Дата документу Справа № 333/5763/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1102/16
Єдиний унікальний № 333/5763/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 4 ст. 187 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
захисника обвинуваченої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002902, за апеляційною скаргою (з урахуванням змін) обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок колегії суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2016 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Райське Вільнянського району Запорізької області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, проживаючого адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 21.09.2004 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України з випробувальним терміном на 2 роки;
- 30.12.2005 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ст. 70, ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі; 17.12.2008 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 6 місяців 18 днів;
- 08.05.2012 року Михайлівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України з випробувальним терміном на 2 роки;
- 23.12.2014 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України з випробувальним терміном на 1 рік 6 місяців;
визнано винуватим у вчиненні кримінальних, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України та призначено покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 23.12.2014 року і остаточно призначено покарання у виді 8 (восьми) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою. Строк відбування покарання рахується з моменту фактичного затримання 24.06.2015 року. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано строк тримання під вартою з 24.06.2015 року по день постановлення вироку з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Також вказаним вироком засуджено ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосовно якої вирок не оскаржується.
Цивільний позов ПАТ «Укртелеком» задоволено повністю і ухвалено стягнути на користь останнього з ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 6 249 грн. 88 коп. Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково та ухвалено стягнути пропорційно з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 379 грн. 62 коп. та моральну шкоду в розмірі 40 000 грн., з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 379 грн. 62 коп. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.
Вирішена доля речових доказів.
Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 12.05.2015 року, приблизно о 15 год. 20 хв., ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись біля будинку № 16 по вул. Автозаводській в м. Запоріжжі, проник до каналізаційного колодязя, звідки шляхом демонтажу, таємно викрав мідний кабель марки ТППеп 100х2х0,4 довжиною 60 м, вартістю 51 грн. 15 коп. за 1 м, на загальну суму 1 749 грн. 33 коп.
В ніч на 30.05.2015 року, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись біля під`їзду № 5 будинку № 9 по вул. Ситова в м. Запоріжжі, шляхом пошкодження скла задньої лівої двері автомобіля «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить потерпілій ОСОБА_12 , проник до салону вказаного автомобілю, звідки таємно викрав майно останньої на загальну суму 400 грн.
01.06.2015 року, приблизно о 10 год. 30 хв., ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, через незачинені двері проник до приміщення кабінету ЦСО дитячої лікарні № 1, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Комарова, будинок № 12, звідки таємно викрав мобільний телефон «Samsung Duos», вартістю 300 грн., що належить потерпілій ОСОБА_13
24.06.2015 року, приблизно 01 год. 00 хв., ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів, з прямим умислом, спрямованим на відкрите викрадення чужого майна, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , знаходячись на території дачного кооперативу «Радуга», розташованого по вул. Дослідна Станція в м. Запоріжжі, достовірно знаючи, що потерпілий ОСОБА_11 знаходиться вдома, перелізли через паркан на територію дачної ділянки АДРЕСА_2 вказаного дачного кооперативу, де за допомогою заздалегідь приготовленої лопати почали викопувати часник.
В цей час, потерпілий ОСОБА_11 з метою припинення злочинних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вийшов з приміщення дачного будинку та почав зближуватись з ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , виходячи за рамки реалізації спільного з ОСОБА_9 умислу на відкрите викрадення чужого майна, підкравшись ззаду до ОСОБА_11 , з метою заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, здійснив напад на нього, наніс не менше п`яти ударів лопатою по голові та різним частинам тіла ОСОБА_11 , позбавивши його таким чином можливості чинити активний опір та умисно заподіяв потерпілому відкритий вдавлений перелом лівої тім`яної кістки, який має ознаки тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент їх заподіяння; рану в правій тім`яній області, наслідком загоєння якої є рубець, накопичування крові у порожнинах лівої скроневої кістки, зі скупченням газу в м`яких тканинах скроневої області, які в сукупності мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Після цього, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 заволоділи майном ОСОБА_11 на загальну суму 1 150 грн.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 посилаючись на незаконність вироку через невідповідність призначеного покарання даним про його особу, зазначає, що суд не з`ясував усіх обставин його життя, зокрема тих, що підштовхнули до вчинення незаконних дій в умовах тяжкої економічної обстановки в державі та високого рівня безробіття, а тому просить оскаржуваний вирок змінити та призначити йому покарання, яке відповідає його особистості.
До початку апеляційного розгляду обвинувачений подав уточнену апеляційну скаргу (фактично змінену), в якій посилаючись на незаконність вироку через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і його особі зазначає, що крадіжок не вчиняв, а процесуальні документи в поліції підписав перебуваючи у нетверезому стані. Крім того, вказує, що не вчиняв і розбою, оскільки був впевнений, що земельна ділянка належить ОСОБА_9 , яка попросила його допомогти їй по господарству, а ОСОБА_11 вдарив сприймаючи погрозу рушницею останнім реальною, тобто в його діях мало місце перевищення меж самооборони. Тому просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника і обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема і в останньому слові, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який вважав, що судове рішення слід залишити без змін, захисника обвинуваченої ОСОБА_9 , яка не підтримала доводи скарги; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга (з урахуванням змін) обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у скоєнні злочинів, згідно з формулюванням обвинувачення, визнаного судом доведеним, ґрунтуються на повному і всебічному досліджені наданих доказів, їх аналізі і належній оцінці, відповідають вимогам закону і не викликають сумнівів у своїй правильності.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 349, ч. 2 ст. 394 КПК України, суд апеляційної інстанції не перевіряє доводи апеляційної скарги обвинуваченого в частині доведеності його вини у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він визнав себе винним в зазначеній частині обвинувачення і був попереджений про наслідки скороченого дослідження доказів за цим обвинуваченням.

Перевіряючи обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, суд першої інстанції дослідив покази потерпілого ОСОБА_11 , який повідомив, що вночі 24.06.2015 року він виявив на своїй дачній ділянці ОСОБА_9 і ОСОБА_7 , крикнув, що буде стріляти, зробив один постріл з рушниці вбік, після чого ОСОБА_7 кинувся на нього, почалася бійка, обвинувачений лопатою наніс йому кілька ударів по голові, спині, плечу і нозі, а коли потерпілий втратив свідомість, ОСОБА_7 і ОСОБА_9 заволоділи рушницею і часником.
Згідно з висновками судово-медичних експертиз № 2683 і № 2684 від 11.07.2015 року у потерпілого ОСОБА_11 виявлені відкритий вдавлений перелом лівої тім`яної кістки, який має ознаки тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент їх заподіяння; рана в правій тім`яній області, наслідком загоєння якої є рубець, накопичування крові у порожнинах лівої скроневої кістки, зі скупченням газу в м`яких тканинах скроневої області, які в сукупності мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
З протоколів огляду місця події від 24.06.2015 року встановлено, що на ділянці № НОМЕР_2 дачного кооперативу «Радуга» виявлені жіночій шльопанець, чоловічий сланець і ліхтарик, на ділянці між будинками АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , виявлені і вилучені лопата зі слідами речовини бурого кольору, пневматична рушниця, сумка з часником.
Відповідно до висновків експертів № 628 від 07.07.2015 року і № 1587 від 07.07.2015 року на робочій поверхні лопати, вилученій під час огляду місця події, встановлена наявність крові людини, яка може мати походження від ОСОБА_11 , а від ОСОБА_7 виключається.
Обвинувачена ОСОБА_9 визнала себе винною повністю і повідомила, що 24.06.2015 року вона з ОСОБА_7 проникли на дачну ділянку потерпілого і крали часник, коли вийшов ОСОБА_11 і почав світити на них ліхтарем, вони почали тікати, вона загубила один шльопанець, але ОСОБА_7 вирішив повернутися за викопаним часником, після чого вона почула звуки боротьби між потерпілим і ОСОБА_7 , який повернувся з рушницею.
Повно і всебічно дослідивши зазначені докази, суд навів у вироку свої міркування щодо їх допустимості і належності до предмету доказування, зазначивши, що кожен з доказів окремо і всі вони в сукупності доводять встановлені фактичні обставини події і відповідно вину ОСОБА_7 у скоєнні розбою. Суд апеляційної інстанції погоджується з мотивами, які наведені у вироку і вважає таку оцінку досліджених доказів правильною. Суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 374 КПК України навів у вироку підстави, з яких не прийняв до уваги твердження обвинуваченого ОСОБА_7 . Суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги такими, що не відповідають дійсності, оскільки посилання обвинуваченого на те, що він вважав що йде на ділянку, яка належить ОСОБА_14 , а також твердження про застосування лопати як способу оборони не відповідають дійсності і спростовані дослідженими доказами. Колегія суддів такі твердження вважає неправдивими, оскільки злочин вчинено у нічний час, обвинувачений ОСОБА_7 після викриття його протиправних дій потерпілим припинив їх, але бажаючи повернути вкрадений часник повернувся до території чужої ділянки і, застосовуючи насильство, небезпечне для життя і здоров`я потерпілого заволодів чужим майном.
Дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ст. 187 ч. 4 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції прийняв до уваги ступінь тяжкості скоєних ним злочинів, дані, що характеризують особу винного, а також стан його здоров`я, на підставі чого призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією статті 187 ч. 4 КК України та в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України. Оскільки злочини вчинені в період відбування покарання за попереднім вироком, судом застосовані положення ст. 71 КК України. За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного покарання, яке на думку колегії суддів є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, суд апеляційної інстанції зараховує в строк покарання ОСОБА_7 термін попереднього ув`язнення з 24.06.2015 року по 02.09.2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу (з урахуванням змін) обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок колегії суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати в строк покарання ОСОБА_7 термін попереднього ув`язнення з 24.06.2015 року по 02.09.2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4