АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2/16 Справа № 201/3635/13-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у закритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000229 від 25 січня 2013 року, за апеляційними скаргами прокурора по даному кримінальному провадженню, захисника- адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська області від 17 грудня 2013 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровська, проживаючого по в буд. АДРЕСА_1 , зареєстрованого в буд. АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз 20 травня 1997 року за ст.ст. 97, 43 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі

за участю прокурора ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , представника потерпілої ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська області від 17 грудня 2013 року ОСОБА_7 засуджено:

за ч.1 ст.121 КК України до 6 років позбавлення волі;

-за ч.3 ст.152 КК України - 9 років позбавлення волі;

-за ч.2 ст.153 КК України - 7 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів призначено 12 років позбавлення волі. Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено йому до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо речових доказів.

На вирок суду першої інстанції надійшли апеляційні скарги від:

прокурора по даному кримінальному провадженню (т. 13 а.п. 95-98), у якій ставиться питання про скасування вироку у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалити новий вирок, в якому вирішити долю речових доказів, а саме вказати, які речові докази підлягають знищенню, а в іншій частині вирок суду залишити без змін.
В апеляційній скарзі (т. 13 а.п. 99-110) захисник ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати, ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_7 виправдати за всіма статтями кримінального Закону, по яким він засуджений. При цьому просить викликати в суд і допитати свідків, витребувати з Комунального закладу МОЗ « Дніпропетровська міська лікарня №1», завірений вмтяг з журналу реєстрації пацієнтів за жовтень 2003 року приймального відділення та відділення детоксикології . При цьому посилається на суттєві порушення судом вимог кримінального процесуального закону при розгляді обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_7 по спричиненню тяжких тілесних пошкоджень потерпілому ОСОБА_11 , а саме, судовий розгляд проведений без його участі і в матеріалах провадження відсутні дані про його повідомлення належним чином про місце і дату розгляду кримінального провадження. Зазначає, що при наявності суттєвих протиріч в його показах, які він давав на досудовому розслідуванні та при попередньому судовому розгляді провадження, його участь і допит в судовому засіданні є обов`язковим.

В зв`язку з порушеннями, допущеними при вилученні і зберіганні медичної картки потерпілого, яка була використана при проведенні судово-медичної експертизи, вважає наявні по цьому епізоду докази, зокрема, висновок експерта недопустимими доказами. Посилається на порушення кримінального процесуального закону при проведенні інших процесуальних дій: протоколи впізнання обвинуваченого потерпілим і свідком ОСОБА_12 , протоколу огляду та виїмки речей ОСОБА_11 .. Вважає, що суд, пославшись у вироку на підтвердження вини обвинуваченого, неправильно трактує висновок судово-медичної експертизи. Вказує на неповноту судового розгляду в зв`язку з тим, що судом відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про виклик і допит в судовому засіданні експерта ОСОБА_13

Ставить під сумнів покази свідка ОСОБА_12 , вказуючи, що вона є зацікавленою особою і її покази спростовуються показами свідка ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , зазначає, що висновки суду за вказаним епізодом обвинувачення не відповідають фактичним обставинам справи.

Як на її думку, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за вказаним епізодом підлягає закриттю в зв`язку з закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, стверджуючи при цьому, що в матеріалах справи відсутні докази, що обвинувачений переховувався, уклоняючись від досудового розслідування і суду.

За епізодом обвинувачення щодо потерпілої ОСОБА_16 , вважає, що винність ОСОБА_7 не доведена, оскільки речові докази: біологічні зразки, відібрані у потерпілої, втрачені і не досліджувались на наявність яких-небудь біологічних слідів на них, які належать ОСОБА_7 , очевидці даного кримінального правопорушення - відсутні. Вказує також на неповноту судового розслідування, оскільки вважає, що не встановлено місце скоєння злочину, процесуальні документи містять різні номери будинків, де, як стверджує сторона обвинувачення, вчинений злочин, не були допитані свідки сторони захисту, внаслідок чого не перевірено алібі обвинуваченого, а тому просить викликати в судове засідання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та витребувати з КЗ МОЗ «Дніпропетровська міська лікарня № 1» завірений витяг з журналу реєстрації пацієнтів за жовтень 2003 року приймального відділення токсикології.
Суд не прийняв мір до усунення протиріч в показах потерпілої ОСОБА_22 , а тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

В апеляційній скарзі (т. 13 а.п. 117-118) ОСОБА_7 , стосовно якого ухвалено обвинувальний вирок, просить вирок суду скасувати, та: за ст.121 ч.1 КК України виправдати, а за ст.152 ч.3, ст.153 ч.2 КК України призначити новий судовий розгляд. Обґрунтовує це тим, що досудове слідство проводилось без його участі, а тому він та його захисник були позбавлені права брати участь при проведенні слідчих дій. Вказує, що судові засідання проходили без участі потерпілого ОСОБА_23 , а потерпіла ОСОБА_16 взагалі давала суперечливі покази. Звертає увагу на те, що хворіє тяжкою формою діабету.

22 травня 2016 року від потерпілої ОСОБА_22 надійшли заперечення (т.13 а.п.160-171), в яких вона просить вирок суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення, оскільки ОСОБА_7 , як на досудовому так і судовому слідстві, вину не визнав та давав суперечливі покази. Його показання про те, що він проживав в м. Запоріжжі та м. Дніпродзержинську спростовуються рядом допитаних свідків. Доводи обвинуваченого про позбавлення права на захист та ознайомлення з матеріали справи є надуманими та спростовуються заявами, які є в матеріалах справи. На її думку вина ОСОБА_24 повністю доведена, підтверджується рядом допитаних свідків в судовому засіданні, висновками експертів та іншими матеріалами справи. Вказує, що вона на протязі слідства показання не міняла, вони є послідовними та узгодженими з іншими доказами. Обмовлювати обвинуваченого в неї не має підстав. Щодо місця скоєння злочину (номеру будинку), то ні показання ОСОБА_7 , ні потерпілої та свідка ОСОБА_25 не суперечать один одному. Крім того, на її думку, вимоги в ухвалі Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2013 року виконані в повному обсязі, тому підстав для направлення справи на додаткове розслідування не має.
Як визнав встановленим суд, 03 листопада 2002 року, близько 23 години, ОСОБА_7 знаходячись за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_3 , після спільного розпивання спиртних напоїв з раніше не знайомим йому ОСОБА_26 , використовуючи нікчемний привід: не бажання щоб потерпілий ОСОБА_26 йшов з приміщення його будинку, діючи з раптово виниклим умислом, направленим на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень, будучи в стані алкогольного сп`яніння, взявши кухонний ніж, який знаходився на столику в кімнаті і, тримаючи його в правій руці, попрямував слідом за потерпілим ОСОБА_26 , наздогнавши якого на порозі вказаного будинку, лівою рукою повернувши потерпілого ОСОБА_26 за праве плече обличчям до себе, умисно наніс один удар ножем в живіт потерпілого, в результаті чого останньому були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаної рани по передній черевній стінці в області епігастрію, проникаючої в черевну порожнину з пошкодженням печінки, внутрішньочеревної кровотечі, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Крім цього, ОСОБА_7 , 11 жовтня 2003 року, близько 02 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, застосовуючи фізичне насильство та погрожуючи його застосуванням щодо неповнолітньої ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тримаючи її міцно за руку та завдаючи при цьому фізичного болю, завів проти її волі на територію свого тимчасового проживання - домоволодіння, розташоване за адресою АДРЕСА_3 , де близько 02 години 30 хвилин, із погрозою застосування до неповнолітньої потерпілої фізичного насильства, яке виразилося в навмисному нанесенні не менше 5 ударів кулаком в голову та обличчя, нанесенні не менше двох ударів дерев`яною палицею по голові, а також в демонстрації сокири, яка знаходилась при ньому, чим було пригнічено волю потерпілої до надання йому опору, ОСОБА_7 , задовольнив свою статеву пристрасть природним способом, вступаючи з неповнолітньою ОСОБА_22 в статеві зносини природним способом, таким чином зґвалтувавши її.

В цей же день, близько 04 години 30 хвилин, ОСОБА_7 , за вищевказаною адресою, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.152 КК України, висловлюючи погрози застосування до неповнолітньої ОСОБА_22 фізичного насильства, задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом з нею шляхом орального та анально-генітального контакту.

11 жовтня 2003 року, близько 07 годин, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за адресою АДРЕСА_3 , шляхом висловлювання погроз застосування до неповнолітньої ОСОБА_22 фізичного насильства, небезпечного для її життя та здоров`я, які остання сприймала як реальні, повторно задовольнив свою статеву пристрасть природним способом, вступаючи з неповнолітньою ОСОБА_22 в статеві зносини природним способом, таким чином повторно зґвалтував її.

В результаті умисних насильницьких дій ОСОБА_7 та погрози його застосування, спрямованих на задоволення статевої пристрасті природним і неприродним способом, неповнолітній потерпілій ОСОБА_22 , були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: синців в області обличчя, голови, шиї, двох верхніх кінцівок, тулуба, нижніх кінцівок, садна в області обличчя, правої верхньої кінцівки, ран голови і правої верхньої кінцівки, пухлини м`яких тканин голови та обличчя, крововиливи на обох губах і щоці, рани слизової оболонки, розривів дівочої перегородки, саден в області човноподібної ямки, в області заднє-прохідного отвору, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили незначні скороминущі наслідки.

В суді апеляційної інстанції прокурор, просив апеляційну скаргу прокурора по даному кримінальному провадженню задовольнити в повному обсязі, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_10 підтримала апеляційну скаргу прокурора, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 просила залишити без задоволення.

Захисник ОСОБА_9 підтримав апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , а апеляційну скаргу прокурора просив залишити без задоволення.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі клопоче про виклик його до Апеляційного суду Дніпропетровської області для участі в судовому засіданні Задовольняючи клопотання обвинуваченого на адресу начальника Дніпропетровської УВП управління ДПС України у Дніпропетровські області 3 та командира ВЧ НОМЕР_1 АДРЕСА_1 неодноразово, п`ять разів, направлялись вимоги про доставку ОСОБА_7 в судові засідання апеляційного суду Дніпропетровської області. Крім того, з врахуванням пояснень в судовому засіданні апеляційного суду експерта ОСОБА_27 , приймаючи до уваги стан здоров`я ОСОБА_7 , колегією було прийняте рішення про здійснення дистанційного судового провадження, про що 4 рази повідомлявся обвинувачений через працівників Дніпропетровського СІЗО. Разом з тим, як вбачається з актів, які надійшли із СІЗО, ОСОБА_7 в категоричній формі відмовлявся від доставки в апеляційний суд, та від отримання повідомлень суду про проведення дистанційного судового засідання в режимі відео конференції. Відмовляючись від доставки в судове засідання апеляційного суду Дніпропетровської області, з посиланням на поганий стан здоров`я, ОСОБА_7 відмовляється від огляду лікарями -спеціалістами та комісією лікарів, про що неодноразово надходили повідомлення від адміністрації СІЗО та лікувального закладу, чим умисно провокує погіршення свого стану здоров`я. Приймаючи до уваги, що колегією суддів були прийняті всі необхідні міри, передбачені кримінальним процесуальним законом, для забезпечення участі ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду, але поряд з цим, його дії свідчать, фактично, про небажання бути присутнім в судовому засіданні, виходячи з положень ч. 4 ст.401 КПК України, колегія суддів прийшла до висновку про можливість апеляційного розгляду даного кримінального провадження за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, представника потерпілої - ОСОБА_10 , пояснення захисника ОСОБА_9 , провівши судові дебати, перевіривши матеріали провадження, вивчивши і проаналізувавши аргументи, що містяться в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, а апеляційна скарга прокурора без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до норм п.3 ч.1 ст.409 КПК України однією із підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Нормами ч.1 ст.412 КПК України визначено, що істотними порушеннями кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Одним із таких порушень є здійснення судового провадження за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання, наявність якого згідно норм п.5 ч.2 ст.412 КПК України тягне за собою скасування судового рішення в будь-якому разі.

Зі змісту обвинувального акту та оскаржуваного вироку суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень стосовно двох осіб, які у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку визнані потерпілими в кримінальному провадженні.

Із апеляційних скарг захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 в тій частині, що вони неодноразово висловлювали суду першої інстанції думку про неможливість розгляду даного кримінального провадження без участі потерпілого ОСОБА_11 та заперечували проти закінчення судового слідства без допиту потерпілого заслуговують на увагу.

В судовому засіданні від 21 травня 2013 року під технічний запис мати потерпілого, свідок ОСОБА_28 повідомила суд про те, що її син, а саме ОСОБА_11 виїхав з м. Дніпропетровська на заробітки і повернеться не раніше вересня-жовтня 2013 року.

Суд відповідно до чинного законодавства оповіщає заінтересованих осіб направленням відповідних повідомлень.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався, оскільки в матеріалах кримінального провадження зовсім відсутні дані про належне повідомлення потерпілого ОСОБА_26 про дату, час та місце розгляду кримінального провадження в суді.

З вищевикладеного потерпілий ОСОБА_11 підлягав обов`язковому допиту під час апеляційного розгляду справи, були прийняті міри для його явки в судове засідання, які не дали результату. Потерпілий за неодноразовими викликами в апеляційний суд не з`являвся.

Зазначені обставини позбавили колегію апеляційного суду можливості належно повторно дослідити обставини вчиненого ОСОБА_7 діяння, які слід вирішувати лише з огляду на всю їх сукупність, перевірити доводи, зазначені в апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого про спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому, та постановити законне рішення.

Крім цього, правові підстави та повноваження суду апеляційної інстанції стосовно дослідження доказів під час перегляду кримінального провадження регламентовано ч.3 ст.404 КПК України.

Зокрема зі змісту ч.3 ст.404 КПК України вбачається:

-обов`язок апеляційного суду повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, якщо їх досліджено судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, за наявності відповідного клопотання учасників кримінального провадження;

-право апеляційного суду дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, якщо клопотання про їх дослідження учасники судового провадження заявляли під час розгляду в суді першої інстанції або такі докази стали відомі після ухвалення оскаржуваного судового рішення, за наявності відповідного клопотання учасників кримінального провадження.

З огляду на приведене, на суд апеляційної інстанції покладений обов`язок повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, якщо їх досліджено судом першої інстанції не повністю або з порушеннями. Але апеляційним судом встановлено, що суд, під час судового розгляду відмовив в клопотанні про виклик експертів, яке подавалось стороною захисту.

Також слід зазначити, що суд в судовому засіданні задовольнив клопотання сторони захисту про допит свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_18 і ОСОБА_30 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , проте, на наступне судове засідання вказані свідки не з`явились, докази на підтвердження їх належного повідомлення в матеріалах кримінального провадження відсутні. У зв`язку з цим, сторона захисту просила суд вжити заходів для прибуття вказаних осіб до суду, застосувати відносно них привід, обвинувачений та його захисник заперечували проти закінчення дослідження доказів без допиту свідків. В свою чергу, суд першої інстанції відмовив в задоволенні клопотання сторони захисту та перейшов до дебатів.

Таким чином, судом першої інстанції залишились не дослідженими обставини, на які посилалась сторона захисту, залишилось не перевірене алібі ОСОБА_7 про його відсутність на місці злочину щодо потерпілої ОСОБА_16 , чим допущена неповнота, що може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

Враховуючи викладене та беручи до уваги, що вищезазначені докази, а саме, не допитаний потерпілий ОСОБА_26 , експерти та свідки, про допит яких просили обвинувачений і його захисник, колегія суддів, при відсутності при апеляційному розгляді обвинуваченого ОСОБА_7 , виходячи з повноважень апеляційної інстанції, покладених законом, не може відновити порушене право обвинуваченого задавати питання та брати участь у процесуальних діях, дотримуючись основних принципів судочинства змагальності сторін та диспозитивності.

Рівність сторін перед судом є одним зі складників справедливого судового розгляду, що містить фундаментальне право на змагальність кримінального провадження (абзац ІІІ п.37 рішення ЄСПЛ від 24 лютого 1998 року у справі «Бельзюк проти Польщі» [2, с.462]. Таке розуміння випливає з правових позицій ЄСПЛ, викладених у рішеннях у справах: від 13 січня 2005 року «Капо проти Бельгії» (п.25), від 24 листопада 2000 року «Дактарас проти Литви» (п.30), від 09 листопада 200 6 року «Білуха проти України» (п.49) про безсторонність суду за об`єктивними критерієм, а також про обов`язок несення тягаря доказування сторонами та обов`язок забезпечення рівності сторін (п.61 рішення ЄСПЛ від 27 березня 2007року у справі «Талат Тунч проти Туреччини») [3, ст.27;4;5;6].

Таким чином, можна зробити висновок про те, що судом першої інстанції ухвалене невмотивоване рішення, суттєво порушивши вимоги кримінального процесуального закону, а тому допустив не відповідність своїх висновків фактичним обставинам кримінального провадження, що є підставою для його скасування у зв`язку з порушенням норм процесуального права (ст.411 КПК України).

ЄСПЛ, мотивованості судового рішення пов`язує з належним здійсненням правосуддя так як у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються (п.1 ст.6 КЗПЛ «Кузнецов та інші проти Росії», «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення - є процесуально неприпустимим при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення права на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати.

Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення.

Оскільки у кримінальному провадженні згідно до ст. 404 КПК України, апеляційний суд встановив неповноту судового розгляду, що призвело до суттєвих порушень КПК, однак процесуально позбавлений можливості постановити нове судове рішення, то за відсутності іншого законодавчо визначеного способу забезпечення виконання завдань кримінального судочинства (стаття 2 КК), змушений застосувати найприйнятніший спосіб розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, під час якого мають бути усунені зазначені порушення процесуального закону, розглянуті інші доводи, наведені у апеляційних скаргах учасників провадження, та постановлене законне і обґрунтоване рішення.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду щодо ОСОБА_7 , приймаючи до уваги положення ст.7, ч.6 ст.9 КПК підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції. Враховуючи, що прийняте рішення про скасування вироку та призначення розгляду в суді першої інстанції, доводи апеляційної скарги прокурора щодо вирішення питання про речові докази підлягають перевірці при судовому розгляді судом першої інстанції, в сукупності з іншими доводами, викладених в апеляційних скаргах.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у вчинені кількох особливо тяжких злочинів, та враховуючи дані про особу ОСОБА_7 , відсутність у нього постійного місця проживання, способу життя, колегія суддів не знайшла підстав для скасування або зміни раніше обраного судом щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому вважає за необхідне даний запобіжний захід продовжити, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2013 року щодо ОСОБА_7 задовольнити частково, а апеляційну скаргу прокурора по даному кримінальному провадженню залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2013 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 в виді тримання під вартою продовжити до 5 липня 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4