11-кп/775/139/2016(м)
263/2986/14-к

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

та його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002176 за апеляційною скаргою заступника прокурора Донецької області ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, українця, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого:

1) вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 12 грудня 2007 року за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі; на підставі ст.ст.75, 76 КК України від відбуття покарання з випробуванням на 2 роки;

2) вироком Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 17 грудня 2008 року за ч.2 ст.186, ч.1 ст.187, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

3) вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 22 квітня 2015 року за ч.2 ст.186 КК України до 6 років позбавлення волі,

зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за:

- ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі;

- ч.3 ст.357 КК України до 2 років обмеження волі;

- ч.2 ст.187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України, шляхом поглинення призначеним покаранням покарання у виді позбавлення волі за вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 22 квітня 2015 року призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи № 350 від 08 липня 2014 року у розмірі 393,12 грн.,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 визнано винним у кримінальних правопорушеннях, вчинених за таких обставин.

21 лютого 2014 року приблизно о 18.00 год. ОСОБА_6 , знаходячись у кв. АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_9 на загальну суму15000 грн., чим заподіяв останньому матеріальну шкоду на вказану суму, з викраденим з місця скоєння злочину втік, розпорядившись майном на власний розсуд.

21 лютого 2014 року приблизно о 18.00 год., ОСОБА_6 , умисно, переслідуючи мету незаконного заволодіння паспортом, знаходячись у кв. АДРЕСА_2 , при вчиненні таємного викрадення чужого майна, незаконно заволодів паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_9 , та з місця скоєння злочину зник.

Надалі, 16 червня 2014 року приблизно о 17.30 год., ОСОБА_6 , умисно, керуючись корисливими мотивами, з метою заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, будучи особою яка раніше скоїла розбій, знаходячись на вул. Шевченка, 117 в Жовтневому районі м. Маріуполя, скоїв напад на ОСОБА_10 , та з погрозою застосування пістолета, який спрямував на потерпілу, тобто погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілої, подавив волю потерпілої до опору, після чого заволодів її майном на загальну суму 3800 грн., чим заподіяв останній матеріальну шкоду на вказану суму, з викраденим з місця скоєння злочину втік, розпорядившись майном на власний розсуд.

В подальшому, 20 червня 2014 року приблизно о 17.30 год., ОСОБА_6 , умисно, керуючись корисливими мотивами, з метою заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, будучи особою, яка раніше скоїла розбій, знаходячись у приміщені дитячого садку, розташованого у дворі буд. АДРЕСА_3 , скоїв напад на неповнолітніх ОСОБА_11 , 2001 р.н., ОСОБА_12 , 2000 р.н., ОСОБА_13 , 2001 р.н., та з погрозою застосування пістолета, який спрямував на потерпілих, тобто погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілих, подавив волю останніх до опору, після чого заволодів майном, яке знаходилося в користуванні останніх, а саме у неповнолітньої ОСОБА_11 на загальну суму 1820 грн., у неповнолітньої ОСОБА_12 на загальну суму 1995 грн., та у ОСОБА_13 на загальну суму 1000 грн., заподіявши відповідно потерпілим ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 матеріальну шкоду на вказані суми, з викраденим з місця скоєння злочину втік, розпорядившись майном на власний розсуд.

Крім цього, 24 червня 2014 року приблизно о 15.00 годин, ОСОБА_6 умисно, керуючись корисливими мотивами, з метою заволодіння чужим майном, шляхом розбійного нападу, будучи особою, яка раніше скоїла розбій, знаходячись біля річки «Кальчик» біля мосту по пр. Металургів в Іллічівському районі м. Маріуполя, скоїв напад на неповнолітніх ОСОБА_17 , 1999 р.н. та ОСОБА_18 , 1999 р.н., та з погрозою застосування пістолета, який спрямував на потерпілих, тобто погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілих, подавив волю останніх до опору, після чого заволодів майном, яке знаходилося в користуванні останніх, а саме у неповнолітнього ОСОБА_17 на загальну суму 1199 грн. та у неповнолітнього ОСОБА_18 на загальну суму 1150 грн., заподіявши відповідно потерпілим ОСОБА_19 та ОСОБА_20 матеріальну шкоду на вказані суми, з викраденим з місця скоєння злочину втік, розпорядившись майном на власний розсуд.

Не погодившись із вироком суду, заступник прокурора Донецької області ОСОБА_8 оскаржив його в апеляційному порядку.

Прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, вирок суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання просив скасувати й ухвалити новий вирок, яким останньому за ч.2 ст.185 КК України призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі, за ч.3 ст.357 КК України 2 роки обмеження волі, за ч.2 ст.187 КК України 8 років 6 місяців позбавлення волі; на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого; на підставі ч. 4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарання за вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 22 квітня 2015 року та покарання за оскаржуваним вироком, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказує на те, що судом не враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини проти чужої власності, звільнившись з місць позбавлення волі, не працевлаштувався, вів паразитичний спосіб життя, тощо. Залишились поза увагою суду й те, що обвинуваченим вчинено 5 епізодів злочинної діяльності, в тому числі й у громадських місцях зухвалим способом за допомогою зброї щодо жінки та неповнолітніх, які не могли чинити йому опір; заподіяну матеріальну шкоду потерпілим у повному обсязі не відшкодував. Окрім вказаного, прокурор просив дослідити матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, просив вирок суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасувати й ухвалити новий вирок, яким останньому призначити покарання за ч.2 ст.185, ч.3 ст.357, ч.2 ст.187 КК України з урахуванням вимог ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України, у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців, обвинуваченого та його захисника, які просили вирок суду залишити без зміни, а апеляцію прокурора без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження та вироку, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються наявними у матеріалах провадження доказами, які судом всебічно й повно досліджені та правильно оцінені.

Проаналізувавши зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності та давши їм належну оцінку у вироку, суд обґрунтовано визнав винуватим ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.357, ч.2 ст.187 КК України, та відповідно кваліфікував дії останнього.

А тому, висновки суду в цій частині щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченого і правильності кваліфікації його дій, які не оскаржуються в апеляційній скарзі, згідно до ст.404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Що стосується міри покарання призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 , то, оцінивши докази в сукупності, суд вірно кваліфікував дії останнього за ч.2 ст.185, ч.3 ст.357, ч.2 ст.187 КК України, але на думку колегії суддів, призначив покарання, яке не повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Згідно ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, з - поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

У відповідності до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з положень ч. 2 ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У порушення цих вимог, суд не в повній мірі врахував те, що ОСОБА_6 вчинив умисні корисливі злочини, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії злочинів невеликої, середньої тяжкості, а також до тяжкого злочину, суспільно корисною працею не займається, злочини вчинив у громадських місцях щодо жінки та неповнолітніх осіб, які не могли чинити опір, шкоду заподіяну злочинами не відшкодував.

Вказані обставини свідчать про небажання ОСОБА_6 стати на шлях виправлення та неможливість виправлення обвинуваченого за умови призначення судом першої інстанції покарання у мінімальних межах санкції ч.2 ст.187 КК України, у тому числі за сукупністю злочинів, а також при застосуванні принципу поглинення покарання за ч.4 ст.70 КК України.

З урахуванням вказаного, покарання за вироком суду є занадто м`яким та таким, що не відповідає тяжкості злочину й особі обвинуваченого, а тому є незаконним і підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Вирішуючи питання про призначення покарання, колегія суддів враховує тяжкість кримінального правопорушення, конкретні обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Дані про особу обвинуваченого свідчать про те, що за місцем проживання він характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше мав судимості, в тому числі й за аналогічні злочини проти чужої власності.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого колегія суддів враховує його щире каяття, обставиною, яка обтяжує покарання рецидив злочину.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 необхідно призначити покарання, яке відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, і буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових правопорушень.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 січня 2016 року ОСОБА_6 зараховано в строк відбування покарання за оскаржуваним вироком, термін його попереднього ув`язнення з 26 червня 2014 року по 21 грудня 2015 року.

Колегія судів вважає за необхідне застосувати щодо ОСОБА_6 вимоги, передбачені ч.5 ст.72 КК України, й зарахувати в строк відбування покарання, термін його попереднього ув`язнення з 22 грудня 2015 року по 16 березня 2016 року.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

з а с у д и л а:

апеляційну скаргу заступника прокурора Донецької області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 грудня 2015 року відносно ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_6 покарання за:

- ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі;

- ч.3 ст.357 КК України до 2 років обмеження волі;

- ч.2 ст.187 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України, шляхом поглинення призначеним покаранням покарання у виді позбавлення волі за вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 22 квітня 2015 року, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання утримання під вартою в Маріупольському слідчому ізоляторі УДПтС України в Донецькій області, з 22 грудня 2015 року по 16 березня 2016 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

_______________ ________________ ______________

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2