Номер провадження: 11-сс/785/456/16
Номер справи місцевого суду: 522/3847/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого в ОВС 2-го СВ СУ прокуратури Одеської області ОСОБА_7 про накладення арешту на вилучене майно під час обшуку від 10.03.2016 року, проведеного за адресою: м. Одеса, вул Новомосковська, 23, ВМО №6 Одеській митниці та поверненні тимчасово вилученого майна власнику,

ВСТАНОВИЛА:

До слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси звернувся слідчий в ОВС 2-го СВ СУ прокуратури Одеської області ОСОБА_7 з клопотанням, погодженим із прокурором, про накладення арешту на вилучене майно під час обшуку від 10.03.2016 року, проведеного за адресою: м. Одеса, вул. Новомосковська, 23 ВМО № 6 Одеської митниці.
В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те що, досудовим слідством встановлено, що посадові особи Одеської митниці, зловживаючи службовим становищем систематично сприяють окремим структурам-імпортерам, що переміщують товари у морських контейнерах у зоні діяльності Одеської митниці ДФС, а саме в інтересах посадових осіб ТОВ «СІА ЛОГІСТІК», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 92/94, який є отримувачем та декларантом товарів, розташованих у морських контейнерах у кількості 11 одиниць, а саме № BSIU9538566, BSIU9707780, DFSU6495451, FCIU9041715, TCNU4764635, TCNU5358081, TCNU5407503, TCNU6825030, TCNU8935417, TCNU9811257, ZCSU8737627, шляхом надання вказівок інспекторам митних постів на території ДП Одеського морського торгівельного порту, які безпосередньо здійснюють оформлення товарів у вищевказаних контейнерах не виявляти та підтверджувати занижені вагові та вартісні характеристики товарів, які не відповідають фактичному переміщеному задекларованому товару.
В результаті обшуку було встановлено, що нетто товару, який знаходився у вищевказаних контейнерах фактично складає 223442 кг, ніж заявлено у зазначеній МД 203105 кг., тобто фактична вага нетто на 20337 кг більше ніж заявлено у МД № 500060006/2016/00309.
У ході проведення обшуку товар код товару , (засоби наземного транспорту , трактори, не тяглові, що керуються водієм, який іде поряд: машини садові нові для підготовки та оброблення грунту, рух яким надають робочі елементи, призначені для роботи з взаємозамінними начіпними знаряддями, що діють як розпушувач: моторні культиватори, дизельні для побутового використання, моделі МБ 1010 170 штук; МБ 1010Е 160 штук; МБ 1012 85 штук; МБ 1080 Д 380 штук; МБ 1081 Д 180 штук, марки «Кентавр»), у сукупності 975 штук, які знаходились у контейнерах № BSIU9538566, BSIU9707780, DFSU6495451, FCIU9041715, TCNU4764635, TCNU5358081, TCNU5407503, TCNU6825030, TCNU8935417, TCNU9811257, ZCSU8737627 слідчим були вилучені та передані на відповідальне зберігання посадовим особам Одеської митниці ДФС.
Вищенаведене вказує на сумнів наявності у ТОВ «СІА ЛОГІСТІК» прямого контракту та на уникнення сплати обов`язкових митних платежів у повному обсязі з боку ТОВ «СІА ЛОГІСТІК» за МД № 500060006/2016/00309 від 02.03.2016.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2016 року було відмовлено у задоволенні клопотанні слідчого в ОВС 2-го СВ СУ прокуратури Одеської області ОСОБА_7 .
На вищевказане рішення прокурором була подана апеляційна скарга в якої він просить скасувати ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30.03.2016 року та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на майно вилучене під час обшуку на території ВМО № 6 Одеської митниці ДФС за адресою: м. Одеса, вул. Новомосковська дорога, 23.
Звернув увагу суду на те, що речі, вилучені під час проведення обшуку є речовими доказами по кримінальному провадженню та з метою встановлення усіх обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення необхідно призначити ряд експертиз та перевірок, також з метою попередження подальшого пошкодження, знищення чи відчуження вказаного майна.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, захисника, який заперечував в задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обсудивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається зі змісту ухвали слідчого судді, вона належним чином мотивована та прийнята у відповідності з вимогами ст.ст. 132, 170, 171, 173 КПК України.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту у встановленому порядку.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України в клопотанні прокурора про арешт майна мають бути зазначені правові підстави, у зв`язку з якими необхідно здійснити арешт майна.
Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.
Разом з цим, відповідно до положень діючого кримінального процесуального законодавства, застосування такого заходу не допускається, якщо сторона кримінального провадження не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для досягнення якого слідчий, прокурор звернувся із клопотанням.
Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини
Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950р.), учасником яких є Україна. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Зазначені міжнародні гарантії прав людини на недоторканість житла, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя, недоторканість прав власності нормативно визначені в Конституції України та є, відповідно до положень ст.2 КПК України, загальними засадами кримінального провадження.
02 березня 2016 року слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси (у справі №522/3847/16к ) по кримінальному провадженню № 0000142 за ч. 2 ст. 364 КК України винесено ухвалу про надання дозволу на проведення обшуку контейнерів.
Слід зазначити про те, що відсутній зв`язок вилученого під час обшуку вантажу з предметом розслідування у кримінальному провадженні №0000142, оскільки досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364 КК України. Досудове розслідування здійснюється за фактом зловживанням службовим становищем посадовими особами Одеської митниці ДФС, які систематично сприяють комерційним структурам - імпортерам, що перемішують товари у морських контейнерах у зоні діяльності Одеської митниці ДФС, шляхом надання їм протиправної можливості не здійснювати митне оформлення, частини імпортованого вантажу, що призводить до ненадходжень до Держбюджету митних платежів та зборів у великому розмірі. Також, досудовим розслідуванням встановлено, що посадові особи Одеської митниці, зловживаючи службовим становищем, систематично сприяють комерційним структурам - імпортерам, що перемішують товари у морських контейнерах у зоні діяльності Одеської митниці ДФС, а саме TOB «СІА Логістік», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 92/94, який є отримувачем та декларантом товарів, розташованих у морських контейнерах у кількості 11 одиниць, шляхом надання вказівок інспекторам митних постів на території ДП Іллічівського морського торговельного порту, ДП Одеського морського торговельного порту, ДП МТП Южний, які безпосередньо здійснюють митне оформлення товарів у вищевказаних контейнерах, не виявляти та підтверджувати занижені вагові та вартісні характеристики товарів, які не відповідають фактично переміщеному задекларованому товару.
Стаття 364 ч. 2 КК України не передбачає санкцію у вигляді конфіскації майна.
У клопотанні про накладання арешту слідчим прокуратури Одеської області від 24.03.2016 року зазначено, що арешт накладається з метою неможливості переміщення товару у контейнерах із зони митного контролю, до вирішення питання Одеською митницею ДФС щодо законності визначення митної вартості товару та причетності посадових осіб ТОВ «Сіа Логістік» та службових осіб Одеської митниці ДФС до скоєння кримінального правопорушення. Жодні із значених у клопотанні слідчого підстав не відповідають вимогам ст.170 КПК України. Крім того, як встановлено в судовому засіданні апеляційної інстанції, вказане майно не визнано в якості речових доказів.
Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 98 цього Кодексу.
Стаття 98 КПК України передбачає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Вантаж власника не відповідає жодному з вищенаведених критеріїв, у тому числі: не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України; не може нести на собі будь-яких слідів кримінального правопорушення; не містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у т.ч. не є предметом, що був об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України; не є одержаним власником законним шляхом.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати наслідки арешту майна для інших осіб.
Як встановлено в судовому засіданні, вартість вантажу, становить 407603, 75 доларів США і у зв`язку з обмеженням у користуванні вантажем власник може зазнати чисельних збитків з причин неможливості реалізувати /перевантажити/ вивезти вантаж або можливого псування вантажу у найближчий час.
Крім того суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна, а саме можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (як було зазначено, вказане майно не може використовуватись як доказ зловживання службовим становищем посадовими особами митниці); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (підозра у вказаному провадженні нікому не повідомлялась); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (факт наявності та розмір шкоди у кримінальному провадженні не встановлений); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження (у випадку порушення кримінального провадження відносно посадових осіб митниці арештовувати майно юридичної особи, яка не є суб`єктом кримінального, правопорушення, є непослідовним).
Відповідно до ч. 1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 КПК України.
Згідно ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співрозмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню - повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.
Вивченням матеріалів провадження вбачається, що жодній особі не повідомлено про підозру, таким чином у разі погодження клопотання слідчого буде порушено ст. 170 КПК України, якою встановлено підстави для арешту майна.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, та скасування законної і обґрунтованої ухвали слідчого судді.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2016 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого в ОВС 2-го СВ СУ прокуратури Одеської області ОСОБА_7 про накладення арешту на вилучене майно під час обшуку від 10.03.2016 року, проведеного за адресою: м. Одеса, вул Новомосковська, 23, ВМО №6 Одеській митниці та поверненні тимчасово вилученого майна власнику - залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4