Справа № 357/8493/15-к
1-кп/357/617/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.12.2015 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі головуючий суддя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, українець, освіта середня, не одружений, офіційно не працюючого, судимого: 19.09.2014 р. Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ст. 309 ч.1 КК України до штрафу у розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 1190 грн.; 2) 20.03.2015 р. Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ст. 185 ч.3 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, проживає АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И В:
5 травня 2015 р. близько 19 години ОСОБА_6 , перебуваючи в під`їзді № 3 будинку АДРЕСА_2 , побачивши, що до вказаного під`їзду зайшла ОСОБА_5 разом з малолітньою дитиною, 2012 року народження, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, повторно, відкрито заволодів зірвав із шиї ОСОБА_5 належні їй два золоті ланцюжки: один вагою 25 г. довжиною 50 см вартістю 16500 грн., другий вагою 5 г. довжиною 40 см вартістю 5000 грн., після чого наніс їй кулаком руки один удар у праву скроню та один удар в щелепу, у подальшому з місця вчинення злочину зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 21500 грн.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчинені злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України не визнав та показав суду, що вказаний злочин він не вчиняв, справа сфальсифікована працівниками міліції.

Незважаючи на не визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчинені злочину, його вина у вчинені злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України підтверджується доказами, що досліджені судом:

показами потерпілої ОСОБА_5 про те, що 5 травня 2015 р. близько 18.50-18.55 вона поверталася із дитиною із прогулянки. Коли вони зайшли до під`зду будинку де вона проживає, , на першому поверсі де світла було достатньо, зверху спускався невідомий молодий чоловік, віком 25-30 років, зріст 170-175 см, був одягнутий у темний одяг, коротке волосся. Коли він підійшов ближче то схвативши зірвав із її шиї 2 золотих ланцюжка, після цього вдарив її правою рукою двічі: один удар у вискову частину голови, другий удар у щелепу, та вибіг з під`їзду, вона вибігла за ним, але потім впала і втратила свідомість. Наступного дня було проведено впізнання, в ході якого вона впізнала нападника за рисами обличчя, прищами на обличчі, чорними бровами. Злочин стосовно неї вчинив точно обвинувачений ОСОБА_8 , якого вона впізнала. Вона не помиляється. У неї були зірвані золоті речі: золоті ланцюжки - 25 грам вартістю 16500 грн., 5 грам вартістю 5000 грн. Суду вона говорить правду, і нічого не спотворює. Збитки їй не відшкодовані, вона нічого не хоче від обвинуваченого, їй здоров`я дорожче. Відносно покарання обвинуваченого вважає його слід призначити ОСОБА_8 на розсуд суду;

показами свідка ОСОБА_9 про те, що на початку травня 2015 р. біля 7 годин вечора вона гуляла з онуком біля 3 під`їзду будинку по АДРЕСА_2 . Онук бігав, вона сиділа на лавочці, потім прийшла дочка. Потім вона бачила як потерпіла заходила у під`їзд. Потім з під`їзда вибіг хлопець з піднятими руками, вона його не запам`ятала добре, та побіг за ріг будинку. Того хто втікав вона добре не розгледіла. У неї поганий зір. Потерпіла при виході з під`їзду з`їхала, їй було погано. Волосся нападника не запам`ятала. По костюму може сказати, що це той хто ходив, забіг і зробив. З нею проводилося впізнання по фото, але при впізнанні вона не була впевнена, що це саме та особа, яка на фото - вчинила напад на потерпілу. Протоко підписала, але не читала його;

показами свідка ОСОБА_10 про те, що вона у той вечір перебувала разом із матір`ю біля під`зду та бачила, як до під`зду зайшла потерпіла, потім з під`їзду вибіг молодий хлопець та швидко зник за будинком. Обличчя хлопця вона добре не роздивилася, але їй здається, що злочин вчинив не ОСОБА_8 . До матері приходили працівники міліції для впізнання за фото нападника, при впізнанні вона не була.

показами свідка ОСОБА_11 про те, що у її сина дуже затягнулися травневі свята. Коли він прийшов додому, напередодні, вона закрила його на ключ у квартирі, якого у сина не було. Він не міг вийти із квартири та був весь час у квартирі. До неї телефонували працівники міліції, питали де її син. Потім працівники міліції прийшли до неї додому. Забрали ключі відкрили квартиру і забрали сина. Вважає її син не міг вчинити вказаний злочин, т.я. був у цей час зачинений у квартирі

показами свідка ОСОБА_12 про те, що на початку травня 2015 р. точну дату він не пам`ятає, близько 19 години він повертався додому із роботи. Підходячи до під`їзду № 3 будинку АДРЕСА_2 прорив, він бачив як невідома жінка заходила у під`їзд. Потім він почув крики, почув удар під`їздних дверей, побачив як обвинувачений вибігає і біжить в арку між будинками АДРЕСА_2 прорив і будинок АДРЕСА_3 він бачив близько 10 секунд, обвинувачений на зріст 175-180 см, на голові кепка-блайзер темного кольору. Вуха не були закриті. Куртка синього кольору на рукавах вставки червоного кольору. Штани темні, якого кольору не пам`ятає. Взуття здається кросівки. Середньої статури був. Обличчя густі брови, ніс середній, на обличчі характерні плями. Обвинувачений біг йому назустріч, потім убік. Він запам`ятав його. Йому пред`являли фото. Він за фото впізнав обвинуваченого за густими бровами, середнім носом. Із обвинуваченим раніше не знайомий. Може ствердно сказати, що саме обвинувачений ОСОБА_8 біг від під`зду. Він не помиляється, суду говорить правду;

показами свідка ОСОБА_13 про те, що на початку травня 2015 р. він проходив з братом поряд із приміщенням міліції. Це було підвечір, точно сказати не може час. До них підійшли працівники міліції, які запропонували бути понятими. Вони погодилися. Потім вони із слідчим поїхали до якоїсь бабусі. Зайшли до неї додому, вона сказала зайти на кухню. Слідчий їй показував фотографії. Яка була при цьому розмова, подробиці не пам`ятає. Пред`являлося декілька фотографій. Вона уважно роздивлялась і впізнала обвинуваченого, вказавши на конкретне фото. Ця жінка похилого віку впізнала фото обвинуваченого. Потім вони приїхали у відділ міліції, де впізнання проводилося потерпілою. Потерпіла із 4 осіб впізнала особу, яка на неї напала. Освітлення при впізнанні було нормально. Коли потерпіла впізнала обвинуваченого останній вів себе нормально, будь-яких емоцій не висловлював, вів себе спокійно. Потерпіла сказала, що ця особа напала на неї, зірвала із шиї золоту цепочку чи дві точно не пам`ятає, щось за дитину говорила, чи відштовхнув дитину чи щось інше не пам`ятає. Слідчий, інші особи не говорили потерпілій де обвинувачений стоїть. Жінка похилого віку та потерпіла впізнали по фото і в живу одну і ту ж особу нападника. Коли проводилося впізнання потерпілою, здійснювався відеозапис. Суду говорить правду;

показами свідка ОСОБА_14 , який дав у суді покази аналогічні показам свідка ОСОБА_13 ;

письмовими доказами, дослідженими судом:

протоколом огляду місця події від 5.05.2015 р. під`їзду № 3 будинку АДРЕСА_2 ;

протоколом пред`явлення особи для впізнання потерпілою ОСОБА_5 від 6.05.2015 р., згідно якому потерпіла впізнала ОСОБА_6 за формою обличчя, довжиною волосся, кольором волосся, формою голови, густими бровами;

Судом у судовому засіданні переглянутий, відтворений відеозапис вказаної слідчої дії, який судом відповідно до ст.ст. 359,94 КПК України визнається належним доказом.

Досліджені судом докази, дозволяють суду зробити висновок про доведеність вини обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України.

Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд визнає їх допустимими, достовірними, такими що узгоджуються між собою, достатніми, щоб покласти їх в основу обвинувального вироку.

Суд критично відноситься до показів свідка ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , оскільки їх покази спростовуються показами потерпілої ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Суд оцінивши письмові докази: протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 6.5.2015 р. з свідком ОСОБА_9 , протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.5.2015 р. з свідком ОСОБА_12 , протокол проведення слідчого експерименту від 9.06.2015 р. з фототаблицями з потерпілою ОСОБА_5 , керуючись ст.ст. 94, 223 ч.4, 228 ч.6,7 КПК України, визнає їх недопустими доказами, оскільки слідча дія: пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 6.5.2015 р. з свідком ОСОБА_9 , проведена у період з 22.35 до 22.47, тобто у час коли проведення слідчих дій не допускається (з 22 до 6 години), а винятковості проведення у вказаний період цієї слідчої дії у вказаний час, суд не вбачає; пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.5.2015 р. з свідком ОСОБА_12 , проведено не за фотознімками, як того вимагає ч.6,7 ст. 228 КПК України, а за ксерокопіями фото, що не передбачено КПК України, також у протоколі зазначено, що свідок впізнає чоловіка, який вибігає із під`їзду № 3 по АДРЕСА_2 , у той час як місцем злочину є під`їзд АДРЕСА_4 ; слідчий експеримент від 9.06.2015 р. з потерпілою ОСОБА_15 проведений з метою перевірки і уточнення відомостей: 5 грудня 2015 р. близько 19 години, ОСОБА_6 , знаходячись по АДРЕСА_2 , перебуваючи в під`їзді будинку АДРЕСА_2 , в той час як злочин мав місце 5 травня 2015 р. в під`їзді АДРЕСА_4 .

Суд критично відноситься до показів обвинуваченого про те, що він не вчиняв вказаний злочин, захисника про недоведеність вчинення обвинуваченим злочину, тому, що вони спростовуються показами потерпілої ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та вважає ці його покази, доводи обраною позицією захисту, з метою уникнення обвинуваченим відповідальності та покарання за вчинений злочин.

Дії обвинуваченого суд кваліфікує за:

ст. 186 ч.2 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений повторно.

Обираючи вид та міру покарання суд, керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, враховує вид та межі покарання, установлені в санкції частини статті КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений за формою вини, ступенем тяжкості вчинив умисний тяжкий злочин.

ОСОБА_6 раніше судимий: 19.09.2014 р. Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ст. 309 ч.1 КК України до штрафу у розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 1190 грн.; 20.03.2015 р. Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ст. 185 ч.3 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки,

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 судом визнається: рецидив злочинів п.1 ч.1 ст. 67 КК України.

За місцем проживання ОСОБА_6 характеризується задовільно.

На обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває.

Суд, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставину, яка обтяжує покарання, особу обвинуваченого, який характеризується задовільно, раніше судимим, менш ніж через два місяці після звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням за вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 20.03.2015 р., в період іспитового строку, що є порушенням умов звільнення від відбування покрання з випробуванням, знову вчинив умисний тяжкий злочини, що свідчить, на думку суду, про його вперте небажання стати на шлях виправлення, злочинну спрямованість поведінки, вважає він представляє суспільну небезпеку, його виправлення можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства, із призначенням йому покарання у виді позбавлення волі на строк у середній межі санкції частини 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до ст. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами, невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати: покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням (статті 75 КК).

Суд вважає, що призначення ОСОБА_16 менш суворого покарання, буде недостатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

ОСОБА_6 20.03.2015 р. засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ст. 185 ч.3 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки.

За таких обставин ОСОБА_6 слід призначити остаточне покарання за сукупністю вироків - відповідно до ст. 71 КК України.

Таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для його можливого виправлення та попередження вчинення обвинуваченим та іншими особами нових злочинів.

Цивільний позов, витрати на залучення експерта, речові докази, відсутні.

В ході досудового розслідування ОСОБА_16 затриманий в порядку ст. 208 КПК України 06 травня 2015 р. о 19 годині, 08 травня 2015 р. відносно нього обраний запобіжний захід тримання під вартою.

Відповідно до ст.ст. 368,370,371 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання:… Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Суд ухвалює вирок іменем України безпосередньо після закінчення судового розгляду. Вирок ухвалюється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-371,373,374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.03.2015 р. відносно ОСОБА_6 , призначивши ОСОБА_6 за сукупністю вироків остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років шість місяців.

Початок строку покарання ОСОБА_6 обчислювати з 14 грудня 2015 р.

У строк покарання ОСОБА_6 зарахувати строк досудового тримання його під вартою з 06 травня 2015 р. до 14 грудня 2015 р.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 залишити попередній тримання під вартою.

Вирок відповідно до ст. 532 КПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1

Білоцерківського міськрайонного суду

Київської області