печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю сторони кримінального провадження прокурора групи прокурорів Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні клопотання про арешт майна,

В С Т А Н О В И В :
27 квітня 2016 року в провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах управління спеціальних розслідувань Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 , за погодженням із прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні прокурора другого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про накладення арешту на грошові кошти, наявні на банківському рахунку № НОМЕР_1 , відкритому у Головному управлінні по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» ((МФО 322669, м. Київ вул. Володимирська, 27), що належить підозрюваному ОСОБА_6 .

Обґрунтовуючи внесене клопотання, сторона кримінального провадження вказує, що Управлінням спеціальних розслідувань Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.10.2014 за № 0001025 за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та інших у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365, ст. 340 КК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що відповідно до наказу Міністра внутрішніх справ України № 959 о/с від 16.11.2012 генерал-лейтенант міліції ОСОБА_6 призначений на посаду начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (далі ГУМВС, Головне управління). ОСОБА_6 був представником державного органу виконавчої влади, чиї законні вимоги були обов`язковими для виконання громадянами та посадовими особами, тобто здійснював функції представника влади та був службовою особою. Відповідно до ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Статтею 39 Конституції України у державі встановлено реєстраційний, а не дозвільний порядок проведення зборів, походів, мітингів і демонстрацій, а їх проведення може бути обмежене лише за рішенням суду та виключно у випадках безпосередньо визначених Конституцію України. Тимчасові обмеження права громадян на мирні збори можуть встановлюватися лише в умовах воєнного або надзвичайного стану. Перешкоджання організації або проведенню вказаних заходів, що здійснюються на законних підставах, є незаконним.З 22.11.2013 на майдані Незалежності в м. Києві проводилася громадянська акція з вимогою підписання Україною Угоди про асоціацію з Європейським Союзом, про закінчення якої її організаторами було оголошено 29.11.2013. Незважаючи на це, частина громадян із тих, хто брав участь у цій акції на Майдані Незалежності в м. Києві, залишилась біля монументу Незалежності у нічний час 30.11.2013, не проводячи будь-яких дій та не порушуючи громадського порядку. Бажаючи припинити масові акції громадян, Секретар Ради національної безпеки і оборони України ОСОБА_8 , хибно розуміючи інтереси служби, з мотивів власного кар`єризму, вирішив організувати здійснення незаконного розгону учасників акції протесту, які знаходилися на майдані Незалежності в м. Києві. Для реалізації злочину ОСОБА_8 залучив заступника Секретаря апарату Ради національної безпеки і оборони України ОСОБА_9 , Голову Київської міської державної адміністрації ОСОБА_10 та начальника ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_6 . Згідно злочинного плану ОСОБА_8 громадяни, які проводили акції на майдані Незалежності в місті Києві повинні були бути витіснені працівниками правоохоронних органів під виглядом забезпечення працівниками міліції доступу на територію Майдану Незалежності комунальній техніці та працівникам комунальних служб для встановлення Новорічної ялинки, проведення інших робіт. 29.11.2013 ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний намір, зателефонував Голові КМДА ОСОБА_10 та повідомив, що 29.11.2013 комунальні служби повинні бути готовими для завезення та встановлення необхідного обладнання на майдані Незалежності у визначений ним час та повідомив, що безпосередньою координацією дій комунальних служб та правоохоронних органів буде займатися заступник Секретаря апарату Ради національної безпеки та оборони України ОСОБА_9 , вказівки якого є обов`язковими для виконання. Виконуючи вказівку ОСОБА_8 по контролю та координацієї дій комунальних служб та правоохоронних органів, ОСОБА_9 прибув до службового кабінету ОСОБА_11 , розташованого за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 26, де приблизно о 22-23 годині 29.11.2013 та о 02 годині 30.11.2013 вони зателефонували начальнику ГУМВС ОСОБА_6 та повідомили про необхідність звільнити майдан Незалежності в м. Києві від громадян, які залишилися на ніч біля монументу Незалежності. Крім того, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запропонували ОСОБА_6 пояснити ці дії необхідністю прибуття та заїзду на майдан Незалежності в м. Києві вантажних автомобілів Київської міської державної адміністрації із обладнанням для монтування новорічної ялинки. Після цього ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , у період з 02 години 15 хвилин до 04 години 00 хвилин 30.11.2013 особисто прибули до службового кабінету ОСОБА_6 , розташованого у приміщенні ГУМВС України в м. Києві за адресою: м. Київ вул. Володимирська, 15, та, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, шляхом вмовляння, наполягання та особистого впливу на ОСОБА_6 переконали його у необхідності віддання незаконного наказу, спрямованого на порушення конституційних прав громадян. В результаті цього у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на незаконне перешкоджання проведенню мирних зборів громадян, який він відразу реалізував, давши у період з 02 години 15 хвилин до 04 години 00 хвилин 30.11.2013 незаконний наказ заступнику начальника Головного управління начальнику міліції громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_7 про організацію звільнення майдану Незалежності від громадян, які реалізовували своє конституційне право на мирні збори. ОСОБА_7 , умисно ігноруючи вимоги вищезазначених нормативно-правових актів, діючи з мотивів власного кар`єризму, хибно розуміючи інтереси служби, які він був зобов`язаний виконувати, діючи на виконання вищезазначеного незаконного наказу ОСОБА_6 , віддав незаконний наказ про організацію примусового звільнення території майдану Незалежності в м. Києві від громадян начальнику управління громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_12 , якому було доручено забезпечення громадського порядку під час монтажу новорічної ялинки та якого було призначено керівником нарядів працівників міліції, залучених до охорони громадського порядку на майдані Незалежності в м. Києві 29-30.11.2013. У свою чергу ОСОБА_12 , умисно ігноруючи вимоги вищезазначених нормативно-правових актів, діючи з мотивів власного кар`єризму, хибно розуміючи інтереси служби, які він був зобов`язаний виконувати, діючи на виконання вищезазначеного незаконного наказу ОСОБА_7 всупереч інтересам державного органу Головного управління МВС України у місті Києві, на яке покладено обов`язок забезпечення захисту прав і свобод громадян, усвідомлюючи незаконність своїх дій та можливість у разі їх вчинення порушення законних прав та інтересів громадян віддав незаконний наказ бійцям підрозділу МОП «Беркут» про примусове звільнення території майдану Незалежності в м. Києві від громадян, які там перебували близько 04 години 30.11.2013. На виконання наказу начальника управління громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_12 , у період приблизно з 04 години 07 хвилин до 04 години 22 хвилин співробітниками підрозділів МОП «Беркут» громадяни, які перебували у вказаний час на майдані Незалежності в м. Києві, із застосуванням фізичної сили та спеціальних засобів, були витіснені з майдану Незалежності та більше вісімдесят громадян отримали численні тілесні ушкодження.

Слідчий вказує, що 14.12.2013 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. 04.03.2014 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 340 КК України. Злочинними діями підозрюваного ОСОБА_6 потерпілим у кримінальному провадженні заподіяна істотна шкода, яка виражається у спричиненні тілесних ушкоджень більш ніж 80 громадянам. На даний час потерпілими, а саме: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 заявлені цивільні позови на загальну суму 17 329 000 грн. У зв`язку із цим, з метою забезпечення заявлених у кримінальному провадженні та інших можливих цивільних позовів потерпілих про відшкодування шкоди, завданої кримінальними діями підозрюваного ОСОБА_6 , необхідно накласти арешт на його майно, в тому числі безготівкові грошові кошти, наявні на банківському рахунку № НОМЕР_1 , відкритому у Головному управлінні по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» ((МФО 322669, м. Київ вул. Володимирська, 27), що належить підозрюваному ОСОБА_6 .

Враховуючи те, що майно щодо якого ставиться питання про накладення арешту тимчасово не вилучалось, з метою забезпечення даного арешту, вважаю можливим, на підставі ч.2 ст.172 КПК України, розгляд клопотання без повідомлення та участі власника грошових коштів. Крім того, фіксація перебігу судового засідання на підставі ст. 107 КПК України не проводилась.

Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню (ч. 2 ст. 534 КПК України), її оскарження не становить перешкод у виконанні.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Згідно ч 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчий суддя, вислухавши думку прокурора, дослідивши надані матеріали, враховуючи достатність доказів, що вказують на вчинення підозрюваним ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365, ст. 340 КК України, наявність даних про належність майна, на яке прокурор просить накласти арешт, саме підозрюваному, розумність та співмірність обмеження права власності останнього з метою забезпечення наявних та можливих цивільних позовів потерпілих про відшкодування шкоди, завданої діями підозрюваного, що особою, яка подала клопотання, доведено необхідність такого арешту, вважає необхідним клопотання задовольнити та арештувати майно, зазначене у клопотанні.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 170-173, ст. 309, 372 КПК України 2012 р. слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на грошові кошти, наявні на банківському рахунку № НОМЕР_1 , відкритому у Головному управлінні по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» ((МФО 322669, м. Київ вул. Володимирська, 27), що належить підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню прокурором/слідчим у кримінальному провадженні № 0001025.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1