Справа № 164/954/16-к Провадження № 11-кп/773/347/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 червня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Маневицької місцевої прокуратури на ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 22 квітня 2016 року про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 22 квітня 2016 року на підставі ст. 82 КК України ОСОБА_7 замінено невідбуту частину покарання за вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців більш м`яким покаранням у виді 240 годин громадських робіт.

Своє рішення суд мотивував тим, що у судовому засіданні засуджений просив застосувати до нього положення ст. 82 КК України, тобто замінити невідбуту частину покарання більш м`яким у разі, якщо суд не вважає за можливе звільнити його від покарання умовно-достроково.

Оскільки до закінчення строку відбування ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі залишилося менше 6 місяців, а визначена ч. 1 ст. 82 КК України норма права щодо заміни покарання на більш м`яке у межах строків, установлених у Загальній частині КК України для даного виду покарання, має імперативний характер, суд першої інстанції застосував до засудженого інститут заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Не погоджуючись із рішенням суду, прокурор оскаржує його з мотивів істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує на незаконність ухвали суду першої інстанції у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 звертався до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, натомість суд застосував до нього ст. 82 КК України, замінивши невідбуту частину покарання більш м`яким. Посилається на характеристики та довідки засудженого, з яких вбачається, що останній на шлях виправлення не став, має лише одне заохочення, на виробництві не працевлаштований. Крім того, зазначає, що 22 березня 2016 року ОСОБА_7 було відмовлено в умовно-достроковому звільненні як такому, що не досяг необхідного ступеня виправлення. Стверджує, що суд першої інстанції прийняв рішення без повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідача, який доповів суть ухвали та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав останню з мотивів, викладених у ній, та просив її задовольнити, засудженого, який заперечив проти задоволення апеляції, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
В силу ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції при розгляді клопотання дотримано не було.

Апелянт посилається на істотне порушення кримінального процесуального закону як на підставу скасування судового рішення відповідно до ст. 409 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Як стверджується матеріалами кримінального провадження, засуджений звернуся до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням засудженого.
Всупереч даних вимог закону суд першої інстанції не розглянув дане клопотання, а продовжив судове засідання, розглядаючи клопотання про заміну ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким, вийшовши за межі заявленого клопотання.
Із ухвали вбачається, що рішення по суті клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України не прийнято.

У відповідності до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року № 2 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Однак суд обмежився лише посиланням у мотивувальній частині рішення на характеристики засудженого та всупереч вимогам п. 1 ч. 1 ст. 7, ст. 23 КПК України матеріали особової справи у судовому засіданні не досліджував.
Враховуючи вищевикладене та те, що виявлені порушення кримінального процесуального закону, які допустив суд першої інстанції, є істотними, перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, апеляційний суд вважає, що ухвала Маневицького районного суду Волинської області від 22 квітня 2016 року про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким ОСОБА_7 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження поверненню у суд першої інстанції для вирішення клопотання по суті та прийняття остаточного рішення.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 412 КПК України, апеляційний суд Волинської області,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора Маневицької місцевої прокуратури задовольнити частково.
Ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 22 квітня 2016 року про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким ОСОБА_7 скасувати.
Призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції щодо вирішення клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Головуючий

Судді