Справа № 350/685/16-к
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 листопада 2016 року смт. Рожнятів
Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
представника потерпілих адвоката ОСОБА_6 ,
В провадженні Рожнятівського районного суду знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
Прокурор звернувся до суду з клопотанням в якому просить суд продовжити ОСОБА_7 строк тримання під вартою посилаючись на те, що розпочате кримінальне провадження не розглянуто, а термін тримання під вартою обвинуваченому спливає об 18 годині 29 листопада 2016 року, ризики передбачені ст.177 КПК України не відпали, тому вважає, що є підстави для продовження строку тримання під вартою.
В судовому засіданні захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_4 просили відмовити в задоволенні даного клопотання.
Обвинувачений також вважає клопотання безпідставним.
Представник потерпілих просить суд задовольнити клопотання прокурора.
Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, судом встановлено, що під час досудового розслідування кримінального провадження ухвалою слідчого судді від 11 лютого 2016 року щодо підозрюваного ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Ухвалами Рожнятівського районного суду від 07 червня 2016 року , 05 серпня 2016 року 30 вересня 2016 року ОСОБА_7 строк тримання під вартою продовжувався, зокрема останньою ухвалою суду від 30 вересня 2016 року строк тримання під вартою продовжено строком 60 днів, тобто до 18 години 29 листопада 2016 року включно.

Згідно ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою, або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов"язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою, якщо судом провадження не було завершене до його споливу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вирішуючи клопотання сторони обвинувачення суд бере до уваги наступне.
За змістом з ч.1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Крім цього, положення ст.5 Конвенції передбачають, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Разом з тим, суд вважає за необхідне відзначити, що достатніх гарантій з цього приводу суду не надано та не здобуто таких гарантій в ході розгляду провадження.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України") після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) існування обґрунтованої підозри у вчиненні злочину перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою. Також, суд бере до уваги і правову позиції ЄСПЛ в рішенні у справі "Харченко проти України", згідно з якою питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи, що на думку суду має місце в цій справі.

При розгляді клопотання сторони обвинувачення про продовження запобіжного заходу, суд відповідно до ст. 178 КПК України, враховує поведінку обвинуваченого, вік, стан здоров"я, репутацію обвинуваченого в місці його постійного проживання.

Відомостей про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, які б давали підстави вважати, що він на момент розгляду даного клопотання не може утримуватися в умовах ув"язнення, не надано.

Крім цього, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, що передбачає можливість застосування тримання під вартою як виняткового запобіжного заходу згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Також, суд вважає, що в разі не продовження запобіжного заходу, який обраний обвинуваченому, продовжують існувати підстави для реального та дійсного ризику переховування обвинуваченого, що разом із тяжкістю можливого покарання може спонукати його до неправомірної поведінки.

Таким чином, ризики зазначені в п. 1, п.п.4 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається сторона обвинувачення, не втратили свою актуальність.

Розглядаючи можливість застосування інших альтернативних запобіжних заходів, суд, враховуючи вищезазначене, вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Таким чином, суд вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під вартою, не відпали, а тому наявна необхідність у продовженні такого запобіжного заходу із зазначенням визначеного строку.

Керуючись ст.ст.177, 178, 197, 331 КПК України, суд-

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 строк тримання під вартою в установі виконання покарань № 12 м.Івано-Франківська, строком 60 днів, тобто до 27 січня 2017 року .

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_7 , прокурору, захисникам та направити начальнику УВП № 12 м.Івано-Франківськ.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: