Кримінальне провадження № 1-кп/760/621/16
Справа № 760/7699/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2016 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

а також:

прокурора: ОСОБА_5

представників потерпілого: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_9

обвинуваченого: ОСОБА_10

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000037 від 03 лютого 2016 року відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2007 р.н., з вищою освітою, працюючого першим заступником генерального директора ПАТ "Укртранснафта", раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 344 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До Солом`янського районного суду м. Києва 26 квітня 2016 року надійшов обвинувальний акт з додатками у зазначеному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 344 КК України.

Прокурор вважає за можливе призначити обвинувальний акт до судового розгляду. Потерпілий та його представники думку прокурора підтримали. Захисник та обвинувачений заявили клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, вказавши, що обвинувачення не є конкретизованим та стороні захисту не зрозумілим.
Вислухавши доводи учасників судового розгляду, суд прийшов до наступних висновків.

В даному обвинувальному акті детектив викладає обставини кримінального правопорушення, які прокурор, що затверджував даний акт вважає встановленими.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка в свою чергу містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Зокрема, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення.

Під час підготовчого судового розгляду обвинувачений вказав, що не розуміє суті пред`явленого обвинувачення, стосовно того які незаконні дії йому інкримінуються. Вказав, що в обвинувальному акті про це не зазначено.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження та дослідивши зміст обвинувального акту, суд прийшов до наступних висновків.

Виходячи із змісту викладу фактичних обставин правопорушення, що зазначені в п. 5 обвинувального акту "Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення" та змісту пред`явленого обвинувачення, що зазначений в п. 5.1 "Формулювання обвинувачення та правова кваліфікація", крім іншого, ОСОБА_10 обвинувачується, зокрема також в тому, що він на виконання злочинного задуму 31.01.2016 р. в період між 21 та 22 годиною, маючи на меті вплинути на дії уповноваженої особи, усвідомлюючи відсутність успіху у своїх попередніх незаконних діях, продовжуючи незаконний вплив шляхом переконання та можливого залякування потерпілої особи державного діяча, вказуючи на його підтримку з боку осіб, які займають керівні посади в державі та від яких ОСОБА_11 має безпосередню службову залежність… надіслав останньому текстові повідомлення, де зазначив завідомо неправдиві відомості…".

Таким чином, у викладі фактичних обставин правопорушення та пред`явленому обвинуваченні детектив та прокурор роблять припущення щодо можливого залякування потерпілого (а.с. 7, 13), що є грубим порушенням діючого українського та міжнародного законодавства, оскільки пред`явлене обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. Дана норма є імперативною, розширеному тлумаченню не підлягає, і визначає, що лише встановлені (а не можливі) фактичні обставини можуть міститися в обвинувальному акті.

Крім того, неодноразово вказуючи на "залякування" потерпілого в тексті обвинувального акту у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення, детектив та прокурор не згадують дану обставину у кінцевому висновку щодо пред`явленого обвинувачення та правовій кваліфікації правопорушення (останні два абзаци п. 5.1) (а.с.15).

Натомість, в даному висновку і правовій кваліфікації з`явилася інша обставина "схиляння", що раніше по тексту обвинувального акту була відсутня.

Таким чином, із змісту обвинувального акту не зрозуміло чи інкримінується обвинуваченому "залякування", як форма незаконного впливу, чи ні. І на якій підставі інкримінується "схиляння". А тому дана обставина не може вважатися встановленою у контексті вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК.

Крім того, в змісті обвинувального акту не зазначено в чому полягали, на думку сторони обвинувачення "схиляння" та дійсне "залякування", і який вони мали зовнішній прояв. Зазначено лише про "можливе залякування", що, як вже зазначалося вище, є припущенням, виходячи із суті даного формулювання.

Відповідно до п. а) ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Крім того, про необхідність чіткого формулювання обвинувачення, тобто, про ті факти, що, на думку сторони обвинувачення, мали місце, вказує у своєму рішенні Європейський суд з прав людини в справі "Маттоціа проти Італії". В даному рішенні ЄСПЛ зазначає, що це є необхідним для підготовки для адекватного захисту.

Так, суд зазначив, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Таким чином, неконкретність обвинувачення позбавляє обвинуваченого можливості захищатися належним чином, про що він сам заявив в підготовчому судовому засіданні, оскільки суть пред`явленого обвинувачення в цій частині йому не зрозуміла.

Виходячи із зазначеного, суд наголошує, що для приведення обвинувального акту у відповідність до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК та п. а) ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції, детективу та прокурору необхідно визначитись: чи на їх думку з боку ОСОБА_10 відбувалося залякування ОСОБА_8 , чи ні. І якщо так, то вчиненням яких дій воно, на їх думку, виражалося, про що зазначити в обвинувальному акті.

Що стосується "схиляння", то в контексті вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, виклад цих обставин також повинен бути обов`язково здійснений в обвинувальному акті, якщо прокурор їх вважає встановленими.

В рішенні від 9.10.2008, прийнятому у справі «Абрамян проти Росії», вказано: «Деталі скоєння злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він офіційно вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, в підготовчому судовому засіданні прокурор прямо вказала, що ОСОБА_10 не подавав документи до приймальні потерпілого особисто, а це робили інші особи. Дані особи є встановленими та є свідками в провадженні. Разом з тим, в пред`явленому обвинуваченні дана обставина упущена. Про те, що вчинення кримінального правопорушення відбувалося за допомогою інших осіб, в обвинувальному акті взагалі не згадується. Прокурор не пояснила, чому дана обставина, яку прокурор вважає встановленою, всупереч вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК в обвинувальному акті не зазначена, не зважаючи на те, що саме ця обставина і стала вирішальною для визначення територіальної підсудності Солом`янському районному суду в суді апеляційної інстанції, копія ухвали якого міститься в матеріалах справи.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. Дана вимога є обов`язковою.

Виходячи із зазначеного, в підготовчому судовому засіданні встановлено, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Кримінального процесуального кодексу України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання. Потерпілий та його представники поклалися на розсуд суду. Захисник та обвинувачений проти його задоволення заперечували, вказавши на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Розглядаючи клопотання щодо обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, суд вважає, що дане клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд підтримує думку прокурора про існування ризиків незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого, оскільки саме у вчиненні такого впливу він обвинувачується. Існування інших ризиків, прокурором в підготовчому судовому засіданні не доведено. Так, в суді встановлено, що обвинувачений неодноразово виїжджав за кордон, в тому числі і по службових справах, повертався в Україну і весь час, поки до нього не були застосовані запобіжні заходи, добросовісно з`являвся у всі судові засідання, від суду не переховувався.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КПК України, суд має право зобов`язати обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду, або до іншого органу державної влади, визначеного судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 55, 291, 314 Кримінального процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000037 від 03 лютого 2016 року відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 344 КК України - повернути прокурору.

Клопотання прокурора задовольнити частково. Застосувати до ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, зобов`язавши його прибувати до суду, слідчого чи прокурора за кожною вимогою, а також покласти на нього обов`язок, передбачений ч. 5 ст. 194 КПК України утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_12 строком на два місяці до 03 жовтня 2016 р. включно.

Контроль за виконанням даної ухвали в частині особистого зобов`язання покласти на прокурора ОСОБА_5 .

Ухвала в частині повернення обвинувального акту може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3