Провадження №11-кп/772/1337/2016
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 жовтня 2016 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15.08.2016 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
за участю сторін :

прокурора : ОСОБА_7

В с т а н о в и в :

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.07. 2016 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено .

Засуджений ОСОБА_6 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, вимоги якої мотивував тим, що суд першої інстанції, відмовляючи йому в задоволенні клопотання щодо застосування умовно дострокового звільнення, послався на те, що 21.06.2016 року йому було вже відмовлено в задоволенні аналогічного клопотання , однак при цьому судом допущено суттєвої помилки при постановленні ухвали 15.08.2016 року , так як 21.06.2016 року суддею ОСОБА_8 було прийнято рішення про відмову в задоволенні його клопотання в зв`язку з тим, що ще не сплинув річний термін відповідно до вимог ст. 154 ч.7 КВК України та ст. 539 КПК України, так як по суті справа розглядалась 28.07.2015 року . Таким чином в судовому рішенні від 15.08.2016 року є порушення норм процесуального права, а саме річний термін відраховувався з 21.06.2016 року , а не з 28.07.2015 року .

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги , посилаючись на законність рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали особової справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Приймаючи рішення щодо ОСОБА_6 , суд першої інстанції вирішив клопотання останнього по суті, що спростовує твердження у апеляційній скарзі про відмову лише за строками звернення.

Як убачається з матеріалів особової справи, засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком Могилів-Подільського районного суду від 15.04.2015, яким засуджений за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 305 КК України до покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 25.01.2011 року Кінець строку: 25.07.2017.

До цього, він був засуджений. 18.06.2015 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. 19.10.2004 звільнений умовно-достроково на 9 місяців 6 днів. Однак, 21.04.2006 засуджено знову за ч. 2 ст. 309 КК України з урахуванням ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 2 років 2 місяців позбавлення волі й 02.07.2007 знову звільняється умовно-достроково на 5 місяців 11 днів і знову засуджено 28.02.2008 за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі і звільняється втретє умовно-достроково на 10 місяців 4 дні.

За час відбування покарання ОСОБА_6 дійсно немає стягнень, має п`ять заохочень, останнє з яких , згідно наказу №2 від 07.04.2015 року .

На підставі вимог ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення при умовах, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації установ виконання покарань, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених.

Відповідно до вказівок Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суди, розглядаючи питання про можливість умовно-дострокового звільнення засуджених, повинні враховувати поведінку засудженого під час всього строку відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги, що відсутність стягнень, наявність п`яти заохочень є підставою для застосування умовно-дострокового звільнення є безпідставними , оскільки при вирішенні вказаного питання має враховуватись поведінка засудженого під час всього строку відбування покарання. Відсутність заохочень з 07.04.2015 року по теперішній час дає підстави вважати , що ОСОБА_6 не довів своє виправлення.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_6 після кожного звільнення від відбування покарання умовно-достроково вчиняв нові злочини, звільняти ОСОБА_6 умовно-достроково виключно з підстав відсутності дисциплінарного стягнення суперечитиме вимогам закону, оскільки відсутні підстави вважати, що виправлення засудженого настало раніше строку, визначеного вироком суду.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України , суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_6 відмовити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15.08.2016 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.
. Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який утримується під вартою з дня отримання копії ухвали.

.

Відповідно ч. 4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3 .
Згідно з оригіналом:
Суддя: