Ухвала
іменем україни
19 квітня 2016 рокум. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засіданняОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000571 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Таллінн Естонської Республіки, зареєстрованого на АДРЕСА_1 , проживаючого на АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого останній раз 18 листопада 2009 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільненого 16 листопада 2012 року у зв`язку з відбуттям строку покарання,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК, за касаційною скаргою першого заступника прокурора Волинської області ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 29 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 липня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 289 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців без конфіскації майна.

Стягнуто з засудженого на користь потерпілого матеріальну та моральну шкоду. Прийняте рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Цим вироком також засуджено ОСОБА_8 , судові рішення щодо якого у касаційному порядку не оскаржено.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 14 травня 2015 року, близько 13:00 год., перебуваючи у виробничому цеху на території ТзОВ «Укрдорс» на вул. Заводській, 5 у смт. Люблинець Ковельського району Волинської області, діючи повторно, таємно викрав належне ТзОВ «Укрдорс» майно на суму 4950 грн.

19 травня 2015 року, близько 04:00 год. ОСОБА_6 , діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння у дворі будинку по АДРЕСА_3 , незаконно заволодів автомобілем марки «ГАЗ 24» д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 24321 грн, який належав потерпілому ОСОБА_9 .

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 29 жовтня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 змінено в частині стягнення з засудженого процесуальних витрат. У іншій частині вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вказує на відсутність підстав для застосування щодо ОСОБА_6 положень ст. 69 КК, що призвело до м`якості призначеного йому покарання. В порушення вимог ст. 419 КПК суд апеляційної інстанції не перевірив зазначених доводів прокурора та не навів мотивів визнання їх необґрунтованими.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку касаційної скарги перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів з урахуванням особи винного, ступеня тяжкості вчиненого ним злочину та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи зі змісту ст. 69 КК, призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 289 КК із застосуванням ст. 69 КК, суд неправильно застосував кримінальний закон.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 і ч. 2 ст. 289 КК, які відповідно до положень ст. 12 КК є злочинами середньої тяжкості та тяжким.

Визначаючи ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК, суд послався на дані, які характеризують особу винного, зокрема те, що останній визнав вину, покаявся у вчиненому, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та непрацездатну дружину, частково відшкодував заподіяну шкоду, його роль у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК, а також ту обставину, що в результаті вчиненого не наступило тяжких наслідків.

Обставиною, що обтяжує покарання суд визнав вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК, у стані алкогольного сп`яніння.

Разом з цим, суд у вироку не вказав які саме обставини він визнав такими, що пом`якшують покарання засудженого, та яким чином з огляду на положення ст. 69 КК ці обставини впливають на ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Свого рішення про призначення засудженому покарання, нижчого від найнижчої межі встановленої в санкції ч. 2 ст. 289 КК, суд належним чином не мотивував, не обґрунтував підстав, з яких від дійшов висновку про явну несправедливість призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції відповідної норми, з урахуванням того, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів.

З огляду на це, висновок суду про можливість застосування до засудженого положень ст. 69 КК не ґрунтується на вимогах закону.

На ці порушення прокурор вказав в апеляційній скарзі, проте всупереч положенням ст. 419 КПК, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд своїх висновків належним чином не мотивував, викладених у апеляційній скарзі доводів не перевірив, не навів підстав щодо необґрунтованості апеляційної скарги, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

За таких обставин касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, в ході якого необхідно ретельно перевірити доводи апеляційної скарги та постановити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
За умови підтвердження такого ж обсягу обвинувачення і тих же даних про особу винного, призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК слід вважати м`яким.

Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 29 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_10 ?єва ОСОБА_2