печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1810/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2016 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , представника заявника адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання представника заявника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотанням, в якому просить скасувати накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04.11.2015р. у справі № 757/37623/15-к арешт на автомобіль Volkswagen Polo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів № AI 5687382 на ім`я ОСОБА_3 ; автомобільний ключ із брелоком до сигналізації до автомобілю Volkswagen Polo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В обґрунтування вимог клопотання заявник зазначає, що вказані автомобіль, ключ і страховий поліс на автомобіль є її особистою приватною власністю, що підтверджується: свідоцтвом про реєстрацію зазначеного транспортного засобу на ім`я заявника; договором №1127381/2013 купівлі-продажу автомобіля від 03.07.2013р., відповідно до якого платником за автомобіль за кредитним договором є мама заявника ОСОБА_6 , квитанціями №352910008 від 29.06.2013р., № 340320029 від 03.07.2013р., платіжним дорученням №31 від 04.07.2013р., за якими ОСОБА_6 сплачувала вартість придбаного на ім`я заявника автомобілю.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 170 КПК України (в редакції закону, що діяв на момент накладення арешту), а також те, що автомобіль, ключ та страховий поліс на нього не є власністю підозрюваного ОСОБА_7 , а є особистою приватною власністю заявника, який набутий не за рахунок спільних коштів подружжя ОСОБА_8 , а також беручи до уваги те, що в межах даного кримінального провадження цивільний позов не заявлявся, та у разі його пред`явлення в майбутньому, він не може бути задоволений за рахунок реалізації автомобіля, який належить ОСОБА_3 , заявник та її представник вважають накладення арешту на автомобіль незаконним та необґрунтованим.

Крім того, заявник та її представник зазначають, що слідів будь-якого кримінального правопорушення зазначений автомобіль на собі не зберігає; він не є і не може бути предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 410 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 , оскільки придбаний 03.07.2013р., тобто заздалегідь до інкримінованих ОСОБА_10 обставин кримінального правопорушення та з цього приводу не має ніякого процесуального значення для даного кримінального провадження.

Заявник ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні на задоволенні клопотання наполягали, підтвердили обставини, викладені в клопотанні.

Прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління процесуального керівництва та нагляду за додержанням законів органами, що проводять оперативно-розшукову діяльність Головної військової прокуратури України Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , за погодженим клопотанням якого було накладено арешт на зазначене майно, в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, зазначивши, що на даному автомобілі ОСОБА_11 із зловживанням службовим становищем було вчинено заволодіння військовим майном, в результаті чого державі, в особі військової частини НОМЕР_2 НГ України, спричинені матеріальні збитки. Досудове розслідування у кримінальному проваджені триває, потреба у накладенні арешту на автомобіль, ключ від нього та документи на нього на теперішній час не відпала, так як зазначений автомобіль використовувався підозрюваним як знаряддя вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 410 КК України.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, матеріали кримінального провадження 757/37623/15-к , в рамках якого накладено арешт на майно ОСОБА_11 , слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що Головною військовою прокуратурою Генеральної прокуратури України, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001122, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.06.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 410, ч. 3 ст. 410 КК України.

В рамках зазначеного кримінального провадження 11.10.2015р. ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 410, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 410 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04.11.2015р. частково задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_12 та накладено арешт на речі підозрюваного ОСОБА_11 , які були вилучені 10.10.2015р. при особистому обшуку останнього, на речі, які були вилучені 10.10.2015р. під час проведення обшуку автомобіля Volkswagen Polo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким користувався підозрюваний, а також на речі, які були вилучені під час проведення обшуку житла ОСОБА_11 .

Серед речей і документів, на які було накладено арешт ухвалою слідчого судді від 04.11.2015р., є речі і документи, арешт на які заявник просить скасувати, як незаконний, а саме, автомобіль Volkswagen Polo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_3 ; автомобільний ключ із брелоком до сигналізації до автомобілю Volkswagen Polo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Органами досудового розслідування ОСОБА_11 , який займав посаду начальника складу речового забезпечення військової частини НОМЕР_2 НГ України, підозрюється в тому, що своїми протиправними діями, будучи військовою службовою особою, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, усупереч інтересів служби, у продовж червня-жовтня 2015 року, в умовах особливого періоду, маючи єдиний умисел на незаконне збагачення за рахунок держави, за попередньою змовою групою осіб у складі ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , привласнив шляхом зловживання своїм службовим становищем інше військове майно загальною вартістю 27 352,14 грн, в результаті чого державі в особі військової частини НОМЕР_2 НГ України спричинені збитки на вказану суму, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 410 КК України.

Крім того, ОСОБА_11 підозрюється у тому що підбурив начальника речової служби військової частини НОМЕР_2 ГУ НГ України ОСОБА_16 , до заволодіння як військовою службовою особою, із зловживанням службовим становищем військовим майном на суму 243 076 грн, в результаті чого державі, в особі військової частини НОМЕР_2 НГ України, спричинені збитки на вказану суму, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 410 КК України.

Задовольняючи частково клопотання старшого слідчого, внесене в межах кримінального провадження №0001122, про накладення арешту на речі підозрюваного ОСОБА_11 , які були вилучені 10.10.2015р. при його особистому обшуку, а також при проведенні обшуку автомобіля Volkswagen Polo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким безпосередньо користувався підозрюваний, а також на речі, які були вилучені під час проведення обшуку його житла, слідчим суддею встановлено, що існують достатні підстави вважати, що вилучені речі є предметами кримінального правопорушення, використані як засоби та знаряддя вчинення кримінального правопорушення і зберегли на собі його сліди. Зокрема, клопотання старшого слідчого та додані до нього матеріали містять факти і інформацію, які дають об`єктивному спостерігачу можливість переконатися, що автомобіль підозрюваним використовувався для перевезення військового майна, яким незаконно заволодів підозрюваний.

Таким чином, слідчим суддею з урахування чинного на момент вилучення та накладення арешту на автомобіль, ключі від нього та страховий поліс на цей автомобіль, слідчий суддя встановив правові підстави, передбачені ч. 2 ст. 170, п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України, для накладення арешту на зазначені речі, які були вилучені 10.10.2015р. під час проведення обшуків у зв`язку із затриманням підозрюваного ОСОБА_11 .

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 02.12.2015р. ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04.11.2015р. про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001122 залишена без змін.

Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження являється арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України). При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані містяться у клопотанні слідчого, який звертався з проханням арештувати автомобіль, який належав на праві власності заявнику, та яким користувався підозрюваний ОСОБА_11 при вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Підстави та порядок накладення арешту його скасування під час кримінального провадження регулюються главою 17 КПК України.

Процесуальні дії щодо вилучення та накладення арешту на автомобіль, ключ та страховий поліс до нього відбулись в період дії КПК України в редакції Закону України № 198-VIII від 12.02.2015.

З урахуванням вимог ст. 5 КПК України, якою передбачено, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення, слідчий суддя вважає за необхідне при розгляді клопотання керуватися вимогами КПК України щодо порядку накладення арешту на майно в редакції Закону України № 1019-VIII від 18.02.2016.

Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

За вимогами ч. 2, 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, в тому числі, збереження речових доказів. У цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами відповідно до ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування… за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Можливість накладення арешту на майно, яке відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167, ст. 98 КПК України, закон не пов`язує з наявністю в кримінальному провадженні підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду завдану їх діями, а також спеціальної мети - забезпечення цивільного позову чи можливої конфіскації майна.

З тексту ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04.11.2015р. вбачається, що при накладенні арешту на автомобіль слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання органу досудового розслідування були достатні підстави для висновку, що він відповідає критеріям, визначеним у п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України, а саме використаний як засіб вчинення кримінального правопорушення та зберіг на собі його сліди. Його правовий статус до теперішнього часу не змінився.

У даному кримінальному провадженні на даний час, всупереч ствердженням представника заявника існують вагомі докази, які приведені в поясненнях прокурора в судовому засіданні та підтверджені матеріалами кримінального провадження, що автомобіль, відповідно ключ та страховий поліс до нього, на які накладено арешт слідчим суддею, має відношення до кримінального провадження, і, таким чином існують розумні підозри вважати, що є доказом ймовірно вчиненого кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним заволодінням ОСОБА_11 військовим майном.

Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у продовженні накладеного на автомобіль арешту до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника автомобіля ОСОБА_3 з метою запобігання перешкодити кримінальному провадженню.

При цьому доводи заявника та його представника щодо відсутності даних про те, що автомобіль не є предметом кримінального провадження, яке розслідується відносно її чоловіка, та не містить будь-яких слідів кримінального правопорушення, не можуть слугувати обставинами, на підставі яких слідчий суддя повинен скасувати накладений на даний автомобіль арешт.

В судовому засіданні прокурором підтверджено про необхідність проведення відповідних експертних досліджень в рамках розслідування даного кримінального провадження, в тому числі, предметом експертного дослідження має бути автомобіль. Ці обставини також підтверджують потреби слідства в продовженні дії накладеного на автомобіль арешту.

Слідчий суддя також вважає, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця автомобілю, оскільки матеріали кримінального провадження свідчать про те, що майно, на яке накладено арешт, відповідає критеріям статті 170 КПК України, а саме є достатні підстави вважати, що вилучений автомобіль є знаряддям злочину та може зберігати на собі його сліди, та може бути використаний як доказ в кримінальному провадженні, що в сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів з метою уникнення, приховування цього майна.

В свою чергу, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Оскільки досудове розслідування в кримінальному провадженні наразі триває, органом досудового розслідування проводяться відповідні слідчі дії, забезпечення яких вимагає продовження арешту на зазначений автомобіль із забороною його використання, а доводи клопотання не містять належного обґрунтування, яке б спростовувало висновки, викладені в ухвалі слідчого судді від 11.04.2015р., та надало слідчому судді підстави дійти висновку, що необхідність накладення арешту на автомобіль, ключ та страховий поліс до нього на теперішній час відпала, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту майна, оскільки обставини, на які посилається заявник в обґрунтування клопотання, підлягають з`ясуванню в ході досудового розслідування.

Будь-яких суттєвих негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження слідчий суддя також не вбачає.

Керуючись ст. ст. 132, 167, 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання представника заявника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04.11.2015р. у справі № 757/37623/15-к арешту на автомобіль Volkswagen Polo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_3 ; автомобільний ключ із брелоком до сигналізації до автомобілю Volkswagen Polo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1