Справа № 559/2526/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 червня 2016 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області,
в особі головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,,
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
представників потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, розлученого, із середньою-спеціальною освітою, непрацюючого, маючого на утриманні малолітнього сина, раніше несудимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.1 ст.289 КК України,-
20 травня 2015 року, близько 7 год.00 хв., ОСОБА_10 , за попередньою змовою із своїм братом ОСОБА_12 , скориставшись відсутністю нагляду з боку власників та інших сторонніх осіб, таємно, шляхом вільного доступу, поблизу пам`ятника «Герою Радянського Союзу льотчику винищувачу ОСОБА_13 », що знаходиться по вул.Іванова в с.Великі Загорці Дубенського району Рівненської області, таємно викрали металеву огорожу вартістю 2933 грн., яка перебуває на балансі Тараканівської сільської ради.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчинених злочинах, а саме у незаконному заволодінні транспортним засобом та у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому за попередньою змовою групою осіб визнав повністю і щиро розкаявся. Показав, що дійсно потерпіла ОСОБА_7 у квітні 2014 року передала йому автомобіль для ремонту, він перевіз його до себе в гараж. Періодично ремонтував його, узгоджував із нею питання придбання деталей, брав гроші у неї на їх придбання. Десь у червні 2014 року він вже їздив ним. Один раз вона брала його в неділю для поїздки і повернула його йому назад. У нього був техпаспорт на автомобіль, який йому передала власниця. У липні-серпні 2014 року йому потрібні були терміново гроші і він вирішив закласти цей автомобіль для знайомого ОСОБА_14 Домовилися про зустріч на автостанції в м.Дубно. Після огляду він погодився дати йому 1400 доларів США, з умовою, що якщо він не повертає їх вчасно, то дана машина переходить йому у власність. Він не зміг повернути борг. ОСОБА_15 не знав, що це не його автомобіль. Потім через деякий час почала йому звонити ОСОБА_16 і просила віддати машину, він сказав їй, що продав її. Просив почекати, думав, що зможе віддати гроші. На сьогодні, збитки не повернуті, має намір відпрацювати і повернути їй гроші. Розуміє, що вчинив не правильно, більше так вчиняти не буде. Просить врахувати те, що у нього є на утриманні малолітній син, дати можливість йому довести виправлення без позбавлення волі. Цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди визнає частково у межах вартості вказаної у висновку експерта, моральну шкоду теж визнає частково в розмірі 3000 грн.
20 травня 2015 року він із своїм братом ішов на рибу в с.В.Загорці. Побачив, що лежала огорожа біля пам`ятника, близько 20-25 секцій. Вирішив її забрати і здати на металобрухт. Для цього визвали таксі, яке приїхало тільки біля 12 год. дня. Відвезли все в м.Дубно на скупку на СПМК №7, отримав за це 1600-1800 грн. Гроші витратив на свої потреби. Згідний поставити огорожу на місце і відновити все. По даному епізоду просить не викликати до суду і не допитувати свідків з показаннями яких погоджується повністю.
По епізоду таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого за попередньою змовою групою осіб.
Суд, по клопотанню обвинуваченого, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і проти цього не заперечують учасники судового провадження. При цьому, суд з`ясував, що ОСОБА_10 правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає. Роз`яснив ОСОБА_10 , що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. З урахуванням думки всіх учасників процесу, на підставі ч.3 ст.349 КПК України судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням документів, що стосуються його особи.
Суд вважає доведеним факт таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.185 КК України. Кваліфікація дій обвинуваченого за цією статтею і частиною є вірною.
По епізоду незаконного заволодіння транспортним засобом.
Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_10 своєї вини у вчиненні даного кримінального правопорушення, його вина доведена наступними доказами.
Так, потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні показала, що сім`ю обвинуваченого знала дуже багато років, спілкувалася із його матір`ю, якось у розмові повідомила їй про те, що у неї несправний автомобіль. Мати ОСОБА_10 порекомендувала віддати його на ремонт її синові ОСОБА_17 , який займається ремонтом автомобілів. Вона погодилася. У квітні 2014 року передала йому автомобіль, який він забрав до себе додому в гараж. Потім він сказав, що потрібно передати йому і техпаспорт, так як необхідно купувати деякі деталі, їхати ним. Вона передала. Він дійсно приїздив декілька разів, брав гроші на деталі і запчастини. Один раз вона брала для поїздки, але, оскільки ремонт не був завершений, повернула назад йому. Потім обвинувачений перестав відповідати на її дзвінки, мати теж не могла дати чіткої відповіді де син, і де її автомобіль. Через трохи він повідомив її, що йому потрібні були гроші і він ніби продав його. Просив почекати, обіцяв повернути гроші. Час проходив і цього не сталося. Тоді вона написала заяву до міліції. На сьогодні збитки їй не відшкодовані. Він не намагається порозумітися із нею, уникає зустрічей. Просить стягнути на її користь 35 000 грн. матеріальної шкоди, 10 000 грн. моральної шкоди. Цей автомобіль залишився їй у спадок після смерті чоловіка і ця річ була дуже дорога їй. Внаслідок неповернення автомобіля їй були завдані переживання і моральні страждання. Вона втратила засіб пересування, так як сама керувала ним і їздила до родичів на Дніпропетровщину.
Із показань свідка ОСОБА_11 вбачається, що він знайомий із обвинуваченим тривалий час. Влітку 2014 року ОСОБА_10 попросив позичити йому гроші 1400 доларів США. Він погодився, але під заставу чогось. Він запропонував взяти цей автомобіль. Думав, що він належить йому, так як бачив, що він керував ним постійно останнім часом. Зустрілися, подивився машину, домовилися, що якщо не віддасть до певної дати, то він може робити з нею, що вважає за потрібне. У той термін гроші не повернув, а тому, через деякий час, він продав машину через об`яву в інтернеті, для якихось людей із Полісся. Даних їх не брав і не знає.
Свідок ОСОБА_18 в суді показав, що проводив досудове розслідування у цій справі. Було встановлено особу обвинуваченого. Він спочатку співпрацював із слідством, а потім почав ухилятися від проведення слідчих дій, був оголошений у розшук. Вину визнавав, розказував все у справі. Будь якого тиску на нього не чинилося, скарг також не подавав нікуди.
Допитана свідок ОСОБА_19 вказала, що ОСОБА_11 є її сином та їй нічого не відомо детально у цій справі.
Протоколом огляду місця події від 22 травня 2015. (а.с.86)
Оцінивши всі зібрані і перевірені у судовому засіданні докази з точки зору їх достовірності, достатності, допустимості і стосовності, суд прийшов до висновку, що злочин мав місце і скоїв його ОСОБА_10 . Його дії вірно кваліфіковані органами попереднього розслідування за ч.1 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.
Відповідно до статті 289 КК та пункту 1 примітки до неї під незаконним заволодінням транспортним засобом слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.
Законодавча конструкція «будь-яким» означає, що перелік способів законодавцем не обмежено, і відсутній спосіб, який би не підпадав під цю конструкцію. Одним з таких способів є зловживання довірою.
Така сама правова позиція міститься і в пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», згідно з якою незаконне заволодіння транспортним засобом (стаття 289 КК) може бути вчинене, зокрема, шляхом обману чи зловживання довірою.
Крім цього, норми, передбачені статтями 289 та 190 КК, у разі встановлення факту заволодіння транспортним засобом співвідносяться як спеціальна і загальна. Згідно з правилами кваліфікації злочинів, якщо діяння, вчинене винною особою, одночасно підпадає під ознаки двох чи більше кримінально-правових норм, має місце конкуренція останніх. Завжди повинна застосовуватися та норма, яка охоплює з найбільшою повнотою всі фактичні ознаки вчиненого діяння. Вона має перевагу перед нормою, яка передбачає лише частину того, що вчинив злочинець.
Отже, за вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом, у тому числі шляхом обману або зловживання довірою потерпілої особи, законодавець передбачив спеціальну норму кримінального закону - статтю 289 КК, яка має перевагу над загальною нормою кримінального закону - статтею 190 КК, а тому належить застосувати спеціальну норму кримінального закону (постанова Верховного Суду України від 21 січня 2016 року у справі №5-365кс15).
Встановлені судом обставини справи щодо ОСОБА_10 свідчать про те, що він шляхом зловживання довірою потерпілої заволодів транспортним засобом (автомобілем) і розпорядився ним на власний розсуд.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, відсутні.
Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд враховує характер та тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних кримінальними правопорушеннями наслідків, способи вчинення кримінальних правопорушень і їх мотиви, а також те, що обвинувачений визнав себе винним у вчиненні злочинів, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину, раніше ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності, приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства із встановленням іспитового строку. Таке покарання буде достатнім для його виправлення.
Цивільний позов Тараканівської сільської ради про стягнення матеріальної шкоди підлягає до залишення без розгляду, у зв`язку із відмовою від позову представником позивача.
Питання щодо речових доказів у справі вирішене вироком Дубенського міськрайонного суду від 1 лютого 2016 року у справі №559/2294/15-к.
Керуючись ст.ст.349, 366-371, 373-374, 376 КПК України, ч.2 ст.185, ч.1 ст.289 КК України, суд, -
З а с у д и в :
ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 та ч.1 ст.289 КК України і призначити покарання:
- ч.2 ст.185 КК України 1 (один) рік 3 (три) місяці позбавлення волі;
- ч.1 ст.289 КК України 3 (три) роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань за сукупністю злочинів, остаточно призначити 3 (три) роки 2 (два) місяці позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
Запобіжні заходи у справі скасувати.
Цивільний позов Тараканівської сільської ради про стягнення матеріальної шкоди - залишити без розгляду.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави 2641 (дві тисячі шістсот сорок одну) грн. 40 коп. витрат у справі за проведення експертизи. (а.с.128)
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до апеляційного суду Рівненської області через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя: