризикам, як його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі, відчуження необхідно задовольнити клопотання слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 від 09 березня 2016 року, погоджене з прокурором Криворізької місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_9 , накласти арешт на зазначений автобус «РУТА 22 ИНВА СПГ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 від 21 липня 2012 року належить на праві приватної власності Публічному Акціонерному Товариству «ПІВНІЧТРАНС», юридична адреса: місто Одеса, 21 км.Старокиївської дороги, заборонивши розпоряджатися та користуватися зазначеним майном,з дозволом зберігати автобус на території спеціального майданчику Інгулецького ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області, за адресою Кривий Ріг, вул.Мануїльського, 9б.
Доводи скаржника в апеляції про те, що вищевказане вилучене майно використовується для здійснення підприємницької діяльності і на даний час його відсутність завдає підприємству значних збитків та матеріальних втрат, в той час, як стосовно арештованого майна слідчими органами не проводиться жодних слідчих дій, а також посилання скаржника на неврахування співрозмірності заподіяної шкоди вартості арештованого майна, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються наведеними вище доводами, в тому числі процесуальними документами, наданими для огляду слідчим в судовому засіданні суду апеляційної інстанції та долученими до матеріалів судового провадження в копіях, а саме постановою про проведення акту оцінки технічного стану зазначеного транспортного засобу, самим актом оцінки автобуса, протоколом про проведення слідчого експерименту з залученням транспортного засобу.
На підставі наведеного вище, керуючись ст.170 КПК України, ст.173 КПК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року), ч.2 ст.376 КПК України, ст.405 КПК України, п.2) ч.3 ст.407 КПК України, ст.418 КПК України, ст.422 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу представника ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» ОСОБА_8 - задовольнити частково.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4