Справа №474/1149/15-к 25.10.2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув матеріали кримінального провадження №000002 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10 серпня 2016 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Годжінешти, Каларашського району, Республіка Молдова, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .
- яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить пом`якшити призначене обвинуваченому покарання та обрати йому покарання не пов`язане з перебуванням в місцях позбавлення волі.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання призначеного за цим вироком, невідбутої частини покарання призначеного за вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 14.07.2014р., остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (роки) роки 6 (шість) місяців.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в сумі 4553 грн. 12 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає, що суд безпідставно відмовився застосувати до ОСОБА_6 ст. 69 КК України не знайшовши для цього підстав.

Зазначає, що у вироку суду вказано, що ОСОБА_6 знаходиться на «Д» обліку у тубкабінеті Врадіївської ЦРЛ з 01.03.2016 року, 23.03.2016 року проведене оперативне лікування в Миколаївському обласному тубдиспансері, проведений курс після оперативного протирецедивного лікування, проходив санаторне лікування і на даний час стан хворого задовільний, стаціонарного лікування не потребує, амбулаторне лікування закінчив.

Вказує, що суд помилково врахував, що ОСОБА_6 повністю здоровий і вилікувався від туберкульозу, що не відповідає дійсності оскільки з туберкульозного обліку він не знятий у нього майже відсутня ліва легеня і існує фіброз в/долі лівої легені. Стан його здоров`я задовільний але перенесена важка операція, перебування в місцях позбавлення волі після такої операції і відсутність подальшого протирецидивного лікування через рік приведе до рецидиву захворювання на туберкульоз і подальшої смерті обвинуваченого, адже туберкульоз виникне в єдиній правій легені яку неможливо буде видалити. В місцях позбавлення волі він не отримає належного протирецидивного лікування.

Виходячи з цих міркувань, апелянт вважає,що це і являється підставою для застосування до обвинуваченого ст.69 КК України.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
02.01.2015 о 23 год. 30 хв. ОСОБА_6 , повторно, переслідуючи корисливу мету та умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, підійшов до магазину, який належить ОСОБА_8 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Знаходячись біля магазину, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , шляхом зриву навісного замка, за допомогою металевого прута, відчинив двері в задній стінці та проник до приміщення будівлі, в якій знаходиться магазин. Після чого, шляхом зламу вхідних дверей, проник до магазину, звідки викрав гроші в сумі 300 грн., та товар, який знаходився в магазині.

Вказаними діями ОСОБА_6 завдав ОСОБА_8 матеріального збитку на загальну суму 12 955 грн., які в ході досудового розслідування відшкодовані в повному обсязі.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за даним епізодом судом кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, а саме - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у приміщення.

Крім цього, ОСОБА_6 , в третій декаді січня 2015 року у нічний час, точної дати та часу не встановлено, повторно, переслідуючи корисливу мету та умисел на таємне викрадення чужого майна, підійшов до території домоволодіння, яка належить ОСОБА_9 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Знаходячись біля вказаного домоволодіння, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , проник до приміщення житлового будинку, звідки викрав майно, яке належить ОСОБА_9 в тому числі пластикову картку банку "Аваль" на її ім`я з кодом до неї. 26.01.2015р. ОСОБА_6 в нічний час з пластикової картки банку "Аваль" на ім`я ОСОБА_9 через банкомат скоїв крадіжку грошей в сумі 2 550 грн. Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_6 , 28.01.2015р. з пластикової картки банку "Аваль" на ім`я ОСОБА_9 через банкомат скоїв крадіжку грошей в сумі 50 грн. Своїми злочинними діями ОСОБА_6 завдав ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму 4 680 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 заданим епізодом судом кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, а саме - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло.

Крім цього, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повторно, переслідуючи корисливу мету та умисел на таємне викрадення чужого майна, приїхав на велосипеді, до приміщення Сирівської сільської ради, де у двох кабінетах розміщений офіс ПП "Норок", директором якого є ОСОБА_10 . Знаходячись біля вказаного приміщення, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , проник у середину приміщення до кабінет директора ПП "Норок" ОСОБА_10 . Знаходячись у вказаному кабінеті, ОСОБА_6 зламав двері металевого сейфу та викрав з нього цифровий фотоапарат "SONY" з чохлом зеленого кольору, а також свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, які він вважав за банківські картки. Після цього з викраденим зник розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_10 матеріального збитку на загальну суму 850 грн.

Перебуваючи за місцем свого проживання ОСОБА_6 виявив, що викрадені ним пластикові картки являються свідоцтвами про реєстрацію транспортна засобів, а не банківськими картками та викинув їх.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за даним епізодом судом кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, а саме - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана зпроникненням у приміщення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд врахував скоєння обвинуваченим злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких, обставини, які пом`якшують покарання та обставини, які обтяжують покарання, скоєння обвинуваченим злочинів в період іспитового строку, стан здоров`я обвинуваченого, позитивну характеристику за місцем проживання, знаходження на утриманні обвинуваченого неповнолітньої дитини, та вважав за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 3ст. 1 85 КК України.

Застосовано вимоги ч. 1 ст. 71 КК України та призначено покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднаня до покарання призначеного за цим вироком, невідбутої частини покарання призначеного за вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 14.07.2014 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Судом першої інстанції не встановлено наявності обставин, визначених ст.69 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, які б з урахуванням особи винного дали можливість суду призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу України, або перейти до більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу України за цей злочин.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчинені злочину за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України вірно та апелянтом не оспорюють ся, а тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.

Що стосується покарання, то воно призначено обвинуваченому ОСОБА_6 відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України.

Так, відповідно до вимог п.3 ч. 1 ст. 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003р., призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання в мінімальних межах установлених санкцією статті (санкції частини статті) що передбачає відповідальність за вчинений злочин, в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, конкретні обставини вчиненого злочину, певні дані про особу ОСОБА_6 , визнав обставиною, що пом`якшує покарання, щире каяття, добровільне часткове відшкодування завданого збитку та збіг тяжких обставин, і дійшов вірного висновку, що з метою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів ОСОБА_6 необхідно призначити покарання саме у виді позбавлення волі на певний строк, з чим погоджується і апеляційний суд, оскільки покарання обвинуваченому призначено відповідно до вимог ст. 65-67 КК України, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим, враховуючи особу обвинуваченого, кількість вчинених ним епізодів злочину та вартість викраденого ним в потерпілих майна.

Мотиви і підстави призначення ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі на строк визначений судом першої інстанції, у вироку наведені, апеляційний суд з ними погоджується і підстав для пом`якшення покарання, та застосування до обвинуваченого вимоги ст. 69 КК України, як того просить апелянт, не вбачає.

Хоча апелянт посилається на те, що обвинувачений тяжко хворіє та не знятий з туберкульозного обліку, але ці обставини не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину з огляду на дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів та фактичних обставин справи. Так, ОСОБА_6 , буду раніше неодноразово судимим за вчинення умисних, в тому числі і тяжких злочинів, вчинив декілька епізодів викрадення чужого майна повторно, поєднане з проникненням у приміщення та житло, тобто вчинив злочин який відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів. Даний злочин ним вчинено в період іспитового строку, що свідчить про стійке небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення, та про наявність підвищеної небезпеки для суспільства його особи.

Крім того, в матеріалах справи містяться дані про те, що ОСОБА_6 проведене лікування в Миколаївському облавному тубдиспансері та з 02.06.2016р. по 22.07.2016р. він проходив санаторне лікування та оздоровлення, на даний час стан обвинуваченого задовільний (а.с. 24), а тому колегія суддів не має підстав вважати, що ОСОБА_6 не зможе відбувати покарання в місцях позбавлення волі, таких даних стороною захисту не надано і апеляційному суду.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10 серпня 2016 року відносно ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий
Судді