Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/569/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.07.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0001937 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 квітня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрії Кіровоградської області, громадянина України, з професійно - технічною освітою, який одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, іспитовим строком 3 роки.

Відповідно до ст.76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Вирішено долю речових доказів та судових витрат

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те що він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, при наступних обставинах.

Так, 15.09.2014 близько 19 години 10 хвилин ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «ВАЗ-21104», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог п. п. 12.4, 12.9 Правил дорожнього руху України, згідно яких передбачено:

п.12.4. - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.;

п.12.9. Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4 - 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 (див. додаток 1), або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил;

рухаючись по проспекту Леніна в напрямку площі Кірова в місті Олександрія Кіровоградської області зі швидкістю понад 72...76 км/год., грубо порушуючи вимоги п. п. 1.5, 2.3. «б» і «д» Правил дорожнього руху України, згідно яких передбачено:

п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3 Для забезпечення безпеки руху водій повинен: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та Кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

при цьому будучи достатньо проінформованим про наявність по напрямку свого руху на перехресті проспекту Леніна та вулиці Свердлова у вказаному населеному пункті, нерегульованого пішохідного переходу позначеного дорожньою розміткою 1.14.1 («зебра»), не вибрав безпечну швидкість руху керованого транспортного засобу, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, невірно відреагував на зміну дорожньої обстановки, а саме на те, що перед пішохідним переходом невстановлений мікроавтобус, який до цього рухався у попутному з ним напрямку в крайній лівій смузі, зменшив швидкість руху та не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не впевнився у відсутності пішоходів на пішохідному переході, яким може бути створена небезпека для руху, проявивши особисту неуважність і безпечність продовжив рух, та під час проїзду пішохідного переходу, не надавши переваги в русі пішоходу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка переходила проїзну частину по пішохідному переходу зліва - направо по ходу його руху, з необережності допустив наїзд на неї, чим грубо порушив вимоги п.п.12.1, 18.1,18.4 Правил дорожнього руху України, згідно яких передбачено:

п.12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

п.18.1 Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

п.18.4 Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшив швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході не має пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

У результаті дорожньо - транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: забою головного мозку, крововиливу під м`якою мозковою оболонкою, перелому кісток основи черепу, крововиливу в м`яких тканинах голови з внутрішньої сторони, синців довкола правого (1) та лівого ока (1), в проекції нижньої щелепи справа (1), рани в ділянці правої брови (2); закритої тупої травми грудної клітини: забою верхньої та середньої долей правої легені, крововиливів в ділянці коренів обох легень, множинних переломів ребер (1- 2-3-4-5-6-7-8-9-10 справа та 1-2-3-4-5-6 зліва), з крововиливами у м`яких тканинах та ушкодженням пристінкової плеври в проекції переломів 4-5 ребер справа, гемотораксу (300.0 мл. крові у правій плевральній порожнині та 150.0 мл. у лівій плевральній порожнині), поперечного перелому грудини між місцем прикріплення 3-4 хрящових частин 3-4 ребер, крововиливів в серцевій сорочці та під епікардом; закритої тупої травми органів черевної порожнини: забою печінки, розриву брижі тонкого кишечнику в ділянці кореня, з крововиливом довкола; закритої тупої травми органів заочеревинного простору: заочеревинної гематоми справа; косо - поперечних переломів обох кісток правої гомілки. (малогомілкової та великогомілкової) у середній третині, синця та садна передньої поверхні правої гомілки у середній третині; поперечного перелому правої плечової кістки, синців по задньо - зовнішній поверхні правого плеча у середній третині; уламкового перелому променевої кістки правого передпліччя у нижній третині; синців по задній поверхні правого ліктьового суглобу з переходом на зовнішню поверхню верхньої третини правого передпліччя (1), по задній поверхні лівого ліктьового суглобу (1), в проекції передньо - зовнішньої ості крила лівої клубової кістки (1); садна по зовнішній поверхні правого стегна у верхній третині (1), по передньо - зовнішній поверхні правого колінного суглобу (1), по зовнішній поверхні правого гомілково-ступневого суглобу (1), по передній поверхні правого гомілково-ступневого суглобу (1), по передньо - зовнішній поверхні лівого стегна у верхній та середній третинах (1), по передньо - зовнішній поверхні лівого стегна у нижній третині (1), які згідно висновку судово медичного експерта № 215 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, а в даному випадку призвели до смерті. Смерть останньої знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та фактичні обставини кримінального провадження, просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки, без застосування ст. 75 КК України.

Обґрунтовує свої вимоги тим, що при призначенні покарання судом не в повній мірі враховано суспільну небезпеку та тяжкість вчиненого ОСОБА_6 злочину, який є тяжким та таким, що представляє підвищену суспільну небезпеку в момент вчинення. Суд оцінюючи характеристику обвинуваченого у рішенні вказав, що ОСОБА_6 відшкодував завдану шкоду, у той самий час заливши поза увагою ту обставину, що внаслідок порушення правил безпеки дорожнього руху останнім, спричинено смерть потерпілої.

Крім того, суд належним чином не мотивував рішення про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, обмежившись твердженням, що останній має утриманців та визнав вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Суд, належним чином не надав оцінку особі обвинуваченого ОСОБА_6 , який умисно перевищував допустимі швидкісні обмеження в межах населеного пункту, упродовж 2011 - 2013 років неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил безпеки дорожнього руху, що вказує про антисоціальний спосіб поведінки обвинуваченого та небажання діяти згідно із приписами законодавчих актів, та те що внаслідок хоч і неумисних дій ОСОБА_6 наступили невідворотні наслідки у вигляді смерті особи похилого віку ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_8 в його інтересах, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без зміни, обговоривши доводи апеляції, перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав

Викладені у вироку висновки про винність ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав всебічну, повну та об`єктивну оцінку. Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за обставин, викладених у вироку суду першої інстанції, є обґрунтованим, підтверджується наявними у справі доказами в їх сукупності, які ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання.
Так, обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, як особа характеризується посередньо, раніше не судимий, не працює, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд правильно визнав щире каяття та добровільне відшкодування потерпілим матеріальної шкоди завданої злочином. Обставини, що обтяжують призначення покарання обвинуваченого відсутні.

Із врахуванням конкретних обставин кримінального провадження, індивідуалізації призначення покарання, позиції потерпілих, які просили суворо не карати ОСОБА_6 та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, особи обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, вчинив злочин з необережності, характеризується посередньо, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні двоє малолітніх дітей, вибачався перед потерпілими, ставлення ОСОБА_6 до події ДТП усвідомлення останнім настання тяжких наслідків, суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання в межах ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, правильно зробивши висновок що перевиховання та виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та запобігання новим злочинам.

Доводи наведені в апеляційній скарзі прокурора про те, що судом першої інстанції призначено ОСОБА_6 надто м`яке покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає необґрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Положеннями ст. 65 КК України визначені загальні засади призначення покарання, зокрема, п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно із п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, щовідповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Як встановлено матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_6 усвідомив тяжкі наслідки, спричинені його діями, вперше притягається до кримінальної відповідальності, вчинив злочин з необережності, характеризується посередньо, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, щиро розкаявся у вчиненому та добровільно відшкодував потерпілим матеріальну шкоду. Потерпіла ОСОБА_10 суду показала, що ОСОБА_6 в зв`язку з похоронами передав їй 6 000 грн. в рахунок відшкодування шкоди та в подальшому до матеріалів справи були надані заяви та розписки потерпілих про те, що з дня вчинення злочину до теперішнього часу обвинувачений добровільного відшкодовував спричинену потерпілим шкоду. Потерпілі звернулись до суду з заявами, щоб суворо не карати ОСОБА_6 , який вибачався перед ними.

За таких обставин з урахуванням принципу індивідуалізації покарання та враховуючи особу обвинуваченого, позицію потерпілих, конкретні обставини злочину, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що виправлення таперевиховання ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли стати підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляції, а вирок суду першої інстанції як законний та обґрунтований слід залишити без зміни.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 квітня 2016 року, стосовно ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді підписи
Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2