Справа № 314/5250/16-к
Провадження № 1-в/314/2890/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 серпня 2016 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю прокурора: ОСОБА_2 ,

представника адміністрації колонії: ОСОБА_3 ,

засудженого: ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_5 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді виправних робіт,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101), надійшло клопотання про вирішення питання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді виправних робіт.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 своє клопотання підтримав, пояснив, що вину у вчиненому злочині визнає, щиро розкаюється, зробив для себе належні висновки та змінив свою поведінку, працевлаштований слюсарем на дільниці майстерні установи, до праці ставиться сумлінно, надану роботу виконує вчасно. За сумлінну поведінку та ставлення до праці тричі заохочувався начальником колонії. Посилається на довідку ВАТ «Мелітопольські теплові мережі», відповідно якої він буде працевлаштований та просить суд замінити йому невідбуту частину покарання більш м`яким у вигляді виправних робіт.

Представник адміністрації виправної колонії заперечив проти задоволення даного клопотання і суду пояснив, що засуджений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 16 квітня 2013 року відбуває покарання в Кам`янській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101), в силу ст. 89 КК України раніше не судимий. По справі, за якою відбуває покарання, засуджений: 29 листопада 2012 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 115 КК України до 8 років позбавлення волі. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 березня 2016 року у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з дня фактичного затримання до дня набрання вироком законної сили, а саме з 07 грудня 2011 року по 22 січня 2013 року, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року), із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі. Початок строку: 07.12.2011, кінець строку: 23.10.2018. За час відбування покарання характеризується наступним чином: вимоги режиму відбування покарання порушував. Мав одне стягнення, накладене правами начальника слідчого ізолятору, два стягнення, накладених правами начальника відділення, та п`ять стягнень, накладених правами начальника колонії, які погашені у встановленому законом порядку. За сумлінну поведінку та ставлення до праці три рази заохочувався правами начальника колонії. Працевлаштований слюсарем на дільниці майстерні установи, до праці ставиться сумлінно. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. За характером спокійний, врівноважений. На заходи виховного впливу реагує задовільно. Згідно ст. 118 ч. 5 КВК України, без оплати праці до роботи з благоустрою колонії, прилеглої території та поліпшення житлово-побутових умов засуджених не залучався. Активну участь у самодіяльних організаціях не приймає. Відповідно до ст. 123 КВК України, приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», але ініціативи не проявляє. Займається самоосвітою, відвідує бібліотеку установи. У скоєному злочині розкаюється, але не щиро. Рішенням спостережної комісії установи від 21.07.2016 засудженому ОСОБА_4 було відмовлено у застосуванні ст. 82 КК України. Враховуючи викладене, адміністрація колонії вважає, що засуджений ОСОБА_4 не довів своє виправлення, тому відносно нього не доцільно застосовувати ст. 82 КК України.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотання, вважає, що ОСОБА_4 не заслуговує на заміну невідбутого строку покарання більш м`яким покаранням у вигляді виправних робіт, оскільки засуджений не довів своє виправлення та не надав довідку з кримінально-виконавчої інспекції на підтвердження факту його працевлаштування.

Суд, заслухавши засудженого, представника адміністрації колонії, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З наданих представником адміністрації колонії матеріалів вбачається, що засуджений ОСОБА_4 характеризується посередньо.

Згідно з довідкою, засуджений працевлаштований слюсарем на дільниці майстерні установи, до праці ставиться сумлінно. Однак засуджений не залучався без оплати праці до роботи з благоустрою колонії, прилеглої території та поліпшення житлово-побутових умов засуджених на підставі ст. 118 КВК України. Активну участь у самдіяльних організаціях не приймає. Відповідно до ст. 123 КВК України, приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», але ініціативи не проявляє.

З характеристики та довідки про стягнення та заохочення вбачається, що ОСОБА_4 вимоги режиму відбування покарання порушував. Мав одне стягнення, накладене правами начальника слідчого ізолятору, два стягнення, накладених правами начальника відділення, та п`ять стягнень, накладених правами начальника колонії, які погашені у встановленому законом порядку. За сумлінну поведінку та ставлення до праці три рази заохочувався правами начальника колонії.

Однак наявність заохочень само по собі ще не свідчить про виправлення засудженого та досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, оскільки поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить той факт, що з грудня 2011 року по серпень 2015 року ОСОБА_4 не тільки не заробляв заохочення, але й неодноразово порушував режим відбування покарання, допускаючи злісні порушення вимог режиму, які виразилися у зберіганні мобільного телефону, а також затриманні з ознаками алкогольного сп`яніння. Лише безпосередньо перед настанням пільги, передбаченої ст. 82 КК України, засуджений змінив свою поведінку, заробивши три заохочення.

Таким чином, поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання у своїй сукупності не дає підстав вважати, що ОСОБА_4 довів своє виправлення та перевиховання.

На цьому фоні сумнівним та передчасним виглядають твердження засудженого про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді виправних робіт.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 57 КК України, покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого. Із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків.

Так, засуджений ОСОБА_4 до свого клопотання долучив довідку в якій зазначено, що ТОВ «Мелітопольські теплові мережі» в особі директора ОСОБА_6 дійсною довідкою засвідчує, про готовність забезпечити роботу за спеціальністю оператор котельні 3-го розряду громадянину ОСОБА_4 з окладом згідно штатного розпису, при цьому ніяких документів, які б підтверджували даний факт, зокрема довідку кримінально-виконавчої інспекції, яка мала провести перевірку щодо працевлаштування ОСОБА_4 , засудженим надано не було.

Також, суд враховує, що до засудженого вже було застосовано заохочувальну норму, а саме ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року), ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 березня 2016 року у строк основного покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 листопада 2012 року зараховано строк попереднього ув`язнення з дня фактичного затримання до дня набрання вироком законної сили, а саме з 07 грудня 2011 року до 22 січня 2013 року. На думку суду, відбута засудженим ОСОБА_4 на теперішній час частина покарання є недостатньою для його виправлення та досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України.

За таких обставин суд не вбачає підстав для заміни ОСОБА_4 невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді виправних робіт.

Керуючись ст. 82 КК України, п. 3 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді виправних робіт відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

09.08.2016
09.08.2016

17.08.2016