"12" липня 2016 р. Справа № 363/2212/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2016 року Вишгородського районного суд Київської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000609 від 06.05.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.306, ч.1 ст.307, ч.2 ст.307, ч.2 ст.309, ч.1 ст.317 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До Вишгородського районного суду Київської області від прокурора Вишгородського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури 13.06.2016 року надійшов обвинувальний акт з додатками по кримінальному провадженню №0000609 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.306, ч.1 ст.307, ч.2 ст.307, ч.2 ст.309, ч.1 ст.317 КК України.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні висловив думку про можливість призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні, зазначив, що справа підсудна Вишгородському районному суду Київської області, підстав для її зупинення чи закриття немає, обвинувальний акт складено відповідно до вимог КПК України, підстав для повернення обвинувального акту не вбачається.

Захисник у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора та можливості призначення справи до розгляду, оскільки вважає, що даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, у зв`язку із його невідповідністю вимогам викладеним у ст.291 КПК України, зокрема не визначено ступень та форму вини обвинуваченої.

Обвинувачена ОСОБА_7 підтримала думку свого захисника у повному обсязі.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши обвинувальний акт з додатками, колегія суддів приходить до висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Згідно статті 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Такий принципи закріплений також у статті 10 КПК України щодо принципу рівності перед законом і судом.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-УІ, суди України при розгляді справ застосовують конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так у ч.3 ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року встановлено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права, зокрема бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Право людини на законність прийнятих рішень також закріплено у національному законодавстві. Зокрема у ст.9 КПК України згідно якої прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, зокрема надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Разом з тим, згідно вимог ст.91 КПК України у кримінальному провадженні обов`язковому доказуванню підлягають: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження.

При дослідженні обвинувального акту судом встановлено, що обвинувачення стосовно ОСОБА_7 не викладено за кожним кримінальним правопорушенням окремо, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а зазначений одним текстом, без їх кваліфікації за статтями КК України окремо, зокрема за ст.307 КК України. Відсутні відомості, щодо придбання якого наркотичного засобу, у якій кількості та за яку вартість було домовлено між ОСОБА_7 та особою, яка їх придбала.

Так, згідно змісту обвинувального акту, фактичні обставини кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими за ч.1 ст.317 КК України, викладені поверхово, не конкретно, формулювання обвинувачення в цілому є неконкретним і не містить обставин, що підлягають доказуванню відповідно до статті 91 КПК України, взагалі не визначено даних про подію правопорушення, зокрема час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення. У обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_7 неодноразово надавала приміщення з метою незаконного вживання наркотичного засобу методону, та її дії кваліфікують за ч.1 ст.317 КК України, у той час як надання приміщення з зазначеною метою хоча б вдруге, повинно бути кваліфіковано за ч.2 ст.317 КК України, за ознакою повторності.

Також, при дослідженні обвинувального акту колегією суддів встановлено, що обвинувачення відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст.317 КК України сформульовано як надання приміщення з метою вживання наркотичних засобів, проте згідно змісту ч.1 ст.317 КК України, складом злочину є надання приміщення з метою незаконного вживання наркотичних засобів.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «в» п.3 ст.6 Конвенції (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»).

Крім того, відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт повинен мітити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

З аналізу даної норми вбачається, що обвинувальний акт повинен містити три складових, із дослідженого обвинувального акту вбачається, що такі складові, у розумінні п.5 ч.2 ст.291 КПК України, у повному обсязі, відсутні.

Крім того, у обвинувальному акті, як при кваліфікації діянь за ч.1 та ч.2 ст.307 КК України, так і за ч.2 ст.309 КК України зазначено, що обвинуваченою було придбано наркотичний засіб, то б то загальне поняття, без його кваліфікації за назвою згідно із Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, який складений відповідно до законодавства та міжнародних зобов`язань України і затверджений Постановою КМУ від 06.05.2000 року, зі змінами.

Статтею 290 КПК України передбачено, що визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акту прокурор або слідчий зобов`язані повідомити сторонам про завершення досудового розслідування та надати доступ до матеріалів досудового розслідування.

Із наданого до суду реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування був складений 24.05.2015 року, у той час як протокол допиту підозрюваної ОСОБА_7 був складний через три місяці, а саме 25.08.2015 року, у той час як вже було завершено досудове розслідування.

Крім того, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться розумні строки. Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконанні або прийнятті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання дій та прийняття рішень. Критерієм для визначення розумності строків є спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Так, із наданого обвинувального акту вбачається, що він був складений слідчим 25.09.2015 року, затверджений прокурором 25.09.2015р. та згідно розписки наданої ОСОБА_7 отриманий нею 25.09.2015 року, у той же час згідно вихідних даних направлений прокурором до суду лише 10.06.2016 року, то б то майже через 8 місяців.

Таким чином, колегія суддів вважає, що також було порушено загальні засади кримінального провадження, в частині тривалості не направлення справи до суду, тобто порушення розумності строків.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 314 ч. 3 п. 3 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

На підставі викладеного колегія суддів вважає за необхідне повернути обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000609 від 06.05.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.306, ч.1 ст.307, ч.2 ст.307, ч.2 ст.309, ч.1 ст317 КК України, оскільки він не відповідає вимогам до нього, викладеним у ст. 291 КПК України.

Керуючись ст.ст. 291, 314 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000609 від 06.05.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.306, ч.1 ст.307, ч.2 ст.307, ч.2 ст.309, ч.1 ст.317 КК України, повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
Суддя: ОСОБА_2
Суддя: ОСОБА_3