У х в а л а

Іменем України

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого-судді ОСОБА_7,
суддів ОСОБА_8 і ОСОБА_9,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 03 березня 2016 року заяву захисника ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_5,

в с т а н о в и л а :

вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за частиною третьою статті 152 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_6

Апеляційний суд Закарпатської області ухвалою від 23 грудня 2014 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_5 змінив і призначив йому за частиною третьою статті 152 КК із застосуванням статті 69 КК покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років. У решті цей вирок залишено без зміни.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2015 року зазначені судові рішення щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.

Захисник ОСОБА_4 подав до Верховного Суду України заяву про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2015 року щодо ОСОБА_5 з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Захисник стверджує, що в діях його підзахисного відсутній склад злочину, передбачений частиною третьою статті 152 КК. Вважає, що дії засудженого ОСОБА_5 слід кваліфікувати за частиною першою статті 156 КК. Просить скасувати зазначені судові рішення щодо ОСОБА_5 і направити справу на новий розгляд до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

На підтвердження неоднакового застосування однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, захисник долучив до заяви копії ухвал Верховного Суду України від 16 січня, 20 вересня, 25 грудня 2007 року та витяг з ухвали Верховного Суду УРСР від 18 січня 1990 року.

Водночас захисник ОСОБА_4 подав клопотання про поновлення строку для подання заяви про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2015 року щодо ОСОБА_5 Причину пропуску строку обґрунтовує тим, що угоду про надання правової допомоги засудженому ОСОБА_5 було укладено з ним 20 січня 2016 року, тобто після спливу визначеного законом строку для подання заяви про перегляд судових рішень. Крім того, зазначає, що в серпні 2015 року його підзахисний звертався до Верховного Суду України із заявою про перегляд судових рішень щодо нього, ухвалою якого від 07 вересня 2015 року ОСОБА_5 було повідомлено про недоліки його заяви та надано строк для їх усунення, які ним усунуто не було, оскільки він знаходився в місцях позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача та перевіривши доводи заяви і клопотання про поновлення строку, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно з частиною першою статті 447 КПК, заява про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 або 2 частини першої статті 445 цього Кодексу, подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, стосовно якого заявлено клопотання про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 1 або 2 частини першої статті 445 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше.

Відповідно до копій долучених до заяви документів, ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо ОСОБА_5 була постановлена 25 червня 2015 року. Заяву про її перегляд захисником подано до Верховного Суду України 29 лютого 2016 року, тобто після закінчення тримісячного терміну.

Судові рішення касаційної інстанції, надані заявником на підтвердження неоднакового правозастосування, постановлені у строк, який значно перевищує тримісячний процесуальний термін, встановлений у частині першій статті 447 КПК (останнє рішення постановлено у 2007 році).

Отже, захисник ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України з вказаною заявою поза межами визначеного процесуальним законом тримісячного терміну.

Відповідно до вимог частини шостої статті 447 КПК України, у разі пропущення строку, встановленого частинами першою - третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк.

Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати заяву у передбачений законом строк у зв'язку з такими обставинами, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала заяву про перегляд судових рішень, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Як убачається із матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_5 13 серпня 2015 року подав заяву про перегляд Верховним Судом України судових рішень щодо нього. Ухвалою Верховного Суду України від 07 вересня 2015 року його було повідомлено про недоліки заяви та надано строк для їх усунення до 05 жовтня 2015 року. На виконання зазначеної ухвали, 25 вересня 2015 року ОСОБА_5 подав заяву про перегляд судових рішень щодо нього у новій редакції, за результатами розгляду якої, ухвалою Верховного Суду України від 06 жовтня 2015 року у допуску справи до провадження йому відмовлено. Тобто засуджений ОСОБА_5 був обізнаним про порядок та строки звернення до Верховного Суду України з заявою про перегляд судових рішень і мав достатньо часу для вирішення питання щодо отримання ним правової допомоги.

Отже, колегія суддів вважає, що посилання захисника на те, що строк для подання заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України було пропущено у зв'язку з перебуванням його підзахисного у місцях позбавлення волі, а також те, що угоду про надання ОСОБА_5 правової допомоги було укладено з ним 20 січня 2016 року, не може бути визнано переконливим, а причини пропуску строку поважними, тому у задоволенні клопотання про поновлення цього строку слід відмовити, а заяву захисника ОСОБА_4 залишити без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись частиною шостою статті 447, статтею 450 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити захиснику ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про поновлення строку для подання заяви про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2015 року щодо ОСОБА_5.

Заяву захисника ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2015 року щодо ОСОБА_5 - залишити без розгляду.

С у д д і :

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_7