Єдиний унікальний № 500/338/16-к
Провадження № 1-кп/500/274/16
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України
17 червня 2016 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
обвинувачений ОСОБА_4 ,

потерпілий Публічне акціонерне товариство
«Українська залізниця»,

розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000052, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, із середньою технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не мав судимості на момент вчинення злочину в силу ст. 55 КК 1960 р.,

раніше судимого:

08.10.2015 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 1 ст. 122 КК України до 2 років позбавлення волі, в силу ст. 75 КК України з випробуванням строком на 1 рік,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

встановив:
08 червня 2015 року у період часу з 21:00 години до 23:30 години, більш точний час встановити не надалось можливим, ОСОБА_4 , знаходячись на 92 кілометрі ПК-7 (пікету 7) перегону станція Ізмаїл станція Ташбунар Ізмаїльського району Одеської області, де умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу та демонтажу колії, таємно викрав 31 клему у зборі (1 клема складається з безпосередньо 1 клеми, 1 болту, 1 гайки та 1 гроверу), вартістю 5,32 грн. кожна, що належать Публічному акціонерному товариству «Українська залізниця» (далі ПАТ «Українська залізниця»), чим завдав зазначеному товариству матеріальний збиток на загальну суму 164,92 грн., розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення. В ході судового розгляду він детально розповів про обставини злочину та щиро розкаявся в його вчиненні, не піддавши сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, зокрема, кількість, характеристику та вартість викраденого ним майна. Так, обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що він працював на залізниці та в червні 2015 року побачив трохи далі Багатнянського переїзду клеми. Одного дня він прийшов на те місце відкрутив ці клеми з болтами в кількості 31 шт. та сховав, а іншого дня, приблизно о 21:00 год., прийшов та забрав їх з метою здачі на металобрухт, але клеми були згодом повернуті.

Представник потерпілого ПАТ «Українська залізниця» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового розгляду ПАТ «Українська залізниця» неодноразово повідомлялося належним чином, про що свідчать відповідні поштові повідомлення про вручення судових повісток про виклик до суду, про причини неприбуття представник суд не повідомив. Цивільного позову від потерпілого до суду не надійшло. Суд, заслухавши думки учасників судового провадження про можливість за відсутності представника потерпілого з`ясувати всі обставини судового розгляду, відповідно до ст.325 КПК України дійшов висновку про проведення судового розгляду без участі представника потерпілого.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів у добровільності позиції інших учасників судового провадження. У зв`язку з цим згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , а також дослідженням документів, що стосуються його особи. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Тому, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину, та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості.

За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується негативно.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд не вбачає.

Суд також враховує, що у обвинуваченого ОСОБА_5 на утриманні знаходяться троє неповнолітніх дітей, 2000, 2002 та 2004 р.н., що підтверджується відповідною довідкою Саф`янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області.

З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що призначення більш м`яких видів покарання з числа передбачених санкцією ч. 1 ст. 185 КК України, ніж позбавлення волі, буде недостатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових злочинів, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання саме у виді позбавлення волі, але в нижніх межах санкції, оскільки в даному випадку лише призначення такого виду покарання призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Також, враховуючи зазначені обставини, а саме те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненні злочину, активно сприяв його розкриттю, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, на момент вчинення злочину не мав судимостей в силу ст. 55 КК 1960 р., а також те, що у обвинуваченого відсутні обставини, що обтяжують його покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе зі звільненням його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з покладанням обов`язків, передбачених п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Крім того, суд також враховує те, що ОСОБА_4 вчинив злочин за даним вироком до ухвалення відносно нього попереднього вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.10.2015 р., яким ОСОБА_4 був засуджений за ч. 1 ст. 122 КК до двох років позбавлення волі, з випробуванням на підставі ст. 75 КК строком на один рік. У зв`язку з тим, що за даним вироком суд дійшов висновку про можливе виправлення ОСОБА_4 зі звільненням його на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням, а також того, що за попереднім вироком до нього також застосовані положення ст. 75 КК, то ОСОБА_4 підлягає призначенню покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за вчинення злочинів за цим вироком та за попереднім вироком суду від 08.10.2015 р., з подальшим звільненням його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з покладанням обов`язків, передбачених п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України. При цьому слід застосувати принцип часткового складання призначених покарань, оскільки ОСОБА_4 вчинив злочини при реальній сукупності.

Судом встановлено, що згідно даним Реєстру матеріалів досудового розслідування ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не затримувався та під вартою не тримався. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.11.2015 р. відносно нього був застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком до 23.01.2016 р., строк дії якого на теперішній час сплив. Клопотань про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили від прокурора не надійшло.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_4 визначити остаточне покарання за цим вироком та за попереднім вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.10.2015 р. шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі на строк два роки шість місяців.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням строком на два роки.

В силу ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки, що передбачені п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме:

не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 17 червня 2016 року.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1