Справа № 1/1416/241/2012 р.
В И Р О К
30 листопада 2012 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого Захарченка Д.В.
при секретарі Титовій Т.Е.
за участю прокурорів Румянцева О.В., Паніч Т.В.
захисників ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6
законних представників
неповнолітніх підсудних ОСОБА_7, ОСОБА_8
представника служби у справах дітей ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням:
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, не працюючого, не судимого, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4,
у вчиненні злочинів, передбачених ст.185 ч.3, 186 ч.2, 304 ч.1 КК України,
ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_7, не одруженого, не працюючого, судимого: 02.03.2012 р. Центральним районним судом м. Миколаєва за ст.122 ч.1 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробування на 3 роки, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8,
у вчиненні злочинів, передбачених ст.185 ч.3, 186 ч.2 КК України,
ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_9, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_10, громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_3, заміжньої, має неповнолітню дитину, не працюючої, судимої: 01.02.2012 р. Ленінським районним судом м. Миколаєва за ст.185 ч.1 КК України до 3 місяців арешту, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_11,
у вчиненні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України,
ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_12, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_13, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_7, учня машинобудівного ліцею № 11, не судимого, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_14,
у вчиненні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України,
ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_15, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_7, учня вечірньої школи № 5, не судимого, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_16,
у вчиненні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України,
ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_17, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_18, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, працюючого слюсарем, не судимого, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_19,
у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.3 КК України,

10.06.2011 року у вечірній час, ОСОБА_10, ОСОБА_11 маючи намір на заволодіння чужим майном, знаходячись на території трамвайного ДЕПО № 2 КП ММР «Миколаївелектротранс»по вул. 8-а Поздовжня в м. Миколаєві, за попередньою змовою зі сторожем трамвайного депо ОСОБА_15, який впустив їх на територію депо з метою вчинення крадіжки, таємно викрали належні КП ММР «Миколаївелектротранс»контактори трамваю КПК-010 в кількості 5 штук, вартістю 871 грн. 20 коп. кожний, загальною вартістю 4356 грн., заподіявши КП ММР «Миколаївелектротранс»матеріальну шкоду.
20.08.2011 р. близько 23.00 год., ОСОБА_10, діючи повторно, знаходячись в стані алкогольного спяніння, за попередньою змовою з ОСОБА_11, який діяв повторно, ОСОБА_12, що знаходилася в стані алкогольного сп'яніння, ОСОБА_14 і ОСОБА_13, на території прилеглій до дитячого садка по вул. Будівельників, 14 в м. Миколаєві, маючи намір на заволодіння чужим майном, після розподілення ОСОБА_10 ролі кожного з учасників злочину, відповідно до яких ОСОБА_12 відвела потерпілого ОСОБА_16 до кафе "Альонушка" на розі пр. ОСОБА_3 та вул. Будівельників, а ОСОБА_14 і ОСОБА_11 імітували побиття ОСОБА_10 з метою втягнення потерпілого у бійку і пограбування останнього, та після повідомлення ОСОБА_13, ОСОБА_12 та ОСОБА_16, про побиття ОСОБА_10, потерпілий ОСОБА_16 направився до місця вказаного ОСОБА_13, де ОСОБА_11 застосував насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров'я потерпілого, у вигляді ударів рукою в область грудної клітини та затилку, а ОСОБА_13 відкрито викрав мобільний телефон «Самсунг С 3010», вартістю 300 грн., з сім-картою мобільного оператора «Лайф», вартістю 10 грн., з флеш-карткою, вартістю 50 грн., а також гроші в сумі 40 грн., заподіявши потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 400 грн.
При цьому ОСОБА_10, достовірно знаючи, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 є неповнолітніми запропонував їм взяти участь в пограбуванні ОСОБА_16, на що останні погодились.
22.08.2011 р. близько 23.00 год., ОСОБА_10 з ОСОБА_12, знаходячись в стані алкогольного сп'яніння, за попередньою змовою з ОСОБА_13, діючи повторно, та невстановленою особою, біля будинку №10 по вул. Будівельників в м. Миколаєві, маючи намір на заволодіння чужим майном, після розподілення ОСОБА_10 ролі кожного з учасників злочину, відповідно до яких ОСОБА_13 та невстановлена особа, застосували насильство до ОСОБА_12 та ОСОБА_10 з метою залякування потерпілої ОСОБА_17 та створення обставин непричетності останніх до вчинення злочину, а саме ОСОБА_13 штовхнув з лавки ОСОБА_12, а невстановлена особа штовхнула ОСОБА_10, імітувавши погрозу застосування насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров'я ОСОБА_17, після чого відкрито викрали у потерпілої мобільний телефон «Самсунг GT-S 5570», вартістю 2192 грн., з сім-картою мобільного оператора «Лайф», вартістю 10 грн., на рахунку якої були грошові кошти в сумі 10 грн., що належали потерпілій ОСОБА_17, заподіявши потерпілій матеріальну шкоду в розмірі 2212 грн., та мобільний телефон «Пантеч», вартістю 150 грн., що належав ОСОБА_18, заподіявши матеріальну шкоду.
При цьому ОСОБА_10, достовірно знаючи, що ОСОБА_13 є неповнолітнім запропонував йому взяти участь у пограбуванні ОСОБА_18, на що останній погодився.
Судом були досліджені докази:
За обвинуваченням у викрадені майна КП ММР «Миколаївелектротранс»:
Підсудний ОСОБА_10 визнав себе винним та показав, що на початку червня 2011 року, він разом з ОСОБА_11, знаходячись в стані сп'яніння, з метою вчинення крадіжки, в трамвайному депо по вул. 8-ма Поздовжня за попередньою домовленістю з ОСОБА_15, який впустив їх на територію, демонтували з трамвая 5 штук котушок, які здали на металобрухт, а гроші поділили.
Підсудний ОСОБА_11 визнав себе винним та показав, що на початку літа 2011 року близько 17-17.30 год., він разом з ОСОБА_10 з метою вчинення крадіжки, за попередньою домовленістю з ОСОБА_15, який впустив їх до трамвайного депо по вул. 8-й Поздовжній, з неробочих трамваїв викрали 5 штук металевих пружин, які здали на металобрухт, а виручені кошти поділили між собою.
Підсудний ОСОБА_15 визнав себе винним та показав, що в червні місяці 2011 року він працюючи охоронником трамвайного депо, впустив до депо своїх знайомих Богадневича та ОСОБА_11, з метою вчинення ними крадіжки металу з демонтованих трамваїв. Після крадіжки вони поділилися з ним грошима.
Підсудна ОСОБА_12 показала, що була присутня при тому, як ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11, з метою вчинення крадіжки з дозволу ОСОБА_15, проникли на територію трамвайного депо, де викрали метал.
Згідно заяви директора КП ММР «Миколаївелектротранс»від 13.10.2011 р., 10.06.2011 р. на території трамвайного депо №2 по вул. 8-а Поздовжня, невідомі особи викрали контактори КПК-010 в кількості 5 шт., загальною вартістю 4356 грн. (т.1 а.с.155)
Згідно довідки від 13.10.2011 р., виданої КП ММР «Миколаївелектротранс», вартість контактора КПК-010 складає 871 грн. 20 коп. за 1 шт. (т.1 а.с.156)
Згідно інвентаризаційного опису товарно-матеріальних цінностей від 05.10.2011 р., наданого депо № 2 КП ММР «Миколаївелектротранс», встановлено відсутність контакторів КПК 10 в кількості 5 шт., вартістю 871,20 грн. за шт. (т.1 а.с.160-161)
Згідно листа директора КП ММР «Миколаївелектротранс»від 15.11.2011 р., спричинена підприємству матеріальна шкода в розмірі 4356 грн. відшкодована в повному обсязі. (т.1 а.с.205)
Згідно квитанції № 610 від 15.11.2011 р., ОСОБА_15 сплатив в рахунок відшкодування матеріальної шкоди КП ММР «Миколаївелектротранс»4356 грн. (т.1 а.с.206)
За обвинуваченням у вчиненні викрадення майна ОСОБА_16:
Підсудній ОСОБА_10 визнав себе винним частково та показав, що 20.08.2011 р., ввечері, він разом з ОСОБА_14 знаходився в барі «Арзу», де розпивали спиртне та він був у стані сильного сп'яніння. Потім пограбували ОСОБА_16, обставин чого він не пам'ятає, попередньо домовившись про поділ грошей після викрадення. Зі слів ОСОБА_12, йому відомо, що при цьому біли присутні ОСОБА_13, ОСОБА_13 і ОСОБА_14, а він організував вчинення злочину, на нього начебто нападали, а у ОСОБА_16 викрали мобільний телефон і гроші, які собі забрали ОСОБА_13 і ОСОБА_13.
Допитаний у якості обвинуваченого ОСОБА_10 показав, що обставин пограбування ОСОБА_16, внаслідок стану сп'яніння не пам'ятає. Лише пам'ятає, що були присутні ОСОБА_13, ОСОБА_13 і ОСОБА_14. Знаходячись за кафе "Альонушка", ОСОБА_13 заломив йому руку за спину він впав та коли піднявся пішов з ОСОБА_12, яка повідомила йому про пограбування ОСОБА_16 та про наявність викраденого мобільного телефону у ОСОБА_13. (т.2 а.с.34-36)
Підсудний ОСОБА_11 визнав себе винним та показав, що в кінці серпня 2011 року, ввечері, він на прохання ОСОБА_12 приїхав до бару «Арзу», разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_13. ОСОБА_10, вийшовши з бару, запропонував пограбувати ОСОБА_16, що знаходився в барі з ОСОБА_12, вказавши що він з ОСОБА_14 повинні зімітувати напад на ОСОБА_10, ОСОБА_13 повинен був позвати ОСОБА_16 до бару "Альонушка", а ОСОБА_12 - вмовити його піти туди. За домовленістю вони повинні були поділити виручку від викраденого. Після цього, він у дворі за баром "Альонушка" тримав ОСОБА_10 за руки, а ОСОБА_14 імітував його побиття, та коли ОСОБА_13 покликав ОСОБА_16 і той прийшов, вимагаючи від них пояснення, він вдарив його ліктем у груди, від чого той впав, а ОСОБА_13 витягнув у нього мобільний телефон. Після цього вони пішли до школи № 10, де ОСОБА_13 залишив собі телефон і вони розійшлися.
Підсудна ОСОБА_12 визнала себе винною та показала, що наприкінці серпня 2011 року, коли вона знаходилася у барі "Арзу" разом з ОСОБА_10, та її знайомим ОСОБА_16, де вони вживали спиртне в присутності ОСОБА_13, вона по телефону викликала ОСОБА_11. Коли вона повідомила ОСОБА_10, що ОСОБА_16 її образив, той сказав відвести його до бару "Альонушка" у двори, коли її покличе ОСОБА_13, вказавши, що ОСОБА_16 потрібно провчити та щось у нього забрати, та з його жесту вона зрозуміла, що він пропонує викрасти у ОСОБА_16 мобільний телефон. Також він казав ОСОБА_14 та ОСОБА_11 про необхідність пограбування ОСОБА_16.
Коли вона відійшла з ОСОБА_16 в бік бару "Альонушка" до них підбіг ОСОБА_13, повідомивши що б'ють ОСОБА_10. Після того, як вони з ОСОБА_16 зайшли за будинок, побачили як між ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_14 відбувається боротьба, але насправді вони не били ОСОБА_10. Після цього, вона побачила, як ОСОБА_16 впав і вони втекли. При цьому, вона залишилася з ОСОБА_10, а наступного дня від ОСОБА_11 довідалася, що у ОСОБА_16 вкрали мобільний телефон.
ОСОБА_12 будучи допитаною у якості обвинуваченої показала, що після того як ОСОБА_10 запропонував їй викрасти телефон у ОСОБА_16, через деякий час вони зустріли біля бару ОСОБА_11, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з якими домовились пограбувати ОСОБА_16. Коли вона з ОСОБА_16 прийшла в обумовлене ними місце, за повідомленням ОСОБА_13 про побитя ОСОБА_10, побачила, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 імітують побиття ОСОБА_10, та зробила вигляд, що не розуміє змісту події, просила не бити ОСОБА_10. (т.2 а.с.26-28)
Підсудний ОСОБА_13 визнав себе винним та показав, що 20.08.2012 р. близько 20.00 год., коли він зустрівся біля бару «Арзу»з ОСОБА_11 та ОСОБА_10, останній повідомив їм про необхідність викрадення мобільного телефону у ОСОБА_16, який знаходився в барі разом з ОСОБА_14. Також, ОСОБА_10, в його присутності, ОСОБА_11 і ОСОБА_14 сказав, що ОСОБА_14 повинна буде відвести ОСОБА_16 з бару, ОСОБА_13 з ОСОБА_14 імітивати його, ОСОБА_10, побиття, а він повинен покликати ОСОБА_16, що він і зробив. Коли він разом з ОСОБА_12, яка була обізнана про викрадення телефону, та ОСОБА_16 прийшли до місця "побиття" ОСОБА_10, а ОСОБА_16 зробив зауваження і вдарив ОСОБА_11, ОСОБА_11 побив ОСОБА_16 та хтось викрав у нього мобільний телефон "Самсунг", який відразу опинився у нього, і гроші в сумі 40 грн. Після чого вони втекли, телефон він залишив собі, а гроші розділили між всіма.
Підсудний ОСОБА_14 визнав себе винним частково і показав, що 20.08.2011 р. близько 22.00 год. він разом з ОСОБА_11 на прохання ОСОБА_12, яка зателефонувала ОСОБА_11, прийшли до бару «Арзу», до якого прийшов і ОСОБА_13. ОСОБА_10, на трамвайній зупинці, розподіливши ролі, запропонував налякати ОСОБА_16, шляхом втягнення його у бійку, для чого ОСОБА_12 мала відвести ОСОБА_16 до бару «Альонушка»та чекати поки ОСОБА_13 покличе їх, повідомивши, що вони нібито бють ОСОБА_10. Коли вони імитували побиття ОСОБА_10, ОСОБА_13 покликав ОСОБА_16 з ОСОБА_12, та після того, як ОСОБА_16 зробив їм зауваження, ОСОБА_13 вдарив його кулаком в груди, від чого той упав, а ОСОБА_13 дістав з кишені ОСОБА_16 мобільний телефон і гроші та вони втекли. В подальшому він бачив викрадений телефон у ОСОБА_13. При цьому ОСОБА_10 не пропонував вчиняти пограбування.
Потерпілий ОСОБА_16 на досудовому слідстві показав, що 20.08.2011 р. близько 22.00 год. він знаходився в барі "Арзу" по пр. Мира, 2, зі своєю знайомою ОСОБА_12 та хлопцем на ім'я ОСОБА_10, під час чого вони по черзі кудись виходили. Коли ОСОБА_10 пішов з бару, він за пропозицією ОСОБА_12 разом з нею вийшов з бару та пішов до кафе "Альонушка", куди невдовзі підбіг який хлопець, повідомивши що б'ють ОСОБА_10, а ОСОБА_12 сказала іти за нею. Підійшовши до огорожі він побачив як один хлопець тримав Володмира, а інший стояв перед ним. При цьому один з цих хлопців вдарив його ліктем у затилок, та коли він впав, почав його утримувати і в нього обшукали кармани, викравши мобільний телефон "Самсунг С-3010" з сім-карткою "Лайф" вартістю 10 грн., флеш картку вартістю 50 грн., а також гроші в сумі 40 грн. Разом з ним залишилися ОСОБА_10 та ОСОБА_12, які заперечували свою причетність до вчиненого. (а.с.103-104)
Згідно протоколу виїмки від 11.10.2011 р., у ОСОБА_13 виявлено та вилучено мобільний телефон «Самсунг С 3010»(т.1 а.с.101)
Згідно розписки від 24.10.2011р., ОСОБА_16 отримав викрадений у нього мобільний телефон «Самсунг С 3010». (т.1 а.с.107)
За обвинуваченням у викрадені майна ОСОБА_17 та ОСОБА_18:
Підсудний ОСОБА_10 показав, що 22.08.2011 р. у вечірній час знаходячись на пр. ОСОБА_3 разом з ОСОБА_13, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, та побачивши дівчину, що йшла, він послав ОСОБА_12 дізнатися, чи є в неї цінні речі та ОСОБА_12 з'ясувала, що у дівчини є мобільний телефон, але подальші події не пам'ятає оскільки знаходився в стані сильного алкогольного спяніння. Пам'ятає лише, що сидів на лавці з ОСОБА_18, а його хтось з футболками на головах штовхнув, але хто штовхнув вказати не може оскільки сидів до них спиною.
Допитаний у якості обвинуваченого, ОСОБА_10 показав, що вони пограбували дівчину в дворах будинків по вул. Будівельників, при цьому він сидів на лавці з ОСОБА_12 та незнайомою дівчиною, які пили пиво. Через деякий час до них підбігли хтось, у яких обличчя були закриті футболками, його хтось штовхнув в спину, від чого він впав і в цей час бачив, що хтось забрав у дівчини телефон з карману та вирвав з рук мобільний телефон, після чого вони пішли. Мобільні телефони повинен був продати ОСОБА_13, але не продав їх оскільки був затриманий працівниками міліції. (т.2 а.с.34-36)
Підсудна ОСОБА_12 визнала себе винною та показала, що в серпні 2011 року вона разом з ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_13 та хлопцем на імя ОСОБА_18, знаходячись в районі ринку "Колос" побачили, сп'янілу дівчину, у якої ОСОБА_10 попросив взяти закурити, та подивитись чи є в неї мобільні телефони і пішов до хлопців. Говорив, що її будуть грабувати, оскільки побачив у дівчини в руках мобільні телефони. Коли вона пішла за дівчиною та сіла з нею на лавці, розуміючи, що до них підійдуть хлопці з метою пограбування, у дворі, до них підійшов ОСОБА_10 та сів поряд, після чого із ззаду до них підбігли двоє чоловік, які штовхнули її та ОСОБА_10. Вони впали, хтось побіг, та дівчина почала кричати і повідомила, що її пограбували. Коли вони з ОСОБА_10 повернулись на лавку де сиділи ОСОБА_13 і ОСОБА_13, ті вели розмову про те хто буде продавати телефони, прибіг хлопець на ім'я ОСОБА_18, повідомивши, що мобільні телефони сховані та їх потрібно продати пізніше.
Підсудний ОСОБА_13 визнав себе винним та показав, що 22.08.2012 р. ввечері в районі ринку «Колос», він разом з ОСОБА_14, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 побачили сп'янілу дівчину, підійшовши до якої ОСОБА_12 повідомила, що у дівчини є два мобільних телефони, та пішла з дівчиною у двір пити пиво, а за ними пішов ОСОБА_10, попередньо розділивши між присутніми ролі з метою викрадення в дівчини телефонів, згідно яких він повинен був штовхнути ОСОБА_10, щоб дівчина злякалась, а хлопець на ім'я ОСОБА_18, який був з ними повинен був тримати дівчину і викрасти мобільні телефони, що вони і зробили, закривши перед цим обличчя футболками, але він штовхнувши ОСОБА_10 почав тримати дівчину ззаду за руки, а ОСОБА_18 витягнув у неї мобільні телефони. ОСОБА_11 в цей час стояв поодаль та після викрадення всі побігли на вул. Південну, де ОСОБА_10 і ОСОБА_12, яких вони викликали по телефону, попросили віддати телефони їм, але він віддав телефони ОСОБА_18, який їх приховав, та коли ОСОБА_10 і ОСОБА_12 пішли, телефони взяв собі, а наступного дня вони разом з ОСОБА_11 продали їх його сестрі.
Потерпіла ОСОБА_17 на досудовому слідстві показала, що 22.08.2011 р. близько 23.00 год., коли вона поверталась з ринку «Колос»додому та присіла на лавку на зупинці громадського транспорту "вул. Будівельників" в напрямку пл. Перемоги, до неї ззаду підбігло двоє хлопців, один з яких, був в масці, схопив її за обидві руки та утримуючи їх ззаду, з кишень джинсів дістав два мобільних телефони - «Самсунг GT-S 5570», вартістю 2192 грн., з сім-карткою мобільного оператора «Лайф», вартістю 10 грн., на рахунку якої було 10 грн., та «Пантеч», що належав її батьку. (т.1 а.с.34-35)
Потерпілий ОСОБА_18 на досудовому слідстві показав, що його донька ОСОБА_17, яка є розумово відсталою та є інвалідом, 23.08.2011 р. близько 01.00 год., прийшла додому у стані сп'яніння, та повідомила, що на зупинці громадського транспорту "вул. Будівельників" по пр. ОСОБА_3, коли вона сиділа на лавці підбігли двоє хлопців, один з яких був в масці та утримуючи її за руки ззаду, витягнув у неї з кишень шортів «Самсунг GT-S 5570», вартістю 2192 грн., з сім-карткою мобільного оператора «Лайф», вартістю 10 грн., на рахунку якої було 10 грн., та належний йому телефон «Пантеч»вартістю 150 грн. (т.1 а.с.37-38)
Свідок ОСОБА_19 показав, що в минулому році з розмови з ОСОБА_13 йому стало відомо, що останній злочинним шляхом добув декілька мобільних телефонів.
Згідно протоколу виїмки від 09.10.2011 р., у ОСОБА_20 вилучено мобільний телефон «Самсунг GTS 5570». (т.1 а.с.20)
Згідно розписки ОСОБА_18 від 10.10.2011 р., він отримав викрадений у його дочки ОСОБА_17 22.08.2011 р. мобільний телефон «Самсунг». (т.1 а.с.45)
За обвинуваченням ОСОБА_10 у втягненні неповнолітніх ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у злочинну діяльність:
Підсудний ОСОБА_10 показав, що при вчиненні злочинів відносно ОСОБА_16 та ОСОБА_17, він знав, що ОСОБА_13 неповнолітній, чого не знав про ОСОБА_12. Оскільки ОСОБА_14 повідомив йому, що він неповнолітній лише після вчинення злочину.
На досудовому слідстві ОСОБА_10 повідомляв, що був обізнаний про вік як ОСОБА_13, так і ОСОБА_14. (т.2 а.с.34-36)
Підсудна ОСОБА_12 показала, що Богадневич до вчинення злочинів був достовірно обізнаний, що як ОСОБА_13, так і ОСОБА_14 є неповнолітніми, пропонував їм вчиняти злочини.
Підсудний ОСОБА_11 показав, що Богадневич був обізнаний, що ОСОБА_13 і ОСОБА_14 є неповнолітніми, пропонував їм вчиняти злочини.
Підсдуний ОСОБА_14 показав, що ОСОБА_10 не знав, що він є неповнолітнім та не пропонував йому вчиняти пограбування ОСОБА_16
Підсудний ОСОБА_13 показав, що не знав про обставини обізнаності ОСОБА_10 щодо віку ОСОБА_14, але ОСОБА_10 пропонував вчинити пограбування ОСОБА_16 у присутності ОСОБА_14.
З приводу обставин стану здоров'я розвитку характеристики, умов життя та виховання неповнолітніх ОСОБА_13 та ОСОБА_21:
Законний представник неповнолітнього підсудного ОСОБА_13, ОСОБА_7, пояснила, що її син виховуються нею в неповній сімї, без батька, разом з іншими дітьми, має належні побутові умови, добре навчається, причин, які б сприяли вчиненню ним злочину не вбачає.
Законний представник неповнолітнього підсудного ОСОБА_14, ОСОБА_8, пояснила, що її син виховуються в повній сімї, має належні побутові умови, добре забезпечений, добре навчається, причин, які б сприяли вчиненню ним злочину не вбачає.
З врахуванням викладеного, суд знаходить доведеною вину:
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_15 у вчиненні викрадення майна КП ММР «Миколаївелектротранс»і кваліфікує дії підсудних ОСОБА_10, ОСОБА_11 за ст.185 ч.3 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в сховище, вчинене за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_15 за ст.27 ч.5, 185 ч.3 КК України, як пособництво у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням в сховище, вчиненого за попередньою змовою групою осіб;
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_14 та ОСОБА_13 у вчиненні викрадення майна ОСОБА_16 і кваліфікує дії підсудних ОСОБА_12, ОСОБА_14 та ОСОБА_13 за ст.186 ч.2 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров'я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб; ОСОБА_10, ОСОБА_11 за ст.186 ч.2 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров'я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, вчинене повторно;
ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_13 у вчиненні викрадення майна ОСОБА_17 та ОСОБА_18 і кваліфікує дії підсудних за ст.186 ч.2 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з погрозою застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров'я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб вчинене повторно;
ОСОБА_10 у втягнені ОСОБА_13 і ОСОБА_14 у злочинну діяльність і кваліфікує дії підсудного за ст.304 ч.1 КК України, як втягнення неповнолітніх у злочинну діяльність.
При цьому, суд приймає до уваги, що вина ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_15 у вчиненні викрадення майна КП ММР «Миколаївелектротранс»доведена показами самих підсудних, фактичними документальними даними КП ММР «Миколаївелектротранс»про вид, кількість та вартість викраденого майна.
Зважаючи на роль підсудного ОСОБА_15, який вчинив дії щодо допуску ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до майна, усунувши таким чином перешкоду у його викраденні іншими підсудними, суд кваліфікує його дії як пособництво у вчинені злочину.
Вина ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_14 та ОСОБА_13 у вчиненні викрадення майна ОСОБА_16, доведена в судовому засіданні показами підсудних про фактичне заволодіння таким майном, на що прямо вказали підсудні ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_10, вчинення всіма підсудними дій щодо інсценування певних обставин, у які підсудні втягнули потерпілого, та що полегшило вчинення відносно нього злочину, застосування до потерпілого, з цією метою насильства ОСОБА_11 та вчинення безпосереднього викрадення майна потерпілого ОСОБА_13, на що вказував і сам потерпілий, даними про вилучення викраденого майна у ОСОБА_13
До показів підсудного ОСОБА_14 про його необізнаність, щодо мети їх дій, суд ставиться критично оскільки такі його покази спростовуються показами підсудних ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 про те, що дії по вчиненню злочину оговорювалися ними в присутності ОСОБА_14, та обставинами його участі у вчинені злочину.
Вина ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 у вчиненні викрадення майна ОСОБА_17 та ОСОБА_18 доведена показами підсудних про вчинення спільних дій направлених на відкрите викрадення майна потерпілої, вчинення підсудним ОСОБА_13 разом з невстановленою особою, ОСОБА_10, ОСОБА_12 дій, щодо створення обставин погрози застосування до потерпілої насильства, безпосереднього викрадення майна потерпілої ОСОБА_13 та невстановленою особою, показами потерпілої ОСОБА_17 та ОСОБА_18 про обставини відкритого викрадення майна двома особами у потерпілої, даними про вилучення викраденого.
Вина ОСОБА_10 у втягнені ОСОБА_13 і ОСОБА_14 у злочинну діяльність доведена показами підсудних ОСОБА_11, ОСОБА_12 про безпосередню обізнаність його щодо віку, як ОСОБА_13, так і ОСОБА_14, даними повідомленими на досудовому слідстві про такі обставини самим ОСОБА_10, фактичними обставинами втягнення ОСОБА_13 і ОСОБА_14 у вчинення злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_10, суд враховує, що підсудним вчинено тяжкі злочини, характер та ступінь його участі у вчинені злочинів, особу підсудного, який не судимий, характеризується негативно, обставину, пом'якшуючу покарання - щире каяття, обставину, обтяжуючу покарання вчинення злочинів в стані спяніння, і вважає необхідним призначити покарання у вигляді позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, суд вважає необхідним визначити ОСОБА_10 покарання за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань.
При призначенні покарання ОСОБА_11, суд враховує, що підсудним вчинено тяжкі злочини, характер та ступінь його участі у вчинені злочинів, особу підсудного, який не судимий, проте притягався до кримінальної відповідальності за вчинення іншого злочину, характеризується негативно, обставину, пом'якшуючу покарання - щире каяття, відсутність обставин обтяжуючих покарання, і вважає необхідним призначити покарання у вигляді позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, суд вважає необхідним визначити ОСОБА_11 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Вирішуючи питання про визначення підсудному покарання, за правилами ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, передбачених ст.122 ч.1 КК України, за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.03.2012 р. р., та ст.186 ч.2 КК України, за даним вироком, суд вважає необхідним визначити самостійне виконання вироків, приймаючи до уваги, що останній злочин вчинений ним до постановлення попереднього вироку за яким підсудного звільнено від покарання з випробуванням.
При призначенні покарання ОСОБА_12, суд враховує, що підсудною вчинено тяжкі злочини, характер та ступінь її участі у вчинені злочинів, особу підсудної, яка не судима, має неповнолітню дитину, характеризується негативно, обставину, пом'якшуючу покарання - щире каяття, обставину, обтяжуючу покарання - вчинення злочину в стані спяніння, і вважає необхідним призначити покарання у вигляді позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, суд вважає необхідним визначити ОСОБА_12 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Вирішуючи питання про визначення підсудній покарання, за правилами ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, передбачених ст.185 ч.1 КК України, за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.02.2012 р. р., та ст.185 ч.3, 186 ч.2 КК України, за даним вироком, суд вважає необхідним не визначати покарання за сукупністю злочинів, оскільки враховуючи міру покарання призначеного підсудній та дату початку його відбуття, за попереднім вироком, нею повністю відбуто це покарання, що виключає можливість призначення покарання за сукупністю.
При призначенні покарання ОСОБА_13, суд враховує, що підсудним вчинено тяжкі злочини, які він вчинив у віці, що дозволяє усвідомлювати характер своїх дій, особу підсудного, який не судимий, має добрий стан здоров'я, задовільні умови життя, виховується в неповній сімї, характеризується позитивно, але як особа, що піддається чужому впливу, відсутність обставин, що негативно впливали на його виховання, вчинення злочину внаслідок втягнення його у злочинну діяльність, обставини пом'якшуючі покарання - вчинення злочину неповнолітнім, щире каяття, відсутність обставин, обтяжуючих покарання, і вважає необхідним призначити покарання у вигляді позбавлення волі.
При призначенні покарання ОСОБА_14, суд враховує, що підсудним вчинено тяжкий злочин, який він вчинив у віці, що дозволяє усвідомлювати характер своїх дій, особу підсудного, який не судимий, має незадовільний стан здоров'я, добрі умови життя, виховується в повній сімї, характеризується позитивно, відсутність обставин, що негативно впливали на його виховання, вчинення злочину внаслідок втягнення його у злочинну діяльність, обставини пом'якшуючі покарання - вчинення злочину неповнолітнім, щире каяття, відсутність обставин, обтяжуючих покарання, і вважає необхідним призначити покарання у вигляді позбавлення волі.
На підставі ст.75, 104 КК України, суд вважає можливим з урахуванням осіб підсудних ОСОБА_13 та ОСОБА_14, їх віку, негативного ставлення до вчиненого, усвідомлення протиправності своїх дій, звільнити їх від відбування покарання з випробуванням.
Звільняючи підсудних від відбування покарання з випробуванням, суд не вважає необхідним призначати їм громадських вихователів, оскільки підсудні виховуються батьками, які контролюють їх поведінку.
При призначенні покарання ОСОБА_15, суд враховує, що підсудним вчинено тяжкий злочин, характер та ступінь його участі у вчинені злочину, особу підсудного, який не судимий, характеризується позитивно, обставину пом'якшуючу покарання - щире каяття, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, відсутність обставин обтяжуючих покарання, і вважає необхідним призначити покарання у вигляді позбавлення волі.
Приймаючи до уваги наявність декількох обставин, що суттєво пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого підсудним ОСОБА_15 злочину, з урахуванням особи підсудного, суд вважає можливим призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України, в розмірі нижче від нижчої межі, передбаченої санкцією ч.3 ст.185 КК України.
На підставі ст.75 КК України, суд вважає можливим з урахуванням особи підсудного, його негативного ставлення до вчиненого, усвідомлення протиправності своїх дій, звільнити його від відбування покарання з випробуванням.
Позов потерпілого ОСОБА_18 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 170 грн., суд вважає необхідним залишити без задоволення, оскільки збитки спричинені потерпілому були відшкодовані.
Підсудному ОСОБА_11 також було пред'явлено обвинувачення в тому, що він 22.08.2011 р. близько 23.00 год., за попередньою змовою з ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та невстановленою особою, біля будинку №10 по вул. Будівельників в м. Миколаєві, з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров'я ОСОБА_17, відкрито викрав у потерпілої мобільний телефон «Самсунг GT-S 5570», вартістю 2192 грн., з сім-картою мобільного оператора «Лайф», вартістю 10 грн., на рахунку якої були грошові кошти в сумі 10 грн., що належали потерпілій ОСОБА_17, заподіявши потерпілій матеріальну шкоду в розмірі 2212 грн., та мобільний телефон «Пантеч», вартістю 150 грн., що належав ОСОБА_18
Підсудний ОСОБА_11 показав, що не давав своєї згоди на пограбування ОСОБА_17 та не підходив до місця вчинення злочину, бачив безпосереднє вчиення злочину ОСОБА_13 і хлопцем на ім'я ОСОБА_18, лише після цього на прохання ОСОБА_13 продав викрадені мобільні телефони. Про вчинення пограбування він не розповідав свідку ОСОБА_19.
Допитаний у якості обвинуваченого ОСОБА_11 показав, що лише припускає обставини його участі у пограбуванні ОСОБА_17. (т.2 а.с.41-43)
Підсудний ОСОБА_10 показав, що внаслідок стану сп'яніння події не пам'ятає, зазначив, що їх з ОСОБА_12 з лавки штовхнув ОСОБА_13 і ОСОБА_13, але точно вказати хто саме не може, оскільки ці особи підійшли ззаду.
Допитаний в якості обвинуваченого, ОСОБА_10 показав, що ОСОБА_13 та ОСОБА_13, у яких обличчя були закриті футболками, штовхнули їх з ОСОБА_12 у спину, від чого він впав і бачив, що хтось забрав у дівчини телефон з кишені та вирвав з рук мобільний телефон, після чого вони пішли. Мобільні телефони повинен був продати ОСОБА_13. (т.2 а.с.34-36)
Підсудна ОСОБА_12 показала, що під час пограбування ОСОБА_17, був присутній хлопець на ім'я ОСОБА_18, до них з ОСОБА_10 ззаду підбігли двоє чоловік, які штовхнули її та ОСОБА_10. Після пограбування вона бачила, як ОСОБА_13 і ОСОБА_13, вели розмову про те хто буде продавати телефони, а хлопець на ім'я ОСОБА_18, повідомив, що мобільні телефони сховані та їх потрібно продати.
Слідчому вона повідомляла, що до них з дівчиною підбігли ОСОБА_13 і ОСОБА_13, оскільки хлопець на ім'я ОСОБА_18 не міг опинитися поруч.
Будучи допитаною в якості обвинуваченої ОСОБА_12 показала, що до них ззаду підбігли ОСОБА_13, ОСОБА_11 та ще якийсь хлопець, які штовхнули її та ОСОБА_10, витягнули з кишень дівчини мобільні телефони і втекли. В подальшому вони довідались, що телефони, приховав ОСОБА_13. (т.2 а.с.26-28)
Підсудний ОСОБА_13 показав, що він з хлопцем на ім'я ОСОБА_18, який був з ними, повинен був тримати дівчину і викрасти мобільні телефони, закривши обличчя футболками. Під час пограбування ОСОБА_13 стояв поодаль та після викрадення наступного дня, він разом з ОСОБА_11 продав телефони. Телефони у дівчини повинен був викрадати також і ОСОБА_13, але він чомусь цього не робив та згоди на викрадення не давав, сказав що буде стояти в певному місці. Про вчинення пограбування він казав свідку ОСОБА_19.
Слідчому він давав пояснення, що ОСОБА_13 приймав безпосередню участь у пограбуванні, внаслідок незаконного його затримання і застосування до нього насильства з боку працівників міліції, які вимагали дати покази щодо участі у злочині не тільки ОСОБА_11, а і ОСОБА_14, якого взагалі в той день з ним не було, та він побоювався застосування насильства і в подальшому.
Згідно протоколу допиту підозрюваного і обвинуваченого ОСОБА_13, він дав абсолютно ідентичні покази, що у вчиненні пограбування дівчини приймав безпосередню участь ОСОБА_13 та ОСОБА_14. (т.1 а.с.141-143, т.2 а.с.14-16)
При проведенні очної ставки з ОСОБА_11, ОСОБА_13 вказав, що викрадення вчиняв разом з ОСОБА_11, та такі обставини ОСОБА_11 заперечувались. (т.2 а.с.7)
Згідно заяви про вчинення злочину ОСОБА_13 від 09.10.2011 р., останній зізнався, що в серпні 2011 року він разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_14 з застосуванням фізичного насильства викрали у дівчини мобільні телефони «Самсунг»та «Пантеч». (т.1 а.с.11)
Згідно пояснень ОСОБА_13 від 09.10.2011 р., даних ним опреуповноваженому Ленінського РВ ММУ, він вказав, що викрадення майна дівчини вчинив з ОСОБА_11 і ОСОБА_14. (т.1 а.с.12)
Законний представник неповнолітнього підсудного ОСОБА_13, ОСОБА_7 показала, що з 8 на 9.10.2011 р. вона поїхала в Молдавію, та в цей час не могла зв'язатися з сином. 12.10.2011 р. її запросили до Ленінського райвідділу, і повідомили, що син затриманий, за вчинення викрадення з трамвайного депо та мобільних телефонів у дівчини, до цього він знаходився у притулку, та у її присутності слідчій допитувала його про вчинення крадіжки котушок. Син їй повідомив, що працівники міліції били його, та боявся їх.
Постановою слідчого прокуратури Ленніського району м. Миколаєва від 27.04.2012 р., було відмовлено в порушенні кримінальної справи за заявою підсудного ОСОБА_13 про застосування до нього незаконних методів слідства.
Потерпіла ОСОБА_17 на досудовому слідстві показала, що її пограбування вчинили двоє хлопців, один з яких, був в масці. (т.1 а.с.34-35)
Потерпілий ОСОБА_18 на досудовому слідтсві показав, що зі слів доньки, яка є розумово відсталою, йому стало відомо про її пограбування двома хлопцями один з яких був в масці. (т.1 а.с.37-38)
Згідно повідомлення Миколаївської обласної психіатричної лікарні від 09.07.2012 р., ОСОБА_17 перебуває на обліку, як інвалід дитинства.
Свідок ОСОБА_19 показав, що в минулому році з розмови з ОСОБА_13 йому стало відомо, що останній злочинним шляхом добув декілька мобільних телефонів, про що він дав покази слідчому, але про ОСОБА_11 не давав покази.
Згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_19, він показав, що в серпні 2011 року дізнався від ОСОБА_11, що десь на вул. Будівельників він вчинив пограбування дівчини, в якої викрав декілька мобільних телефонів, які продав, а грошима поділився з ОСОБА_13 (т.1 а.с.224-225)
Аналізуючи досліджені докази, суд приходить до наступного.
Так, відповідно до вимог ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно ч.2 ст.327 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена.
Згідно ст.323 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Згідно ст.275 КПК України, розгляд справи провадиться тільки відносно підсудних і тільки в межах пред'явленого їм обвинувачення.
Відповідно до вимог ст.334 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з зазначенням способу вчинення злочину.
При цьому, в судовому засіданні жодним з досліджених доказів не були достовірно встановленні обставини безпосередньої участі ОСОБА_11 у вчиненні пограбування ОСОБА_17
Так, в судовому засіданні підсудний ОСОБА_11 зачерпував такі обставини, на досудовому слідстві даючи покази слідчому, лише припускав можливість своєї участі у вчинені злочину.
ОСОБА_10 та ОСОБА_12 даючи покази суду, з приводу цих обставин вказали, що безпосередню участь у злочині приймав разом з ОСОБА_13 і ОСОБА_13, але напевно стверджувати це не могли, оскільки цих осіб не бачили, внаслідок того, що ті діяли знаходячись позаду від них, їх обличчя були закриті, а ОСОБА_10 взагалі, вказав що не пам'ятає всіх подій внаслідок стану сп'яніння.
Підсудний ОСОБА_13 не підтвердив обставини безпосередньої участі ОСОБА_11 у вчинені злочину, та вказав на недобровільність показів даних ним в ході досудового слідства, внаслідок застосування насильства з боку працівників правоохоронних органів.
Потерпіла ОСОБА_17 та ОСОБА_18, не вказали певних обставин участі підсудного ОСОБА_11 у вчинені злочину, а у показах ОСОБА_17, щодо конкретних обставин події, суд взагалі має сумніви внаслідок її психічного стану, про що було повідомлено ОСОБА_18 та підтверджено даними Миколаївської обласної психіатричної лікарні.
Викликають у суду сумніви і покази свідка ОСОБА_19 про участь ОСОБА_11 у вчиненні злочину, які він давав в ході досудового слідства, оскільки від таких показів свідок в судовому засіданні відмовився, і вони були спростовані як самим ОСОБА_11, так і підсудним ОСОБА_13
Логічно послідовні дані про такі фактичні обставини, за якими ОСОБА_11 пред'явлено обвинувачення містяться лише, у протоколах допиту ОСОБА_13 у якості підозрюваного та обвинуваченого, у його з'явленні із зізнанням та поясненнях від 09.10.2011 р.
Процесуальні документи складені по справі свідчать, що ОСОБА_13, який є неповнолітнім, фактично був затриманий і давав покази з приводу підозри у вчинені злочинів без участі законного представника і захисника, до допиту його в якості підозрюваного 15.10.2011 р., що було підтверджено, як самим підсудним, так і його законним представником, які також вказали на обставини застосування до нього тортур з боку працівників міліції.
Відповідно до вимог ст.432 КПК України, глави 36 КПК України, порядок провадження в справах про злочини неповнолітніх визначається загальними правилами цього Кодексу і крім того, статтями цієї глави.
Згідно ст.438 КПК України, при допиті неповнолітнього, який не досяг шістнадцяти років можуть бути присутні педагог, батьки чи інші законні представники неповнолітнього, та такий допит провадитися у присутності захисника.
Відповідно до ст.40 Конвенції про права дитини, ратифікованої Україною 27.02.1991 р., держави-учасниці визнають право кожної дитини, яка, як вважається, порушила кримінальне законодавство, звинувачується або визнається винною в його порушенні, на таке поводження, що сприяє розвиткові у дитини почуття гідності і значущості, зміцнює в ній повагу до прав людини й основних свобод інших та при якому враховуються вік дитини і бажаність сприяння її реінтеграції та виконання нею корисної ролі в суспільстві, та з цією метою забезпечують негайне і безпосереднє інформування її про звинувачення проти неї, а у випадку необхідності, через її батьків чи законних опікунів, та одержання правової й іншої необхідної допомоги при підготовці та здійсненні свого захисту.
Таким чином, суд вважає, що загальні вимоги міжнародного права, щодо будь якого допиту неповнолітнього, з приводу підозри або обвинувачення у злочині, що детально регулюються вимогами національного законодавства, повинні бути застосовані і в даному випадку.
Враховуючи, що неповнолітній ОСОБА_13, був фактично опитаний з приводу підозри у вчинені злочину, без присутності батьків та захисника, про таку підозру та проведення опитування неповнолітнього його батьки не були повідомлені, та відповідно він був позбавлений необхідної допомоги при здійсненні свого захисту, суд вважає, що таке опитування неповнолітнього було проведено без дотримання вимог як міжнародного права, так і національного законодавства, в зв'язку з чим є незаконним.
Такі пояснення ОСОБА_13 були пов'язані з його подальшими показами на досудовому слідстві, що законний представник неповнолітнього пов'язувала з обставинами обґрунтованого побоювання її сином працівників міліції.
Крім того, подальші покази ОСОБА_13, про обставини вчинення злочину містилися в показах підсудних на досудовому слідстві у об'єктивності яких суд має сумніви, внаслідок того що протоколи допиту підсудного є копіями, що підтверджується простим дослідженням цих протоколів, є очевидним і вказує на їх штучне створення органами слідства.
При цьому, у цих поясненнях та протоколах допитів містяться дані щодо участі у вчиненні злочину і ОСОБА_14, участь якого у вчиненні злочину органами досудового слідства взагалі не встановлена, що додатково свідчить про неправдивість показів ОСОБА_13 на досудовому слідстві, внаслідок певних обставин.
Таким обставинами, суд вважає незаконне затримання ОСОБА_22 і застосування до нього насильства, що на думку суду достеменно підтверджено поясненнями його законного представника, даними про фактичне перебування його під контролем органів слідства, до допиту з додержанням вимог закону.
Внаслідок цього, суд не може прийняти ці покази, а також з'явлення із зізнанням, як докази, вважаючи їх такими, що здобуті незаконним шляхом.
Крім того, додаткові сумніви у добровільності показів ОСОБА_13 на досудовому слідстві, виникають у суду в зв'язку з тим, що покази підсудного і законного представника про застосування до нього насильства з боку працівників міліції не були ніким спростовані. Судом з цього приводу призначалася перевірка заяви підсудного про застосування незаконних методів слідства, що доручалась прокурору, де вказувалось на необхідність перевірки конкретних обставин незаконного затримання підсудного, але така перевірка фактично не проводилася, оскільки ґрунтується лише на поясненях слідчого, а обставини вказані судом, які є очевидними, взагалі не перевірялися, що викликає у суду сумніви в обґрунтованості висновків прокуратури про не встановлення фактів неправомірних дій працівників міліції.
Інших належних і допустимих доказів, які б достовірно свідчили про вчинення ОСОБА_11 цього злочину, за обставин встановлених обвинуваченням, суд не знаходить.
Враховуючи, що докази, які безпосередньо вказують на вчинення ОСОБА_11 злочину за обставин встановлених пред'явленим обвинуваченням, одержані незаконним шляхом, інші докази, дослідженні судом, в цій частині викликають у суду сумніви, у доведеності ними вини підсудного, та розглядаючи справу у межах пред'явленого обвинувачення, враховуючи встановлений ним спосіб та інші обставини злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_11, та будучи не вправі встановлювати будь-які інші фактичні обставини вчинення злочину та причетності підсудного до його вчинення або вдаватися до припущень при формулюванні обвинувачення, суд вважає, що вина підсудного у вчиненні злочину не доведена.
Таким чином суд, не знаходячи достовірних доказів вчинення підсудним злочину, за обвинуваченням у відкритому викраденні майна ОСОБА_17 і ОСОБА_18, всі сумніви у досліджених доказах звертає на користь підсудного, не вбачає доведеним у його діях складу злочину, та вважає необхідним підсудного ОСОБА_11 виправдати, на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України, за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України.
Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд,-
ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.185 ч.3, 186 ч.2, 304 ч.1 КК України та призначити покарання:
за ст.185 ч.3 КК України - у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки,
за ст.186 ч.2 КК України - у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців;
за ст. 304 ч.1 КК України - у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань, остаточно визначити ОСОБА_10 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання засудженому обчислювати з 02.11.2011 р.
ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.185 ч.3, 186 ч.2 КК України та призначити покарання:
за ст.185 ч.3 КК України - у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки,
за ст.186 ч.2 КК України - у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_11 покарання у вигляді 4 роки 6 місяців позбавлення волі.
Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.03.2012 р. і даний вирок, виконувати самостійно.

Строк відбування покарання засудженому обчислювати з 09.10.2011 р.

ОСОБА_11 у вчинені злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, за обвинуваченням у відкритому викраденні майна ОСОБА_17 і ОСОБА_18, виправдати, на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України, за відсутністю в його діях складу злочину.

ОСОБА_12 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки.

Строк відбування покарання засудженій обчислювати з 11.10.2011 р.

Запобіжний захід засудженим ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили залишити - тримання під вартою.

ОСОБА_13 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст.75, 104 КК України звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ст.76 КК України покласти на засудженого обовязки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, зявлятися для реєстрації в ці органи та повідомляти їх про зміну місця проживання.

ОСОБА_14 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст.75, 104 КК України звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік.

На підставі ст.76 КК України покласти на засудженого обовязки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, зявлятися для реєстрації в ці органи та повідомляти їх про зміну місця проживання.

ОСОБА_15 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.27 ч.5, 185 ч.3 КК України та призначити покарання, з застосуванням ст.69 КК України, у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік.

На підставі ст.76 КК України покласти на засудженого обовязки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти їх про зміну місця проживання.

Запобіжний захід засудженим ОСОБА_15, ОСОБА_14 та ОСОБА_13 до набрання вироком законної сили залишити - підписку про невиїзд.

Речові докази: мобільний телефон «Самсунг GT-S 5570»- повернути потерпілій ОСОБА_17; мобільний телефон «Самсунг С 3010»- повернути потерпілому ОСОБА_16

Позов потерпілого ОСОБА_18 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 170 грн., - залишити без задоволення

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Миколаївської області протягом 15 діб з моменту проголошення вироку, а засудженими з моменту вручення копії вироку.

Головуючий: