пр. № 1-кп/366/187/2016
№ 336/907/16-к
ВИРОК
Іменем України
01 липня 2016 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участі прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника адвоката ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за звинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Бердянськ Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого місця проживання не має, мешкає зі слів у АДРЕСА_1 , не працюючого, неодруженого, освіта середня, раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем строкової служби Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно всупереч інтересам військової служби в порушення вимог ст.ст. 3-6, 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах особливого періоду, 27 березня 2015 року без поважних причин самовільно залишив місце служби та був відсутній на службі понад один місяць до 06 червня 2015 року включно.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений вину у скоєнні злочину визнав повністю, вказавши, що дійсно 27.03.2015 року без дозволу покинув військову частину для того, щоб допомогти колишній дружині та сину з похороном, а потім працював та був відсутній на службі до 07.06.2015 року, коли самостійно повернувся до військової частини. Відпустки йому не надавали, оскільки він перебував під слідством по іншому кримінальному провадженню, про свою відсутність нікого з керівництва не повідомляв.

Як вбачається з копії військового квитка ОСОБА_4 останній з 05.08.2014 року на підставі Указу Президента України був мобілізований та проходив військову службу на посаді старшого навідника 9 гаубичної артилерійської батареї 3 гаубичного артилерійського дивізіону НОМЕР_2 окремої артилерійської бригади.

Факт самовільної відсутності ОСОБА_4 на військовій службі підтверджується, окрім пояснень обвинуваченого, також актом службового розслідування від 06.04.2015 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932 від 06.12.1991 року особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» № 607 від 21.07.2014 року, затвердженого Законом України № 1595 від 22.07.2014 року оголошено протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом часткову мобілізацію на території декількох областей України, зокрема Запорізької області.
Проаналізувавши в сукупності вищезазначені обставини, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого повністю доведена дослідженими доказами, та кваліфікує його дії як умисне самовільне нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене військовослужбовцем строкової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, за ст. 407 ч. 4 КК України.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не виявлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання, є визнання вини у скоєнні злочину, щире каяття.

Також судом враховується, що ОСОБА_4 є раніше не судимим, перебуває на обліку в КУ «Бердянський психоневрологічний диспансер» з діагнозом «психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності», натомість не має постійного місяця проживання, не працює, за місцем служби характеризується негативно. Документів на підтвердження наявності на його утриманні неповнолітнього сина суду не надано.

В ході судового слідства 01.07.2016 року між прокурором та обвинуваченим в присутності захисника укладено угоду про визнання винуватості, умови якої відповідають вимогам КПК України, не суперечать інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, кваліфікація злочину вірна. Сторонами в судовому засіданні заявлено про затвердження зазначеної угоди та призначення визначеного нею покарання, підтверджено, що укладення угоди було добровільним, а судом роз`яснені наслідки укладення угоди та наслідки її невиконання.

Зважаючи на викладене, суд вбачає підстави для затвердження укладеної угоди та призначення покарання, передбаченого нею.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374, 475 КПК України, ст. 69 КК України, ст. 407 ч. 4 КК України,
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості у скоєнні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України, укладену 01.07.2016 року між ОСОБА_4 та прокурором Військової прокуратури Запорізького гарнізону ОСОБА_3 у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_4 винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України, та призначити з застосуванням ст. 69 КК України більш м`яке, ніж передбачене санкцією статті, покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців.

Копію вироку учасники судового провадження мають право отримати в суді негайно після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1