УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2016 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна,

у с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга гр. ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СУ ФР ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 320 161 001 000 000 27 щодо неповернення вилучених грошових коштів.

Скарга обґрунтована тим, що Слідчим управлінням фінансових розслідувань ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві здійснюється досудове розслідування вказаного кримінального провадження за ч.3 ст.212 КК України.

У зв`язку з цим, 23.08.2016 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17.08.2016 проведений обшук у приміщенні квартири за адресою АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить дружині заявника - ОСОБА_5 . Під час обшуку вилучені грошові кошти - 16 тис. дол. США, 700 Євро, 13600 грн., які, на думку заявника, не мають відношення до вказаного кримінального провадження, крім того є власністю ОСОБА_3 та отримані з законних джерел.

Як вважає заявник, зазначені кошти є тимчасово вилученим майном, оскільки прямо не зазначені в ухвалі слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку, тому підлягають поверненню, якщо на них не накладений арешт.

У судовому засіданні гр. ОСОБА_3 підтримав скаргу, просив її задовольнити з наведених у ній підстав.

Слідчий ОСОБА_4 заперечував проти задоволення скарги, зазнаючи, що за даними проведеного розслідування група підприємств з ознаками фіктивності, до діяльності яких має відношення ОСОБА_5 , проводять безтоварні транзитно-конвертаційні операції з підприємствами реального сектору економіки, що призвело до фактичного ненадходження податків до бюджету. Крім того, слідчий просив прийняти до уваги, що можливість вилучення грошових коштів прямо визначена ухвалою слідчого судді про дозвіл на обшук, тобто не вимагало ініціювання накладення на них арешту.

Слідчий суддя, заслухавши заявника, слідчого, дослідивши надані документи, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч.7 ст.236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про проведення обшуку, та які не відносяться до предметів, що вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

У той же час, ухвалою слідчого судді від 17.08.2016 у кримінальному провадженні № 320 161 001 000 000 27 за ознаками ч.3 ст.212 КК Українинадано дозвіл на проведення обшуку в квартирі АДРЕСА_2 . При цьому метою зазначеної слідчої дії визначено відшукання та вилучення, з-поміж іншого, грошових коштів.
Співставлення судового рішення про дозвіл на проведення обшуку з вимогами скарги свідчить, що перелік майна, на поверненні якого наполягає заявник, охоплюється родовими ознаками речей, на вилучення яких надавався дозвіл слідчого судді ухвалою від 17.08.2016.

Таким чином, вилучені кошти є такими, про які прямо зазначено в ухвалі про обшук.

Наведене свідчить, що вилучене слідчим майно не має статусу тимчасово вилученого, тобто на режим його подальшого утримання не поширюються вимоги ст.169, ч.5 ст.171 КПК, тобто не зобов`язують слідчого протягом 48 годин вирішувати його подальшу долю шляхом ініціювання накладення на них арешту.

Отже, відсутня правова норма, яка б зобов`язувала слідчого приймати рішення про повернення вилученого його власнику.

Слідчий суддя не враховує посилань заявника щодо того наявності у нього права власності на вилучені кошти, оскільки підтвердження або спростування вказаних доводів має здійснюватись під час проведення досудового розслідування, оскільки згідно з вимогами ст. 9 КПК слідчий зобов`язаний всебічно та повно встановити обставини кримінального провадження.
Враховуючи, що досудове слідство здійснюється за ч.3 ст.212 КК України, під час розслідування мають встановлюватися усі обставини, що підлягають доказуванню за вказаним кримінальним правопорушенням, у т.ч. і відношення вилучених коштів до вчиненого кримінального правопорушення.
Сукупність наведеного приводить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 169, 171, 236, 303, 309 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в :
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні № 320 161 001 000 000 27 щодо неповернення тимчасово вилученого майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1