Справа № 405/2330/15-к
1-кп/405/346/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2016 року Ленінський районний суд міста Кіровограда у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кіровограді кримінальне провадження № 0001809 від 06.03.2015 року у відношенні:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, не маючий на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, не працює офіційно, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 18.03.2008 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України на 3 роки позбавлення волі; 02.03.2010 року звільнений умовно-достроково на 11 місяців 1 день за постановою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 22.02.2010 року;
- 06.08.2014 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 185 КК України на 6 місяців арешту; звільнений 06.02.2015 року по відбуттю строку покарання,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
встановив:

ОСОБА_4 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за наступних обставин.
13.02.2015 року близько 17.00 год., ОСОБА_8 , прийшовши до раніше знайомої йому потерпілої ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_3 . Перебуваючи у квартирі АДРЕСА_4 у ОСОБА_8 виник умисел, спрямований на повторне відкрите заволодіння чужим майном поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого. Реалізовуючи свій злочинний умисел, з корисливих спонукань, переслідуючи мету наживи та особистого збагачення, ОСОБА_8 підійшов до потерпілої ОСОБА_7 та почав вимагати у останньої мобільний телефон потерпілого ОСОБА_9 , на що ОСОБА_7 відмовила йому. В подальшому реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 почав душити потерпілу ОСОБА_7 руками за шию та відкрито викрав належний потерпілому ОСОБА_10 мобільний телефон Nokia l07, вартість якого становить 413 грн., який потерпілий ОСОБА_11 передав на зберігання ОСОБА_7 . Після чого, ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальної шкоди на загальну суму 413 грн. та потерпілій ОСОБА_7 фізичну шкоду у вигляді насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду визнав частково та пояснив, що ближче до вечору в один з днів лютого 2015 року, точної дати не пам`ятає, він прийшов до раніше знайомої потерпілої ОСОБА_7 . В ході спілкування він попросив у потерпілої в тимчасове використання мобільний телефон, на що потерпіла повідомила, що мобільний телефон належить ОСОБА_13 , та їй треба його повернути. Після чого ОСОБА_4 взяв телефон і вже не віддавав ОСОБА_7 . ОСОБА_4 сказав ОСОБА_7 , що сам поговорить з ОСОБА_13 . Після чого він зустрівся з ОСОБА_13 і пояснив йому, що пізніше поверне телефон, оскільки на даний час в нього телефону не має, так як він заклав його до ломбарду, та пообіцяв пізніше викупити телефон при наявності коштів. На запитання учасників судового провадження та суду обвинувачений повідомив, що телефон HOKIA 107 він заклав по паспорту ОСОБА_14 , а останньому він не пояснював звідкіля в нього телефон і кому він належить. Він потерпілій не говорив, на який час бере телефон у використання. Цей телефон HOKIA ОСОБА_13 залишив потерпілій в заставу, це потерпіла сказала в той день. Він йшов до потерпілої, щоб попросити телефон, до цього дня він потерпілу ОСОБА_7 не бачив приблизно 6 місяців, оскільки відбував покарання. Телефон ОСОБА_13 здав в ломбард через 5-10 днів, оскільки в нього не вистачало коштів на оплату оренди житла. При зустрічі ОСОБА_13 сказав, що сам викупить свій мобільний телефон з ломбарду, та як у них були з потерпілим гарні відносини. Зазначив, що потерпіла ОСОБА_7 оговорила його, щоб самій не повертати телефон. Штиков на його прохання здав телефон ОСОБА_13 в ломбард на свій паспорт, приблизно отримав 100 грн., після чого обвинувачений дав ОСОБА_14 з цієї ж суми 20 грн. Він не думав, що ОСОБА_13 звернеться до міліції. Він два рази зустрічався з потерпілим ОСОБА_13 з приводу повернення телефону, та не зміг найти Штикова, на паспорт якого було здано телефон. Він знав, що телефон належить потерпілому ОСОБА_13 , а чому потерпілий ОСОБА_13 в своїх показах в суді зазначив, що він ( ОСОБА_4 ) здивувався при зустрічі, що телефон належить потерпілому, обвинувачений не зміг пояснити. Причин наклепу зі сторони потерпілого ОСОБА_13 , обвинувачений ОСОБА_4 не вбачає.
Суд, незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим, заслухавши його показання, а також показання потерпілих, свідків та дослідивши інші докази у кримінальному провадженні, вважає, що винуватість ОСОБА_15 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, доведена та підтверджується наступними доказами.
Наданими в судовому засіданні показаннями потерпілої ОСОБА_7 , згідно яких, потерпіла показала, що у лютому 2015 року, точної дати не вона пам`ятає, прийшов потерпілий ОСОБА_13 закласти мобільний телефон, але грошей в потерпілої ОСОБА_16 не було. Після чого, ОСОБА_13 залишив телефон у неї на зберігання, так як боявся, що «проп`є» його. 13.02.2015 року до неї подзвонили в двері. Після чого вона підійшла і запитала: «Хто там?». На що була надана відповідь: «Відчиняйте. Міліція». Вона відчинила двері і побачила знайомого ОСОБА_4 . Вона запросила його до квартири. Пізніше з`ясувалося під час бесіди, що ОСОБА_4 прийшов, щоб попросити в неї мобільний телефон, оскільки в нього не має телефону, а йому потрібно постійно бути на зв`язку. Вона запропонувала обвинуваченому ОСОБА_4 свій мобільний телефон, на що він відповів, що йому потрібний телефон з двома сім картами. Вона сказала, що в неї є мобільний телефон HOKIA чорного кольору на дві сім карти, однак він належить потерпілому ОСОБА_13 . Обвинувачений ОСОБА_4 сказав, щоб вона віддала йому цей телефон, а з ОСОБА_13 він сам розбереться, так як, останній винен йому кошти. Весь цей час розмова потерпілої з обвинуваченим відбувалася на кухні, телефон HOKIA знаходився в спальні на журнальному столику. Вона відмовилася показати ОСОБА_4 телефон потерпілого ОСОБА_13 , але він продовжував на нею тиснути, казав: «Давай телефон». Вона знову запропонувала обвинуваченому взяти її мобільний телефон, але він відмовився. Після чого ОСОБА_4 почав стискати її шию, вимагаючи видати йому мобільний телефон потерпілого ОСОБА_13 . Вона злякалася і погодилася видати йому телефон, після чого, вона попрямувала до спальні, а обвинувачений слідом за нею. Вона мала намір переховати телефон до іншого місяця, взяла його з журнального столика, але ОСОБА_4 вихватив його в неї з рук і пішов. Квартиру він залишав зі словами, що він з ОСОБА_13 розбереться і ніяких проблем у неї не буде. Через деякий час до неї прийшов потерпілий ОСОБА_13 за телефоном, якому вона про все, що сталося, розповіла. Також потерпіла ОСОБА_7 суду показала, що не має претензій до обвинуваченого та просила суворо не карати останнього.
Наданими в судовому засіданні показаннями потерпілого ОСОБА_13 , згідно яких потерпілий показав, що у лютому 2015 року він звернувся до знайомої ОСОБА_7 з прохання залишити на деякий час у неї на зберігання його мобільний телефон HOKIA чорного кольору на дві сім карти, оскільки він на той час зловживав алкогольними напоями, та боявся його втратити. Через деякий час потерпілий ОСОБА_13 прийшов до потерпілої ОСОБА_7 за своїм мобільним телефоном, але його в неї не було. Потерпіла ОСОБА_7 пояснила це тим, що до неї приходив раніше знайомий ОСОБА_4 , який, схвативши її за шию, почав вимагати відати йому телефон. Вона намагалася запропонувати ОСОБА_4 свій телефон, але обвинувачений забрав телефон потерпілого ОСОБА_13 . Також ОСОБА_7 пояснила йому, що не могла раніше повідомити про даний випадок, оскільки його ( ОСОБА_13 ) не було дома. Після чого він попрямував на зустріч з обвинуваченим ОСОБА_4 . Обвинуваченого ОСОБА_4 він знав, оскільки в кінці 2013 року разом працювали, а останній раз він бачив ОСОБА_4 у 2014 році. На той час він не знав, що ОСОБА_4 вже звільнився з місць позбавлення волі. При особистій розмові з ОСОБА_4 , він запитав, де можна забрати свій мобільний телефон, але конкретної відповіді не отримав від обвинуваченого, а лише те, що він в ломбарді і здав його якісь знайомий, оскільки ОСОБА_4 паспорту при собі не мав. Де на даний час цей знайомий, обвинувачений не знав. Він ОСОБА_4 дав тиждень для повернення мобільного телефону. При другій зустрічі ОСОБА_4 повідомив, що не знає де наданий час знаходиться людина, яка здавала телефон в ломбард, після чого він ( ОСОБА_13 ) сказав, що звернеться до відповідних органів. Також ОСОБА_4 при першій зустрічі здивувався та сказав, що до моменту їх розмови не знав, що мобільний телефон належить йому ( ОСОБА_13 ). ОСОБА_4 слова ОСОБА_7 , про те, що він вирвав телефон у неї з рук, спростував. Після звернення до міліції, було з`ясовано, що мобільний телефон HOKIA чорного кольору на дві сім карти, який належить йому дійсно знаходився в ломбарді. Він викупив телефон за свої власні кошти. Також потерпілий ОСОБА_13 суду показав, що після повернення мобільного телефону, не має претензій до обвинуваченого та просив суворо не карати останнього.
Наданими в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_14 , згідно яких свідок зазначив, що ОСОБА_4 добре знає, оскільки проживав разом з ним та мамою за одною адресою: АДРЕСА_5 , і бачив його кожного дня до свята Великодня в 2015 році, коли з його слів він ( ОСОБА_4 ) поїхав на сезонні роботи. Він пам`ятає, що у обвинуваченого був свій власний телефон. В один з днів лютого 2015 року обвинувачений ОСОБА_4 прийшов до їх спільного місця проживання з мобільним телефоном HOKIA чорного кольору на дві сім карти, пояснивши, що обміняв його на свій старий телефон у жінки, яка заборгувала йому гроші. Приблизно через півтора тижня ОСОБА_4 запропонував йому закласти телефон в ломбард на його ( ОСОБА_14 ) паспорт, оскільки був скрутний час і йому потрібні були кошти, при собі ОСОБА_4 документів не мав. Після чого вони поїхали і заклали телефон в ломбард, за телефон отримали грошові кошти в сумі 230 грн., після чого на ці гроші купили продукти і поїхали додому. Через 3-4 дня після Великодня в 2015 році ОСОБА_4 з`явився по місцю їх спільного проживання лише на години півтори, та після цього поїхав у своїх справах та більше не повертався. Також свідок ОСОБА_14 охарактеризував обвинуваченого ОСОБА_4 , як не конфліктну, працелюбну людину, який жив за рахунок підробітку, постійного місця роботи не мав, курить, приблизно один раз в чотири дні вживав горілку. Коло осіб, з якими спілкувався ОСОБА_4 , зокрема, і по місцю їх проживання, доволі підозрілий. Він навіть чув колись розмову ОСОБА_4 з кимсь, під час якої, останні обговорювали питання про те, де що можна вкрасти.
Під час одночасного допиту обвинуваченого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_14 обвинувачений, показав, що вже точно не пам`ятає чи був у нього власний телефон. Свідок ОСОБА_14 показав, що телефон у ОСОБА_4 був, він його бачив, і ОСОБА_4 , коли прийшов з іншим телефоном говорив, що виміняв його у жінки. Крім того, ОСОБА_4 зазначив, що збрехав про обмін ОСОБА_14 , щоб останній повірив. Обвинувачений зазначив, що у ОСОБА_14 не має причин для обмови його.
Крім того, винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується також наступними доказами.
Заявою потерпілого ОСОБА_13 про вчинення злочину від 26.02.2015 року, в якій він повідомив, що належний йому мобільний телефон Nokia 107 (imei НОМЕР_1 ) вартістю приблизно 450 грн., який він передав 02.02.2015 року на зберігання ОСОБА_7 , відмовляється повертати громадянин ОСОБА_17 (т.1 а.к.п.11).
Протоколом слідчого експерименту від 11.03.2015 року з фототаблицею до протоколу за участю потерпілої ОСОБА_7 , яка відтворила обставини, за яких ОСОБА_4 13.02.2015 року приблизно в 17.00 годин за місцем її проживання, застосовуючи насильство щодо неї, забрав мобільний телефон без її згоди (т.1 а.к.п. 26-32).
Копією гарантійного талону на мобільний телефон Nokia 107 (imei НОМЕР_1 ), який було придбано 31.05.2014 року (т.1 а.к.п. 38,39).
Товарним чеком № 4281, товарним ярликом №15463314 та товарним чеком №140-0000873 від 05.03.2015 року, виданих ОСОБА_18 1 ТОВ «Євроювеліртрейд» (м. Кіровоград, вул. Велика Перспективна, 18/14), які, зокрема, підтверджують покази обвинуваченого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_14 щодо здавання телефону до ломбарду, та покази потерпілого ОСОБА_13 про викуп ним даного мобільного телефону Nokia 107 (imei НОМЕР_1 ) з ломбарду (т.1 а.к.п. 39а-40).
Висновком товарознавчої експертизи №3 від 27.03.2015 року, відповідно до якого вартість стільникового телефону Nokia 107 з врахуванням зносу на момент вчинення злочину складала 413 грн. (т.1 а.к.п. 42).
Протоколом слідчого експерименту від 08.10.2015 року з фототаблицею до протоколу за участю обвинуваченого ОСОБА_4 , який під час відтворення обставин, підтвердив, що він перебуваючи за місцем проживання потерпілої ОСОБА_7 брав у неї мобільний телефон і остання повідомила йому, що цей телефон не її, тому вона повинна його повернути (т.1 а.к.п. 198-202).
Суд визнає показання потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_14 , дані, які містить протокол проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_7 , заява про вчинення злочину, висновок експертизи, а також дані, які містить протокол проведення слідчого експерименту з обвинуваченим і показання обвинуваченого ОСОБА_4 в частині, що їм не суперечить, належними, допустимими та достовірними доказами, а їх сукупність такою, що з усією достатністю доводить вчинення ОСОБА_4 відкритого викрадення чужого майна, яке належить потерпілому ОСОБА_13 , поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої ОСОБА_7 .
Перевіряючи версію обвинуваченого про те, що він не застосовував насильство до потерпілої ОСОБА_7 і взяв мобільний телефон, який належить ОСОБА_13 , у користування на певний час з дозволу ОСОБА_7 , суд дані показання обвинуваченого розцінює як спосіб захисту, які були дані ним з метою уникнути відповідальності за вчинене.
Так, суд критично ставиться до показів обвинуваченого ОСОБА_4 в цій частині, так як вони спростовуються послідовними показами потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_14 як під час досудового розслідування так і судового розгляду та іншими дослідженими доказами. Обвинувачений не заперечував, що прийшов до потерпілої, щоб взяти у останньої телефон, який потрібен був йому для спілкування, хоча згідно показів свідка ОСОБА_14 обвинувачений вже мав на той час телефон. Для уникнення відповідальності ОСОБА_4 розповідав різні версії потрапляння йому вказаного мобільного телефону як потерпілому ОСОБА_13 та свідку ОСОБА_14 так і в суді, вказавши потерпілому, що взагалі не знав, що це був його телефон, а людину (свідка ОСОБА_14 ), яка здала на свій паспорт його телефон, він просто не може знайти, хоча за словами самого свідка вони з ОСОБА_4 на той час проживали разом і бачились кожен день. Вище наведене вказує, на умисел ОСОБА_4 на відкрите викрадення чужого мобільного телефону. Непослідовні та суперечливі показання обвинуваченого не спростовують послідовні показання потерпілої ОСОБА_7 , які узгоджуються з іншими доказами, з приводу застосування до неї з боку ОСОБА_4 насильства з метою відкритого заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_13 .
Отже, дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України, як грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений повторно.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ч. 4 ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який маючи не знаті та не погашені судимості за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став та знову вчинив корисливий злочин (т. 1, а.к.п. 68-71), за місцем проживання характеризується задовільно (т. 1, а.к.п. 66,67), на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває (т. 1, а.к.п. 69, 70), не має утриманців, не одружений.
Обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання судом не встановлено.
Із врахуванням всіх обставин справи, думки потерпілих та особи обвинувачуваного, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, а отже йому необхідне призначити покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі межах санкції зазначеної частини статті, яке за розміром наближене до мінімального строку.
Крім того, суд не встановив підстав для застосування ст.ст. 75, 69 КК України при призначенні покарання.
Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили слід залишити без зміни тримання під вартою.
Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 рахувати з 05.10.2015 року (16 год. 45 хв.) з урахуванням строку його затримання та тримання під вартою у зв`язку з даним провадженням.
Строк попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні, який рахувати з 05.10.2015 року, до моменту постановлення вироку 22.03.2016 року зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_4 із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 у виді тримання під вартою залишити на апеляційний період.
Матеріали кримінального провадження залишити при обвинувальному акті.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 30 днів з моменту його проголошення через Ленінський районний суд м. Кіровограда.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Суддя ОСОБА_1