УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 638/9722/16-к

Провадження № 1-кс/638/2234/16
10.06.2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова
в складі слідчого судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2
з участю прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3
з участю підозрюваного ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_5 , погоджене прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 по кримінальному провадженню №0000303 від 19.05.2015 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новосвітлівка, Веселинівського району, Миколаївської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, військовослужбовця призваного 05 квітня 2014 року на військову службу по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 , солдата, гранатометника 1 відділення 4 взводу оперативного призначення 3 роти оперативного призначення (на автомобілях) 1 батальйону оперативного призначення, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого частиною 3 статті 407 Кримінального кодексу України,-
ВСТАНОВИВ:

10.06.2016 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_5 , погоджене прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 по кримінальному провадженню №0000303 від 19.05.2015 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що 05 квітня 2014 року солдат ОСОБА_4 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» за №303/2014 від 17 березня 2014 року призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу по мобілізації та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ).

В подальшому солдата ОСОБА_4 було переведено до військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 за №46 від 19 вересня 2014 року солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , поставлено на всі види забезпечення і призначено на посаду гранатометника 1 відділення 4 взводу оперативного призначення 3 роти оперативного призначення (на автомобілях) 1 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_2 та у подальшому направлено для проходження військової служби до військового містечка № НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_2 , розташованого у АДРЕСА_4 .

Згідно вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст. 2, 4 Закону України «Про Національну гвардію України», солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України.

Однак, солдат ОСОБА_4 , в порушення вищевказаних норм чинного законодавства України, 08 жовтня 2014 року вирішив стати на злочинний шлях та самовільно залишити місце служби з метою тимчасово ухилитись від військової служби та виконання військових обов`язків.

Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_4 , діючи з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, 08 жовтня 2014 року, в порушення вищевказаних вимог Закону, без поважних на те причин та без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, самовільно залишив територію військового містечка № НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_2 , що дислокується у АДРЕСА_4 та станом на 08 червня 2016 року до місця служби не повертався, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Таким чином, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , в порушення вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст. 2, 4 Закону України «Про Національну гвардію України», діючи умисно, без поважних причин та без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, 08 жовтня 2014 року самовільно залишив територію військового містечка № НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_2 , розташованого у АДРЕСА_4 та станом на 08 червня 2016 року до місця служби не повертався, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Своїми умисними діями, солдат ОСОБА_4 вчинив самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць, тобто кримінальне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 407 Кримінального кодексу України.

Викладені обставини, дають підстави підозрювати солдата ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 407 Кримінального кодексу України, що підтверджується зібраними матеріалами: повідомленням командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_6 , протоколами допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , матеріалами службового розслідування, а також іншими матеріалами кримінального провадження.

У зв`язку з цим, 08 червня 2016 року, слідчим за погодженням з прокурором, повідомлено ОСОБА_4 , про зміну раніше повідомленої 25 грудня 2014 року підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 408 Кримінального кодексу України, та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 407 Кримінального кодексу України.

Необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

За фактом самовільного залишення солдатом ОСОБА_4 місця служби посадовими особами військової частини НОМЕР_2 проведено службове розслідування, під час якого встановлено відсутність будь-яких поважних причин у ОСОБА_4 не перебувати на службі.

Також, в ході досудового розслідування були здійсненні численні телефонні дзвінки на мобільний телефон ОСОБА_4 , який наданий останнім під час проходження військової служби, однак позитивних результатів вони не дали.

Крім того, законні вимоги щодо явки до органу досудового розслідування ОСОБА_4 ігнорує.

Враховуючи, що під час досудового розслідування станом на 25 грудня 2014 року місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_4 було невідоме, цього ж дня прокурором оголошено останнього у розшук.

Таким чином, реальне місце знаходження підозрюваного ОСОБА_4 слідству стало відомо лише 08 червня 2016 року.

Також, ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Крім того, відповідно до положень статті 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований, до раніше не судимої особи, яка перебуваючи на волі переховується від органу досудового розслідування.

Так, ОСОБА_4 підозрюється у самовільному залишенні місця служби без поважних причин тривалістю понад один місяць, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 407 Кримінального України, яке згідно частиною 3 статті 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

В судовому засіданні прокурор військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 підтримав клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив суд його задовольнити.
Підозрюваний ОСОБА_4 проти задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував.
Слідчий суддя, вислухавши думку сторін кримінального провадження та дослідивши надані докази, встановив наступне.
Кримінальним процесуальним кодексом України визначено мету, підстави та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Так, статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.
Відповідно до положень статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд вважає не доведеним наявність передбачених частиною 1 статті 177 КПК України ризиків.

Дані про те, щоОСОБА_4 має намір переховуватися від суду, в матеріалах клопотання відсутні і протягом розгляду не встановлені.
Враховуючи викладене, суд вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як винятковий запобіжний захід, що застосовується винятково в разі неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, що надасть змогу запобігти ризиків передбачених ст.177 КПК України, не може бути застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 , так як з урахуванням особи підозрюваного, обставин справи до нього може бути застосовані інші міри запобіжних заходів, достатніх для запобігання ризиків вказаних в клопотанні.
Також не обґрунтовано та не доведено, що подальше розслідування кримінального провадження не можливо здійснити без тримання підозрюваного під вартою.
Таким чином, суд відмовляє у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , оскільки не доведено наявність всіх обставин, передбачених частиною 1 статті 194 КПК України.
Відповідно до частини 4 статті 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини 1 цієї статті, слідчий суддя, має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Оскільки підставою для обрання запобіжного заходу у відповідності до положень частини 2 статті 177 КПК України є наявність сукупності певних ризиків, визначених законом та наявної обґрунтованої підозри, що в даному випадку виключається, відповідно суд відмовляє у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у зв`язку з відсутністю таких підстав.
При обранні запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання суд враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України» при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Так, у рішенні «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, визначено, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Так, Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину, ухилення від явки до суду, вчинення іншого злочину.
У пункті 48 Рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року Європейський суд з прав людини зазначив, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності із статтею 5&1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання. Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.
Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, оскільки стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, які дають підставі суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню інших чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Керуючись ст.ст. 193,194, 196, 395 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання слідчого військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_5 , погоджене прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 по кримінальному провадженню №0000303 від 19.05.2015 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносноОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

1) Прибувати до слідчого військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_5 за першою вимогою;

2) Не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) Повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що в разі невиконання вказаних обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і накладене грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Визначити 2-х місячний термін дії обов`язків, покладених судом на підозрюваного ОСОБА_4 з дня проголошення ухвали.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на слідчого військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_5 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя:
Копію ухвали отримав, про покладені на мене обов`язки та наслідки їх невиконання повідомлений:
«____» _________________ 2016 р. ___ год. ____ хв. _________________( ОСОБА_4 )