АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/306/16 Справа № 205/7349/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002567 від 25 липня 2015 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року, яким:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська, українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, раніше судимого:
1.13.08.2008 року Ленінським районним судом міста Дніпропетровська за ч.3 ст. 185, ч.2 263 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнився 13.08. 2011 року по відбуттю покарання, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним, за ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

По справі відповідно до ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів.
Згідно вироку суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.

24 липня 2015 року приблизно о 02:30 годині, ОСОБА_6 , знаходячись біля домоволодіння громадянки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , побачив, що ворота гаражу вищезазначеного домоволодіння відчиненні та в ньому знаходиться велосипед.
Так, реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії залишаються непоміченими стороннім особам, діючи таємно, повторно, з корисливих мотивів, скориставшись вільним доступом до вищезазначеного гаражу, проник до нього та таємно для оточуючих викрав велосипед марки «Diamant», сірого кольору. Після чого, з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, а саме продав, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду, згідно висновку експерта ГО-2735 від 25.07.2015 року, на загальну суму 4 000 гривень 00 копійок.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити вирок суду першої інстанції і застосувати положення статей 69,75 КК України, призначивши більш м`яке покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Просить врахувати, що він знаходиться на обліку у туберкульозному диспансері, та являється ВІЛ інфікованим. Також зазначає що потерпіла ОСОБА_8 не має до нього претензій щодо матеріального та морального характеру. Він щиро розкаявся, визнав свою провину, та допомагав слідству.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, пояснення обвинуваченого, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, в межах поданої скарги, обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає доводи обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі щодо невідповідності призначеного покарання являються необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання, суд у повній мірі дотримався вимог зазначеного закону.

Норми Особливої частини КК України мають базуватися на нормах Загальної частини КК України. Це спеціально зазначено законодавцем у ст. 65 КК України, якою встановлено загальні засади призначення покарання.

Згідно до ч.1 цієї статті суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті( санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого, особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Ураховуючи ці положення закону, суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції Особливої частини КК України, а й із тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентується цілі, система покарань,підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язанні з призначенням покарання, здатні вплинуть на обрання судом певних йому виду і міри.

Дотримуючись наведених вимог, суд першої інстанції, обираючи обвинуваченому, покарання в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України, врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не одноразово притягувався до кримінальної відповідності, не має на утриманні сім`ї або малолітніх дітей.

Також судом обґрунтовано ураховані обставини згідно ст.67 КК України, які обтяжують покарання, а саме рецидив злочину.

Колегія суддів вважає що суд першої інстанції обґрунтовано призначив покарання для відбування покарання на підставі ч. 3 ст. 185 КК України з урахуванням того, що обвинувачений щиро покаявся у скоєному злочині, сприяв встановленню істини у провадженні, повернув викрадене майно , а тому призначив покарання в мінімальних межах ч.3 ст. 185 КК України.

За таких обставин обвинувачений не навів інших переконливих підстав для пом`якшення кримінального покарання, та застосування вимог ст. 75 КК України, а також інших обставин, які істотно знижують ступень тяжкості вчиненого злочину та є підставами для застосування вимог ст. 69 КК, а тому колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання є необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових правопорушень.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року відносно ОСОБА_6 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченим, який знаходиться під вартою з моменту отримання ним копії ухвали.

Судді апеляційного суду:
----------------------- ----------------------- ------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4