УХВАЛА
підготовчого судового засідання

13 квітня 2016 року м. Львів
Суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
розглянувши у підготовчому, відкритому судовому засіданні обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, що внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000505 від 02 квітня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно змісту обвинувального акта, затвердженого прокурором 09 лютого 2016 року,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Котлярка, Попільнянського району Житомирської області, громадянина України, раніше не судимого, одруженого, із середньою спеціальною освітою, військовослужбовця військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , " солдата", зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

09 лютого 2016 року повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Як зазначено в обвинувальному акті: « 18 вересня 2014 року солдат ОСОБА_3 , призваний для проходження військової служби ІНФОРМАЦІЯ_2 під час часткової мобілізації та цього ж дня наказом командира військової частини -польова пошта НОМЕР_1 зарахований до списків особового складу на всі види забезпечення та призначений на посаду номера обслуги 2 гаубичного артилерійського взводу гаубичної артилерійської батареї гаубичного артилерійського дивізіону.
Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.
У відповідності до вимог ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-Х1У, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-Х1У, солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Прокурор та слідчий вважають, що в порушення вищевказаних вимог Законів та нормативно-правових актів, солдат ОСОБА_3 , в умовах особливого періоду не з`явився вчасно на службу до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 при наступних обставинах.
Так, 18.03.2015 близько 08.00 год. військовослужбовець військової частини - польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби та провести час на власний розсуд, не одержавши дозволу відповідного командира, без поважних причин, в умовах особливого періоду не з`явився вчасно на службу у військову частину- польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), та ухилявся від несення обов`язків військової служби до 09.02.2016 року, тобто вчасно не з`являвся за місцем проходження служби, в умовах особливого періоду, без поважних причин тривалістю понад один місяць.
У вказаний період солдат ОСОБА_3 проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами вказаної військової частини приховував. Під час незаконного перебування за межами військової частини - польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження в/ служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.
Прокурор та слідчий вважають, що таким чином солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, призваним по мобілізації, у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 17, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби та провести час на власний розсуд, не одержавши дозволу відповідного командира, без поважних причин, в умовах особливого періоду, не з`явився вчасно на службу у військову частину- польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), та ухилявся від несення обов`язків військової служби до 09.02.2016 року, тобто вчасно не з`являвся за місцем проходження служби, в умовах особливого періоду, без поважних причин тривалістю понад один місяць.
За обвинувальним актом, слідчий та прокурор вважають, що таким чином, ОСОБА_3 , вчасно не з`явився за місцем проходження служби, в умовах особливого періоду, без поважних причин тривалістю понад один місяць, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.
Сторона обвинувачення - прокурори військової

прокуратури Львівського гарнізону

ОСОБА_4

ОСОБА_5

Сторона захисту: адвокат ОСОБА_6

Обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, що внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000505 від 02 квітня 2015 року, поступили до Франківського районного суду м. Львова від військового прокурора Львівського гарнізону ОСОБА_7 та передані для розгляду судді, визначеному у порядку, передбаченому ст.. 35 КПК України 12 лютого 2016 року .

Як вбачається з обвинувального акта, він не відповідає вимогам процесуального законодавства.

Зокрема, відповідно до ст.. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Відповідно до п. 13 ст. 3 КПК України, обвинувачення є твердженням про вчинення певною особою діяння ( а не підозрою, як зазначено в обвинувальному акті), передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

За змістом вказаних норм Закону, законодавець у ст. 314 КПК України закріпив однозначне становище особи, відносно якої до суду скеровано обвинувальний акт та зазначив, що підготовче судове засідання відбувається за участю обвинуваченого, а не підозрюваного.

Проте, виходячи із змісту розглядуваного обвинувального акту, ОСОБА_3 , й надалі підозрюється, а не обвинувачується прокурором у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, хоч перебуває на стадії кримінального судочинства підготовчого судового засідання.

Крім того, обвинувальний акт поданий до суду не прокурором, який здійснює повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, а військовим прокурором Львівського гарнізону ОСОБА_8 , що суперечить вимогам ст. 40 КПК України, згідно якої: слідчий подає обвинувальний акт на затвердження прокурору, у даному випадку прокурору ОСОБА_4 , а останній відповідно до вимог ст.. 36 КПК України, повинен скерувати його до суду. Разом з тим, прокурор ОСОБА_4 покладені на нього обов`язки звернутися до суду з обвинувальним актом не виконав. До суду звернулася особа, процесуальні права та обов`язки якої, у даному кримінальному провадженні, не підтверджені.

Покликання військового прокурора ОСОБА_7 у супровідному листі на ст. 283 КПК України, стосується прокурора призначеного у порядку, передбаченому ст. 37 КПК України, який зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну із дій, передбачених ч. 2 ст. 283 КПК України. Як вбачається із розписки про отримання копій обвинувального акта, такий вручений ОСОБА_3 09 лютого 2016 року, тобто у той же день, що

підписано та затверджено обвинувальний акт.Разом з тим, обвинувальний акт до суду переданий наручно тільки 12 лютого 2016 року, тобто на третій день після затвердження обвинувального акта, що суперечить ст. 293 КПК України, згідно якої прокурор зобов`язаний вручити під розписку копію обвинувального акта одночасно з передачею обвинувального акта до суду.

Проте, прокурор, який здійснює повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні і цих вимог не виконав, а крім того не дотримався вимог, передбачених ст. 28 КПК України, що призвело до порушення прав підозрюваного (обвинуваченого за стадією процесу) , передбачених ч. 1 ст. 21 КПК України на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, а також ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» згідно з якою, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Крім того, обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, оскільки фактичні обставини кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими, не відповідають кваліфікуючим ознакам ч. 4 ст. 407 КК України. Так, прокурор, кваліфікуючи дії ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 407 КК України, вважає його вину у тому, що той ухилився від несення обов`язків військової служби до 09.02.2016 року, тобто вчасно не з`являвся за місцем проходження служби, в умовах особливого періоду, без поважних причин тривалістю понад один місяць.
Разом з тим, дана норма не передбачає такої кваліфікуючої ознаки. "понад один місяць"у даному випадку кваліфікуючою ознакою є " в умовах особливого періоду". Прокурор та слідчий вважають, що злочин тривав до 09 лютого2016 року, проте, 08 лютого 2016 року ОСОБА_3 оголошувалася підозра і він допитувався слідчим. 09 лютого 2016 року із ОСОБА_3 теж проводилися процесуальні дії, а отже він не міг у ці дні з`явитися на службу, оскільки були поважні причини.

У той же час, віповідно до диспозиції ч. 4 ст. 407 КК України, кримінальне правопорушення (злочин) настає у зв`язку із самовільним залишенням військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу.
Отже, кваліфікуючими ознаками для складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України є самовільне залишення частини, а також незявлення вчасно на службу без поважних причин. Прокурор та слідчий вважають, що злочин вчинено шляхом незявлення , а законодавцем визначено, звідки таке неповернення може відбутися ( у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю понад один місяць).
Разом з тим, в обвинувальному акті не вказано, звідки не повернувся підозрюваний на службу без поважних причин .
Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню : подія кримінального правопорушення (час,місце,спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення)
З огляду на викладене, вважаю, що підозра ( обвинуквачення ) сформульовані не конкретно, правова кваліфікація дій не відповідає диспозиції ч. 4 ст. 407 КК України.
Отже, обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Також, обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 2 ч.2 ст. 291 КПК України, оскільки в анкетних відомостях підозрюваного( обвинуваченого) не вказано його громадянство, що є прямою вимогою даної норми Закону.

З огляду на викладене, є очевидною невідповідність обвинувального акта вимогам процесуального законодавства, його пряма невідповідність п. п. 2, 5 ч.2 ст. 291 КПК України, а тому, за даних обставин, обвинувальний акт не може бути предметом судового розгляду та згідно з вимогами ст. 314 КПК України, підлягає поверненню прокурору для приведення його у відповідність вимогам закону, що у подальшому дасть можливість суду розглянути кримінальне провадження з дотриманням вимог ст. 28 КПК України.
Відповідно до ст. 113 - 114 КПК України та з метою забезпечення підозрюваному прав, передбачених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», для приведення обвинувального акта у відповідність вимогам процесуального Закону, слід встановити строк, який не може перевищувати 3 ( трьох) днів з часу закінчення строку на апеляційне оскарження проголошеної ухвали.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,26,28,91,110,113 -114,214,284, 291,314-316,368,369,370 КПК України, -
У Х В А Л И В:
Матеріали обвинувального акта від 09 лютого 2016 року з додатками у кримінальному провадженні за № 0000505 від 02 квітня 2015 року про оголошення підозри ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, повернути прокурору військової прокуратури Львівського гарнізону ОСОБА_5 для приведення їх у відповідність вимогам, передбаченим п. 13 ст.3, ст. 91, ст. 110 та п. п. 2 5 ч. 2 ст.. 291 КПК України.
Встановити строк на приведення обвинувального акта у відповідність до вимог процесуального законодавства, який не може перевищувати 3(трьох) днів з часу закінчення строку на апеляційне оскарження даної ухвали.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області протягом семи днів з дня її оголошення через суд, який ухвалив судове рішення.

Суддя ОСОБА_9