Ухвала іменем україни 29 серпня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянула у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 24 березня 2016 року щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 04 грудня 2015 року засуджено

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 такого, що не має судимості,

за ч. 1 ст. 190 КК України до 1 року обмеження волі;
за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Згідно з ст. 70 КК України ОСОБА_4 остаточно призначено покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді 5 років позбавлення волі у кримінально - виконавчій установі з конфіскацією майна;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харкова, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , такого, що не має судимості,

за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі у кримінально - виконавчій установі з конфіскацією майна.
Термін відбуття покарання ОСОБА_4 обчислено з 20.05.2015 року, ОСОБА_5 з 19.05.2015 року.
Запобіжний захід обвинуваченим, до набрання вироком законної сили, залишено тримання під вартою.
З обвинувачених в рівних частинах стягнуто на користь потерпілого ОСОБА_6 матеріальний збиток 3000 грн., моральну шкоду 40 000 грн.

За вироком суду 19.01.2015 року близько 16.00 год. ОСОБА_4 , знаходячись за місцем мешкання своєї знайомої ОСОБА_7 по АДРЕСА_3 , маючи умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, переслідуючи корисливу мету наживи, користуючись довірою до нього з боку ОСОБА_7 , попрохав у останньої планшет «Samsung N8000» вартістю 4 945 грн., модем ТМ «Київстар» ZTE MF 100 вартістю 250 грн. з сім-карткою оператору «Київстар» вартістю 10 грн., після чого ОСОБА_4 , здійснюючи свій корисливий злочинний умисел, покинув місце скоєння злочину, розпорядившись майном на власний розсуд та заподіявши відповідно до висновку товарознавчої експертизи №98 від 25.05.2015 року матеріальний збиток на загальну суму 5 205 грн.

Крім того, 18.05.2015 року близько 21 год. 30 хв. ОСОБА_4 , знаходячись на вул. Джанкойській у м. Харкові, зустрів ОСОБА_5 , з яким вжили горілку, після чого, маючи умисел, направлений на скоєння нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я, вступили у злочинну змову, розробили при цьому разом злочинний план скоєння розбійного нападу на водія автомобіля та заволодіння його майном, а також розподілили між собою ролі направлені на злочинні дії.
Реалізуючи свій злочинний план, ОСОБА_4 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, зателефонував до оператора служби таксі «Дисконт 3000» м. Харкова та замовив виклик автомобіля «Таксі», до будинку № 76-а по вул. Джанкойській у м. Харкові, для подальшої поїздки в район розташування кафе «Баден-баден», куди в подальшому на вказаний виклик приїхав гр. ОСОБА_6 на автомобілі «ГАЗ-31105» д.н. НОМЕР_1 .
Під час, руху на вищевказаному автомобілі, ОСОБА_5 , діючи згідно злочинного плану, з метою запобігання будь-якому опору з боку ОСОБА_6 , накинув позаду на шию останньому ремінь та почав ним душити його, в той час, коли ОСОБА_4 наніс потерпілому декілька ударів кулаком в обличчя, що потерпілим було усвідомлено як реальну загрозу для свого життя та здоров`я.
Далі, ОСОБА_6 , скинувши з себе ремінь, відкрив водійські двері та намагався втекти, але впав неподалік машини, боячись за власне життя, віддав гроші на загальну суму 200 гривень ОСОБА_4 , а потім ОСОБА_5 дістав з кишені потерпілого та заволодів мобільним телефоном «Нокіа 6200» вартістю 350 грн.
Потім, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відвели до дерева ОСОБА_6 , та ззаду прив`язали його руки до дерева проводом, після чого ОСОБА_4 наніс один удар ногою в область обличчя потерпілого, від якого останній впав на землю.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 пішли та почали оглядати салон автомобіля та відкрито заволоділи мобільним телефоном «Sumsung S 5830I» вартістю 1 449 грн., а також GPS навігатором «Ріоnееr» вартістю 474 грн., які належать ОСОБА_6 , спричинивши останньому відповідно до висновку товарознавчої експертизи матеріальну шкоду на загальну суму 2 273 грн.
В результаті злочинних дій з боку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_6 були нанесені тілесні ушкодження, котрі згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 24 березня 2016 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 04 грудня 2015 року - без змін.

У касаційні скарзі прокурор просить ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині безпідставного застосування до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ст. 69 КК України при призначенні покарання за ч. 2 ст. 187 КК України, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених внаслідок м`якості, а також істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Крім того, прокурор вказує на те, що судом невірно надано оцінку обставинам, які пом`якшують покарання засуджених, оскільки відсутність невідшкодованої шкоди потерпілій ОСОБА_7 не є пом`якшуючою обставиною, тому така обставина, як добровільне відшкодування шкоди потерпілій відсутня, майно було повернуто потерпілій після вилучення майна у ОСОБА_4 працівниками правоохоронних органів. Разом з цим, наведена пом`якшуюча обставина, помилково врахована судом для обох засуджених, хоча вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України стосовно ОСОБА_7 інкримінується лише ОСОБА_4 .
Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання прокурором порядку, строків касаційного оскарження та відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, суд касаційної інстанції, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і кваліфікації їх дій у касаційній скарзі прокурором не оспорюються.

Доводи прокурора про постановлення апеляційним судом ухвали, яка не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є необґрунтованими.

На думку колегії суддів, суд апеляційної інстанції, в межах повноважень та в порядку, визначеному ст. 404 КПК України, доводи прокурора належним чином перевірив, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь та, відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК України, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, зазначив в ухвалі достатні підстави, через які визнав її необґрунтованою.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

А з огляду на положення ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Також, ч. 2 ст. 66 КК України, передбачено, що суд при призначенні покарання може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Апеляційний суд, спростовуючи доводи, наведені прокурором в апеляційній скарзі, які є аналогічні доводам касаційної скарги дійшов обґрунтованого висновку, що суд першої інстанції при призначенні покарання за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, прийняв до уваги, що ОСОБА_4 щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину, а також врахував інші обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого. Зокрема, ОСОБА_4 раніше не судимий, характеризується позитивно, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

У відношенні ОСОБА_5 при призначенні покарання суд прийняв до уваги щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину, а також врахував інші обставини, які істотно знижують суспільну небезпечність вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого, а саме: він не судимий, характеризувався позитивно, має на утриманні неповнолітню доньку.

В той же час, при призначенні покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , районний суд визнав обставиною, яка обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням осіб винних, тому суд дійшов до правильного висновку і призначив засудженим покарання нижче від найнижчої межі встановленої санкцією ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України.

З таким висновком апеляційного суду погоджуються і суд касаційної інстанції навіть з врахуванням усіх доводів зазначених у касаційній скарзі прокурора та вважає, що призначене місцевим судом засудженим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням вимог ст. 69 КК України, так і в цілому, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, є обґрунтованим і необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам статей 50, 65, 66, 67, 69 КК України.

Розгляд справи у суді апеляційної інстанції проводився у передбаченому законом порядку. Зміст ухвали цього суду відповідає вимогам статей 419 КПК України, вона є належним чином вмотивованою та обґрунтованою, з чим погоджується і колегія суддів.

Крім того, касаційна скарга не містить мотивованих доводів щодо істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали апеляційного суду і задоволення скарги прокурора ОСОБА_8 , та вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 24 березня 2016 року щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3