АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №646/2704/16-к Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Справа №11кп/790/1491/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.125 КПК України
УХВАЛА
Іменем України
07 липня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07.04.2016р. стосовно ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, непрацюючий, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України судимості не має,

засуджений за ч.2 ст.125 КК України до 2(двох) років обмеження волі.

Цим же вироком вирішені питання щодо речових доказів у порядку передбаченому ст.100 КПК України та розв`язаний цивільний позов потерпілого.

Згідно вироку, ОСОБА_8 , 29.01.2016р., о 23год. 50хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , на підґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, що виникли між ними раніше в цей же день внаслідок конфлікту на поминах їх спільного товариша, прибув до місця мешкання потерпілого ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , та покликав його на вулицю. Після того, як ОСОБА_9 вийшов на подвір`я, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи настання відповідних суспільно небезпечних наслідків, наніс останньому не менше двох ударів електричним шокером в область шиї та в область тулуба, та не менше двох ударів молотком по голові в область потилиці та обличчя, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 забиті рани на голові, обличчі, садну та синець на грудній клітці, які утворились від травматичної дії тупих твердих предметів, садну за механізмом тертя-ковзання, забиті рани та синці за механізмом удара-сдавлення, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В апеляційній скарзі захисник не оскаржуючи висновків суду щодо доведеності вини обвинуваченого в інкримінованому злочину за встановленими фактичними обставинами вважає, що призначене покарання є несправедливим в наслідок суворості і просить вирок суду в цій частині змінити призначивши більш м`який вид покарання або застосувати ст.75 КК України. В обґрунтування своїх вимог апелянт вказує, що обвинувачений вину визнав повністю, справа розглядалась в порядку ч.3 ст.349 КПК України, проходить курс добровільного лікування синдрому залежності від опіоїдів, характеризується позитивно, матеріальну шкоду відшкодував добровільно в повному обсязі

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого в підтримку апеляції, прокурора, який просив залишити призначене судом першої інстанції покарання без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається, з вироку обвинувачений винним себе в скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю, а фактичні обставини встановлені у порядку ч.3 ст.349 КПК України, що позбавляє права учасників судового провадження права оскаржувати їх (т.1 а.с.26).

Встановленим обставинам суд дав правильну кваліфікацію за ч.2 ст.125 КК України як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Звідси, апеляційна інстанція перевіряє вирок суду лише в частині призначеного обвинуваченому покарання.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ст.75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді обмеження волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував: ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєного злочину, дані про особистість обвинуваченого, а також ті обставини, що останній в силу ст.89 КК України не має судимості, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, з 2014 року перебуває на обліку в КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер», за місцем мешкання характеризується посередньо, обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, тож на підставі наведеного прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання цього обвинуваченого можливо в умовах обмеження волі.

Відповідно до абз.4 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Тож, щире каяття характеризує поведінку винного після вчинення злочину з позиції його психологічної переорієнтації щодо скоєного.

Так, згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 , визнав себе винним повністю, завдану шкоду відшкодував, проходить курс добровільного лікування синдрому залежності від опіоїдів, характеризується позитивно на що звертає увагу апелянт у своїй апеляції.

Отже, з урахуванням санкції ч.2 ст.125 КК України призначене обвинуваченому покарання слід визнати справедливим в розумінні ст.414 КПК України.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що приймаючи до уваги вищенаведені обставини, про тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, слід прийти до висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання оскільки таку особу неможна визнати суспільно-небезпечною.

Таким чином, колегія суддів встановила, що суд не застосувавши ст.75 КК України не застосував закон, який підлягає застосуванню, а це згідно п.4 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для зміни судового рішення.

Тож апеляційні доводи захисника, колегія суддів визнає обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу, а тому апеляцію слід задовольнити змінивши вирок суду в частині призначення покарання.

Керуючись ст.ст.405, 407, п.4 ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст.413, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника задовольнити.

Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07.04.2016р. стосовно ОСОБА_8 в частині призначення покарання змінити.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного вищевказаним вироком покарання з іспитовим строком 2(два) роки та покладанням на нього обов`язків передбачених п.п.2-4 ч.1 ст.76 КК України.

В іншій частині той же вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді