УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" жовтня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_4 ,
пр-ка потерпілого ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_3 , -
Під час досудового розслідування, на підставі положень ст. 468 КПК України, 25.03.2016 року між підозрюваним ОСОБА_3 та представником потерпілого ТОВ Зара Україна ОСОБА_5 , було укладено угоду про примирення, у рамках даного кримінального провадження, у зв`язку з чим прокурором, на виконання вимог ч. 1 ст. 474 КПК України, направлено до суду обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою.
Ухвалою суду, згідно ч. 1 ст. 314 КПК України, призначено підготовче судове засідання, на розгляд у якому, винесено питання регламентовані ст.ст. 314-316, 474 КПК України та безпосередньо можливості затвердження укладеної угоди.
Обвинувачена, в підготовчому судовому засіданні, розуміючи наслідки затвердження угоди та права визначені ч. 5 ст. 474 КПК України, просила суд затвердити угоду про примирення і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнала себе винною у вчиненні кримінальних правопорушеннях (злочину), передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України в повному обсязі сформульованого обвинувачення та зазначила, що в повній мірі розуміє наслідки не виконання останньої, визначені ст. 476 КПК України.
Представник потерпілого, розуміючи наслідки укладання та затвердження даної угоди, визначені ст. 473 ч.1 п. 2 КПК України, у підготовчому судовому засіданні, вважали за необхідне угоду затвердити.
Прокурор, в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди були дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченій узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені заходи.
Суд, заслухавши думку сторін угоди та прокурора, дослідивши матеріали провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам Кримінально процесуального Кодексу України (далі КПК України) та закону приходить до наступного.
Статтею 468 КПК України регламентовано, що в кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Згідно з даною угодою, її сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України визнаючи, шляхом її укладення доведеним, що 27.03.2016 приблизно о 22:00 год. ОСОБА_7 , перебував у під`їзді № 1 біля своєї квартири АДРЕСА_2 . Там він побачив відкритий вхід до технічного приміщення (горища) будинку і встановлені там камери відеонагляду. При цьому у ОСОБА_7 виник умисел на таємне викрадення вказаних камер відеоналяду.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 27.12.2015 близько 23:00 год. перебуваючи на верхньому поверсі під`їзду № 1, буд. АДРЕСА_3 , через відчинені двері шляхом вільного доступу проник до технічного приміщення вказаного будинку, де, преконавшись у тому що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, з корисливих мотивів, від`єднав від кріпежів на стіні та відірвав кабель живлення, викрав 2 камери відеонагляду марки «toptech-mini-w4», вартістю 1080,00 грн. кожна, які належать ТОВ НВО «Інформаційні технології», спричинивши зазначеному товариству матеріальну шкоду на загальну суму 2160,00 грн. Після чого залишив місце вчинення злочину, викраденим розпорядився на власний розсуд, а саме, зберігав по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_4 до моменту вилучення їх працівниками поліції.
Таким чином, ОСОБА_3 здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), тобто кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 1 ст. 185 КК України
Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушенні (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки своїми умисними діями вчинив: таємне викрадення чужого майна (крадіжку).
Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинен понести за вчинене кримінальних правопорушень, а саме: ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Ініціювання та укладення угоди було здійснено у відповідності до положень ст. 469 КПК України та порушень норм останньої, у підготовчому судовому засіданні, судом не встановлено.
Безпосередньо в самій угоді про примирення викладено усі імперативні реквізити останньої, визначені ст. 471 КПК України, та доведено до відома її сторін наслідки укладення та затвердження, регламентовані ст. 473 КПК України, наслідки не виконання, визначені ст. 476 КПК України.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.
Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст. ст. 50, 65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого обвинувачення, а саме: його класифікації за ст. 12 КК України, особливостей обставин вчинення: форми вини, мотиву і мети, способу, стадії вчинення, характеру і ступіня тяжкості наслідків, що настали, даних про особу обвинуваченої, обставин, що пом`якшують та обтяжують останнє.
Підстав регламентованих п.п. 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК України для відмовити у затвердженні угоди прокурором не було доведено та судом не виявлено.
Таким чином, судом, у підготовчому судовому засіданні, встановлено, що умови даної угоди в повній мірі відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України, Кримінального кодексу України та закону.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 та ч. 1 ст. 475 КПК України, у підготовчому судовому засіданні, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між сторонами шляхом ухвалення вироку і призначення обвинуваченій узгодженої міри покарання.
Питання речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 314, 369-371, 373-374, 468-469, 471, 473-475 КПК України, суд, -
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Речові докази: сумка, гаманець, що передані під зберігальну розписку матеріально відповідальній особі ТОВ « Зара Україна», - залишити у власності ТОВ « Зара Україна».
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України та з урахуванням обмежень визначених ч. 2 ст. 473 КПК України до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я :