Справа № 191/3986/15-к
Провадження № 1-кп/191/157/16
У Х В А Л А
іменем України
26 липня 2016 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря- ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001018 від 26 травня 2015 року відносно:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в с. Іларіонове, Синельниківського району Дніпропетровської області, з середньою освітою, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю прокурора- ОСОБА_4 ,

обвинуваченого- ОСОБА_5 ,

представника потерпілого- ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:
22 квітня 2016 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001018 від 26 травня 2015 року відносно ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні 26 липня 2016 року обвинувачений ОСОБА_3 заявив суду клопотання про зміну йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Клопотання обґрунтовано тим, що на момент обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачений перебував на лікуванні і реабілітації в реабілітаційному центрі при церкві Св. Луки, крім того, він повідомляв про своє місце перебування Кримінально-виконавчу інспекцію за місцем перебування.

Обвинувачений пояснив, що він не має наміру скриватися від суду та впливати на свідків, а тому просив суд змінити запобіжний захід на більш м`який.

Прокурор та представник потерпілого заперечували проти задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу.

Прокурор вважає, що станом на 26 липня 2016 року ризики не відпали і оскільки обвинуваченому ОСОБА_3 вже обирався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який був порушений обвинуваченим, що стало підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то на цей час у суду відсутні підстави для обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу .

Суд вислухав сторони кримінального провадження і встановив наступне.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду від 18.09.2015 року обвинуваченому ОСОБА_3 був обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

У зв`язку з відсутністю обвинуваченого за місцем проживання і неявкою на виклики органу досудового розслідування- обвинувачений був оголошений в розшук.

На підставі ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року ОСОБА_3 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У відповідності до ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Згідно п.1 ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Доводи на які посилається обвинувачений ОСОБА_3 в своєму клопотанні про зміну запобіжного заходу на домашній арешт нічим не підтверджуються і спростовуються матеріалами справи, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_3 порушив умови домашнього арешту у зв`язку з чим був оголошений в розшук і взятий під варт у на підставі ухвали суду від 11.04.2016 року.

Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».
Суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Станом на 26 липня 2016 року судовий розгляд не закінчений, свідки не допитані, отже будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

За таких обставин, суд приходить до висновку , що підстави для продовження запобіжного заходу тримання під вартою- не відпали, альтернативні запобіжні заходи не можуть забезпечити належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 .

З урахуванням викладеного суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну йому запобіжного заходу на домашній арешт.

При продовженні обвинуваченому строку дії тримання під вартою суд враховує, те що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 є тяжким, за вчинення якого передбаченого покарання у вигляді позбавлення волі строком понад три роки; він раніше не судимий, був оголошений в розшук у зв`язку з неявкою на виклики до правоохоронних органів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне продовжити ОСОБА_3 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.331 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про заміну йому запобіжного заходу на домашній арешт- відмовити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вигляді тримання під вартою продовжити на 60 ( шістдесят) днів до 23 вересня 2016 року включно.

Судове засідання відкласти на 13 год. 18 серпня 2016 р.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1