ухвала іменем україни 06 квітня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою заступника прокурора м. Києва на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року.
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 25 квітня 2014 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Безсокірни Білопільського району Сумської області, який мешкає на АДРЕСА_1 , раніше судимого, останнього разу вироком Білопільського районного суду Сумської області від 22 червня 2004 року за ч. 1 ст. 115 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі,
засуджено за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 31 грудня 2013 року приблизно о 01.10 год. шляхом пошкодження задньої стіни магазину, розташованого на АДРЕСА_2 , проник у це приміщення, звідки таємно повторно викрав у двох сумках дитячі речі, що належали ОСОБА_7 , на загальну суму 3800 грн. Дії ОСОБА_6 , розпочаті як крадіжка, були виявлені працівниками міліції, які прибули на місце злочину у зв`язку зі спрацюванням охоронної сигналізації. Будучи викритим, ОСОБА_6 , утримуючи викрадене майно, почав тікати. Надалі, викинувши сумки, він заховався в очереті на березі водойми, проте був розшуканий і затриманий працівниками міліції.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року вирок районного суду щодо ОСОБА_6 скасовано, а кримінальне провадження за ч. 3 ст. 186 КК України закрито у зв`язку з порушенням органами досудового розслідування вимог ст. 290 КПК України, і, як наслідок, за відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_6 у суді та вичерпанням можливості їх отримати.

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та призначення нового апеляційного розгляду. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що апеляційний суд постановив ухвалу з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, без відповідного обґрунтування і за відсутності безпосереднього дослідження доказів у судовому засіданні, надавши їм іншу, ніж районний суд, оцінку. Стверджує, що без достатніх підстав суд апеляційної інстанції дійшов висновку про порушення на досудовому слідстві вимог ст. 290 КПК України. Припускає, що слідчий міг помилитись у даті складання протоколу при виконанні вимог цього закону. Крім того наголошує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КК України і є необґрунтованою.

На касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 подав заперечення, в якому просить ухвалу апеляційного суду щодо нього залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора на підтримку касаційної скарги з підстав, викладених у ній, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що ця касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 290 КПК України визначено загальний порядок оголошення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Оголошення сторонам про завершення досудового розслідування і відкриття матеріалів іншій стороні є процесуальною гарантією здійснення права на захист підозрюваного та одночасно одним із засобів повноти і всебічності проведеного досудового розслідування і це є обов`язком прокурора.

Оголошення сторонам про завершення досудового розслідування і відкриття матеріалів іншій стороні оформлюється відповідним процесуальним документом.
Цих вимог закону стороною обвинувачення не дотримано.
Зокрема, в матеріалах кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 , який протягом досудового розслідування перебував під вартою, міститься протокол від 23 січня 2014 року про надання йому доступу до матеріалів досудового розслідування, який було складено у приміщенні службового кабінету № 18 Деснянського РУ ГУ МВС України у м. Києві.
Однак ця обставина спростовується листом Київського слідчого ізолятора на відповідний запит апеляційного суду про те, що в особовій справі ОСОБА_6 відсутня інформація про його етапування 23 січня 2014 року для виконання вимог ст. 290 КПК України до приміщення Деснянського РУ ГУ МВС України у м. Києві.
Посилання прокурора у касаційній скарзі на можливу помилку у даті виконання слідчим цієї процесуальної дії є лише припущенням і нічим не підтверджені.
Крім того, згаданий протокол не відповідає процесуальним вимогам, а саме: містить правки, у ньому відсутні посилання на кількість томів пред`явлених для ознайомлення, а також період часу, за який ОСОБА_6 ознайомився з матеріалами досудового розслідування, не зазначено й дату, коли той був ознайомлений з матеріалами кримінального провадження.

За таких обставин, дотримуючись вимог ч. 12 ст. 290 КПК України (якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази), апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість визнання доказами у провадженні, зокрема: протоколу прийняття заяви потерпілої про злочин; протоколу огляду місця події та фотознімків до нього, датований 30 грудня 2013 року, тоді як подія злочину мала місце 31 грудня 2013 року; постанову слідчого про доручення до справи речових доказів, перелік викраденого у потерпілої майна і його вартість.
Всупереч твердженням прокурора, апеляційний суд не дав іншої оцінки показанням свідків працівників міліції ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_7 , лише зазначив, що вони отримані або з чужих слів, зокрема, засудженого (свідок ОСОБА_11 ), який стверджував про тиск на нього з боку працівників міліції, або є суперечливими й стосуються обставин вже виявленого злочину, констатувавши, що показання цих осіб у суді рівно як не підтверджують винуватості засудженого у злочині, так і не спростовують його винуватості у ньому. За відсутності інших належних, допустимих та достатніх доказів винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, суд обґрунтовано скасував ухвалений щодо того вирок районного суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою та такою, що відповідає ст. 419 КПК України, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для її скасування, як зазначено у касаційній скарзі прокурора, не встановлено.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3