АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/2708/2016 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
27 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
представника ТОВ «Лізингова компанія «Еталон»» ОСОБА_6
розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги представника ТОВ «Соул-Україна» ОСОБА_7 та директора ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста від 13 липня 2016 року, -
Слідчий суддя врахувавши правову позицію для арешту майна, достатність доказів, що майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, те, що незастосування накладення арешту може призвести до приховування, зникнення, втрати, використання відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а тому прийшов до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, за виключенням видаткових операцій щодо сплати заробітної плати та обов`язкових платежів до державного бюджету зі сплати податків, зборів (обов`язкових платежів) та з можливістю зарахування грошових коштів на рахунок.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, представник ТОВ «Соул-Україна» ОСОБА_7 та директор ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» ОСОБА_8 подали на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста від 13 липня 2016 року апеляційні скарги.
Так, представник ТОВ «Соул-Україна» ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити. Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_7 зазначає, що у вказаному кримінальному провадженні жодній особі, у тому числі посадовим особам товариства не повідомлено про підозру, а тому, на думку апелянта, решт накладено необґрунтовано. Також, апелянт зазначає про відсутність доказів, які б вказували на те, що арештовані грошові кошти, які знаходяться на рахунках ТОВ «Соул-Україна», є предметом легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, та відсутність будь яких даних, які б свідчили про причетність ТОВ «Соул-Україна» до вчинення кримінального правопорушення, щодо якого здійснюється кримінальне провадження.
Директор ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити. Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_8 ззначає, що ТОВ Лізингова компанія ЕТАЛОН" здійснює свою господарську діяльність виключно в межах чинного законодавства України та жодним чином не здійснює фіктивного підприємництва у розумінні ст. 205 КК України, та легалізацію (відмивання) доходів у розумінні ст. 209 КК України. Апелянт зазначає, що у зв`язку з незаконними діями слідчого по накладенню арешту на всі кошти ТОВ Лізингова компанія ЕТАЛОН, що призвело до ухвалення слідчим суддею незаконної ухвали від 13.07.2016 року та незаконних дій АТ «Райффайзен Банк Аваль», - ущемляються трудові права працівників підприємства та порушується чинне трудове та податкове законодавство України щодо виплати заробітної плати працівникам Товариства і сплати обов`язкових платежів до державного бюджету зі сплати податків, зборів.
В судове засідання до суду апеляційної інстанції прокурор та представник ТОВ «Соул-Україна» не з`явилися, про дату час та місце розгляду апеляційних скарг були повідомлені належним чином, що дає право суду апеляційної інстанції проводити розгляд апеляційних скарг у їх відсутність, про що не заперечував і представник товариства «Лізингова компанія «Еталон».
Заслухавши доповідь судді, думку представника ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», яка підтримала вимоги апеляційних скарг та просила їх задовольнити в повному обсязі, перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.
07 липня 2016 року слідчий слідчої групи Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором відділу управління нагляду за дотриманням законів органами фіскальної служби Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , вніс до слідчого судді клопотання про накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на розрахункових рахунках товариств, посилаючись на те, що грошові кошти, які розміщені на вказаних рахунках зазначених підприємств є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 209 КК України, та набуті в результаті вчинення даного кримінального правопорушення, - фіктивного підприємництва, минаючи при цьому систему оподаткування, а тому у сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що грошові кошти, які знаходяться на рахунках вказаних підприємств можуть відповідати критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано доводи слідчого, досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у діяльність вищевказаних товариств з потребами кримінального провадження.
Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке може мати ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Тому, посилання апелянтів на відсутність будь-яких правових підстав для накладення арешту на майно ТОВ «Соул-Україна» та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» , оскільки останні не входять до переліку підприємств, відносно яких здійснюється кримінальне провадження, а їх посадовим особам не було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205 та ч. 3 ст. 209 КК України, не може прийматися до уваги, оскільки арешт на рахунки накладено з правових підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України.
Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться рахунках товариств порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.
Доводи апеляційних скарг щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційних скаргах директорів товариств обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтами не надано та колегією суддів не встановлено.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно товариств, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги представників товариств без задоволення.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4