Справа № 160/352/13-к Провадження №11-кп/773/194/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.ч.1, 2 ст.185 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 квітня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Волинської області ОСОБА_9 на вирок Локачинського районного суду Волинської області від 28 січня 2016 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Бермешів Локачинського району, жителька АДРЕСА_1 , українка, громадянка України, з середньою освітою, незаміжня, непрацююча, раніше не судима,

засуджена за ч.1 ст.185 КК України на 1 (один) рік позбавлення волі;

за ч.2 ст.185 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи;

- періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного їй вироком Локачинського районного суду Волинської області від 28 січня 2016 року покарання на підставі п. в ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році від 08 квітня 2014 року.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 до вступу вироку у законну силу залишено попередню домашній арешт.
Вироком вирішено цивільний позов та долю речових доказів.
Розглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд, -
ВСТАНОВИВ:
Згідно вироку суду обвинувачена ОСОБА_8 , працюючи продавцем непродовольчих товарів в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що знаходиться в АДРЕСА_2 та належить підприємцю ОСОБА_11 , 19 січня 2013 року, реалізовуючи умисел, направлений на протиправне заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу таємно викрала з каси продажу продовольчих товарів вищевказаного магазину гроші в сумі 250 грн., належні підприємцю ОСОБА_11 та отримані за реалізовані продавцями продовольчі товари, чим завдала потерпілому майнової шкоди на суму 250 грн.
Вона ж повторно, 25 січня 2013 року, працюючи продавцем непродовольчих товарів в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що знаходиться в АДРЕСА_2 та належить підприємцю ОСОБА_11 , реалізовуючи умисел, направлений на протиправне заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу таємно викрала з каси продажу продовольчих товарів вищевказаного магазину гроші в сумі 200 грн., належні підприємцю ОСОБА_11 та отримані за реалізовані продавцями продовольчі товари, чим завдала потерпілому майнової шкоди в розмірі 200 грн.
Крім цього, 26 січня 2013 року ОСОБА_8 , працюючи продавцем непродовольчих товарів в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що знаходиться в АДРЕСА_2 та належить підприємцю ОСОБА_11 , реалізовуючи умисел, направлений на протиправне заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрала з каси продажу продовольчих товарів вищевказаного магазину гроші в сумі 700 грн., належні підприємцю ОСОБА_11 та отримані за реалізовані продавцями продовольчі товари, чим завдала потерпілому майнової шкоди на суму 700 грн.
В поданій апеляційній скарзі із змінами прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченої, вважає що вирок суду ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Посилається на те, що всупереч положень Закону України «Про амністію у 2014 році» судом першої інстанції на підставі акту амністії обвинувачену звільнено не лише від відбування покарання у виді позбавлення волі але і від іспитового строку. Просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.185 КК України один рік позбавлення волі; за ч.2 ст. 185 КК України два роки позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного їй вироком Локачинського районного суду Волинської області від 28 січня 2016 року покарання на підставі п. в ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році від 08 квітня 2014 року.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги із змінами до неї, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, обвинувачену ОСОБА_8 , її захисника ОСОБА_7 , які подану апеляційну скаргу заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів, за які її визнано винуватою, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованими, і учасниками судового розгляду не оспорюються.

Доводи прокурора щодо безпідставності застосування до обвинуваченої статті 75 КК України та Закону України «Про амністію у 2014 році» не ґрунтуються на законі.

Згідно зі ст. 409 ч.1 п.4 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а в силу ст.413 ч.1 п.1 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Доводи прокурора про те, що вирок є незаконним у зв`язку з одночасним застосуванням положень ст.75 КК України та п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році», апеляційний суд до уваги не приймає.

Так, з вироку суду вбачається, що ОСОБА_8 визнано винною за ч.ч.1, 2 ст.185 КК України і призначено покарання із застосуванням ч.1 ст.70 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки, на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік і на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» її звільнено від відбування призначеного за цим вироком покарання.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції, урахувавши положення ст. 65 КК України, прийшов до переконання про можливість виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства, звільнивши її від відбування призначеного покарання з випробуванням із застосуванням ст.75 КК України.

Однак з урахуванням заявленого клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_8 про застосування до неї Закону України «Про амністію у 2014 році», суд першої інстанції, упевнившись, що обвинувачена є суб`єктом указаного закону, застосував вимоги цього закону, звільнивши ОСОБА_8 на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від призначеного покарання за вказаним вироком.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримався норм матеріального та процесуального права та Закону України «Про амністію у 2014 році».

Прокурор, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції Закону України про кримінальну відповідальність та застосування закону, який не підлягає застосуванню, ні в апеляційній скарзі, ні при апеляційному розгляді не навів переконливих доводів про незаконність вироку суду щодо ОСОБА_8 та не послався на норму матеріального права, яку порушив суд першої інстанції при постановленні вироку, обмежившись тільки загальним судженням про неправильне застосованя судом таких законів.

Також прокурором не наведено підстав та мотивів для зміни судового рішення в розумінні вимог ст. ст. 408, 409 КПК України.

Таким чином, прокурор у поданій апеляційній скарзі не навів жодної норми процесуального чи матеріального законів, які б встановлювали пряму заборону для одночасного застосування положень ст. 75 КК України та акту амністії.

З наведених мотивів колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги прокурора про порушення судом першої інстанції вимог закону України про кримінальну відповідальність та про застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції, які б тягнули за собою безумовне скасування судового рішення, у кримінальному провадженні не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Волинської області ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Локачинського районного суду Волинської області від 28 січня 2016 року щодо ОСОБА_12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: