Справа № 490/5936/16-к
н/п 1-кс/490/2977/2016
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА
30 червня 2016 року Центральний районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого слідчого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
представника заявника - ОСОБА_3
розглянувши скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження,-
До суду надійшла скарга ОСОБА_4 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження.
У скарзі вказано, що заявнику, ОСОБА_4 , на праві приватної власності згідно договору дарування від 20.02.2008 р. належить домоволодіння АДРЕСА_1 . Договір дарування був зареєстрований у Миколаївському БТІ за реєстраційним №22175559 від 29.05.2008 року. Домоволодіння заявнику подарувала тітка - ОСОБА_5 , інших родичів крім заявника у якої немає.
В травні 2009 року у заявника виник конфлікт із-за співмешканця ОСОБА_5 ОСОБА_6 , тому ОСОБА_5 пішла з дому, побігла за своїм співмешканцем. Цією ситуацією скористалась недобросовісна сусідка - ОСОБА_7 , яка спочатку поселила тітку заявника у себе, а потім відправила її як непотрібний тягар проживати до своєї матері - ОСОБА_8 .
ОСОБА_9 , маніпулюючи похилою людиною, настроїла її проти заявника. З 2009 року по даний час вона постійно подає позови до суду, щоб визнати договір дарування недійсним та заволодіти спірним житловим будинком.
З 2009 року по 2014 рік пройшло п`ять судових процесів в Центральному районі м. Миколаєва.
Усі судові рішення підтвердили законність договору дарування та право власності заявника.
В 2015 році в Реєстраційній службі Миколаївської області заявник дізналась, що ОСОБА_9 , зловживаючи правами свого довірителя, тітки заявника - ОСОБА_5 уклала від її імені договір іпотеки, хоча на той момент власником домоволодіння не являлась.
ОСОБА_4 змушена була звертатися з позовом до Центрального районного суду м. Миколаєва.
16.11.2015 р. Центральний районний суд м. Миколаєва визнав недійсним іпотечний договір, встановив що іпотекодавець ОСОБА_5 на момент укладення іпотечного договору не володіла на праві власності вищезазначеним житловим будинком, оскільки у 2008 році подарувала будинок позивачці ( ОСОБА_4 ) на підставі Договору дарування, який на момент укладення договору іпотеки не був визнаний судом недійсним.
Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_9 надала нотаріусу неправдиву інформацію й недійсні документи, що привело до укладання незаконного договору іпотеки. Таким чином відбулося заволодіння чужим майном.
При оформленні договору іпотеки вона повідомила нотаріусу неправдиві відомості та замовчувала відомості, яка мала була повідомити.Не являючись власником, іпотекодавець ОСОБА_5 (від її імені ОСОБА_9 ) на момент укладання іпотечного договору не володіла на праві власності житловим будинком заявника, так як у 2008 році подарувала будинок.
В діях ОСОБА_10 вбачаються всі признаки злочину, передбаченого ч.І ст.190 КК України.
02.10.2015р. заявник звернулась із заявою про порушення кримінальної справи по даному факту.
14.03.2016р. заявнику надійшло повідомлення, що на даний час вказане кримінальне провадження в порядку п.2 ч.І ст. 284 КПК України закрито за відсутності складу кримінального правопорушення.
Заявнику було запропоновано звернутися до слідчого СВ Центрального ВП ГУНО в м. Миколаєві ОСОБА_11 , для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та отримання постанови про закриття та оскарження рішення слідчого в порядку ст. 303 КПК України.
04.05.2016р. заявник отримала від прокуратури Миколаївської області лист, в якому заявника повідомили, що була дана вказівка Першому заступнику керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 м. Миколаєва перевірити доводи та факти, викладені в зверненні.
Одночасно було роз`яснено право оскаржити рішення, дії чи бездіяльність слідчого до місцевого суду.
Поки справа за позовом про визнання договору іпотеки розглядалась у суді Центрального району м. Миколаєва, ОСОБА_9 , якимсь чином зуміла зняти заборону відчуження майна, знаючи що справа у судді та зробити два фіктивних договори купівлі-продажу домоволодіння.
Заявник вважає, що провадження по справі було закрито незаконно, оскільки фактично ніякої перевірки викладених фактів в заяві проведено не було, документів витребувано не було, ні одна особа по данним фактам допитана не була.
У судовому засіданні представник заявника підтримала вимоги, викладені в скарзі, просила їх задовольнити, оскілкьи досудове розслідування викладених у заяві про вчинення злочину фактів взагалі не було досліджено.
Прокурор у судове засідання не з`явився.
Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого або прокурора не є перешкодою для розгляду скарги, а тому суд, з урахуванням думки заявника, вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності прокурора.
Згідно з п.3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Згідно ч.1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Крім того, відповідно до змісту постанови про закриття кримінального провадження лише зазначено, що 02.10.2015 року до СВ Центрального РВ ММУ надійшли матеріали від ОСОБА_4 , в яких містяться відомості, що ОСОБА_7 вчиняє шахрайські дії.
На підставі викладеного, суд вважає, що доводи заявника знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, оскільки постанову про закриття кримінального провадження було винесено з порушенням вимог КПК України, а тому скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.
Керуючись статтями 303-307 КПК України, -
Скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1