Справа № 445/2064/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/171/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2016 року м. Львів
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
у кримінальному провадженні № 0000804 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця м. Золочева Львівської області,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ст. 128 КК України,

з участю :

секретаря ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_10

розглянула апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Золочівського районного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року, яким його визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ст. 128 КК України та засуджено :

-по ч. 2 ст. 125 КК України до одного року обмеження волі;

-по ст. 128 КК України до двох років обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ГРАДУ покарання у виді двох років обмеження волі.

Вирішено питання про речові докази і процесуальні витрати.

Згідно вироку ГРАДА визнано винним та засуджено за те, що він, біля 03.00. години 03 жовтня 2015 року в м. Золочеві по вул. Шевченка, на території прилеглій до кафе бару «Монако», перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, спровокував конфлікт, під час якого умисно спричинив потерпілому ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у виді різаних ран лівого стегна та правої кисті.

Він же, біля 03.00. години 03 жовтня 2015 року у м. Золочеві по вул. Шевченка, на території прилеглій до кафе бару « Монако », перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, спровокував конфлікт, під час якого розмахував власним ножем, усвідомлюючи небезпеку того, що це могло призвести до спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , який схопив лезо ножа, внаслідок чого з необережності спричинив йому середньої тяжкості тілесне ушкодження у виді різаної рани лівої кисті з пошкодженням згиначів другого та третього пальців.

В апеляційній скарзі обвинувачений ГРАД, покликаючись на суворість призначеного покарання зазначає, що при його призначенні районний суд не взяв до уваги ступеня тяжкості вчинених злочинів, його молодий вік, того що він ріс і виховувався без батька, його позитивну характеристику, наявність на утриманні неповнолітньої племінниці та матері пенсійного віку, а також щирого каяття у скоєному, активного сприяння у розкритті злочинів та відсутність будь-яких матеріальних претензій з боку потерпілих. Вважає, що за таких обставин необхідності у призначенні йому найбільш суворого виду покарання за скоєні ним злочини немає. Суд обрав йому максимальне покарання передбачене санкціями статей, які передбачають кримінальну відповідальність за скоєне, без будь якої мотивації у вироку щодо необхідності в призначенні такого суворого покарання. При цьому суд не з`ясував його поведінку до скоєного, його соціальну роль у побуті та за місцем роботи, його минуле, склад сім`ї та матеріальний стан, не врахував обставин, які сприяли вчиненню цих злочинів, та його поведінку після їх вчинення, а обмежився тільки визнанням ним своєї вини у скоєному. Просить вирок в частині призначеного покарання змінити і замість двох років обмеження волі призначити йому покарання у виді 240 годин громадських робіт.

В судовому засіданні обвинувачений ГРАД і захисник ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали.

Прокурор та потерпілий ОСОБА_10 з апеляційною скаргою не погодились і просили залишити її без задоволення, а вирок без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого про зміст вироку і доводи апеляційної скарги, вислухавши виступи сторін з приводу поданої апеляції, дослідивши характеризуючі матеріали, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, встановила наступне.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та дав вірну юридичну оцінку діям обвинуваченого.

Висновок суду про наявність в діях ГРАДА складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 та ст. 128 КК України є правильним, сумнівів у суду апеляційної інстанції не викликає і сторонами не заперечується.

Що стосується доводів ГРАДА про суворість призначеного покарання, то такі, на думку апеляційного суду, є обгрунтованими.

Із змісту вироку вбачається, що в якості обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ГРАДА, суд взяв до уваги вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння, а в якості обтяжуючих - щире каяття у скоєному.

Разом з тим, при призначенні покарання суд жодним чином не мотивував у вироку на підставі яких саме даних про особу обвинуваченого та обставини справи він прийшов до висновку про необхідність призначити йому найбільш суворе за видом та розміром покарання, передбаченого санкціями статей за вчинені ним злочини, при наявності в них інших, більш м`яких видів покарання.

Як вбачається з матеріалів справи, ГРАД по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше, свою вину повністю визнав, у скоєному щиро розкаюється і злочини, в яких його визнано винним, відносяться до злочинів невеликої тяжкості

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

З врахуванням обставин справи та даних про особу обвинуваченого колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції ГРАДУ покарання у виді обмеження волі не відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості скоєних правопорушень і за своїм видом та розміром є явно несправедливим через суворість, а тому вирок у цій частині підлягає зміні.

З наданої ГРАДОМ суду довідки з місця роботи вбачається, що на даний час він працює у ТзОВ « Золочівагробуд » штукатуром третього розряду.

Приймаючи до уваги наведене колегія суддів вважає, що необхідним й достатнім для виправлення ГРАДА та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді виправних робіт з відрахуванням із його заробітку у дохід держави в розмірі десяти відсотків.

Вимоги апеляційної скарги ГРАДА про призначення йому покарання у виді громадських робіт, з врахуванням наявної у справі обтяжуючої покарання обставини вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння, не можуть бути задоволені, оскільки у такому випадку призначене покарання буде вважатися м`яким і не буде відповідати загальним засадам призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

Відповідно до ст. 409 КПК України, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є підставою для зміни вироку при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ГРАДА задовольнити частково і вирок районного суду в частині призначеного покарання змінити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково. Вирок Золочівського районного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року відносно ОСОБА_5 в частині призначеного покарання змінити.

Пом`якшити ОСОБА_7 призначене покарання та вважати його засудженим :

-за ч. 2 ст. 125 КК України, до покарання у виді виправних робот строком на один рік з відрахуванням із суми заробітку в доход держави десяти відсотків ;

-за ст. 128 КК України, до покарання у виді виправних робот строком на два роки з відрахуванням із суми заробітку в доход держави десяти відсотків.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді виправних робот строком на два роки з відрахуванням із суми заробітку в доход держави десяти відсотків.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення і з цього дня протягом трьох місяців може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4