ухвала іменем україни 13 квітня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 на вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 15 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 22 липня 2015 року.

Вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 15 травня 2015 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Бутенкаи Кобеляцького району Полтавської області, який мешкає на АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України,
засуджено
за пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років із конфіскацією всього належного йому майна;

за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років із конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим йому остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років з конфіскацією всього належного йому майна.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Кобеляки, Полтавської області, який мешкає на АДРЕСА_2 , такого, що не має судимості,
засуджено
за пунктами 6,12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років із конфіскацією всього належного йому майна;

за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років із конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим йому остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років з конфіскацією всього належного йому майна

Стягнуто із ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 по 300 000 грн моральної шкоди з кожного.
Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 22 липня 2015 року вирок районного суду щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 залишено без зміни.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за попередньою змовою в ході розбійного нападу скоїли умисне вбивство ОСОБА_10 , тобто вчинили умисне вбивство при обтяжуючих обставинах.

Як встановив суд, ОСОБА_8 , перебуваючи у період часу з кінця вересня 2014 року до початку жовтня 2014 року у с. Щербані Полтавського району Полтавської області запропонував своєму знайомому ОСОБА_7 вчинити розбійний напад на мешканця с. Бутенки Кобилецького району Полтавської області. ОСОБА_7 на таку пропозицію пристав і вони, узгодивши деталі цього злочину, визначили його дату.

У визначений ними день (05 жовтня 2014 року) ОСОБА_8 і ОСОБА_11 , вчинивши всі необхідні дії, пов`язані з готуванням до злочину та для подальшого приховування його слідів, а на випадок подолання можливого спротиву з боку потерпілого шляхом його вбивства взяли з собою молоток, 21.00 год прийшли до господарства потерпілого.

Реалізовуючи свій умисел на вчинення розбійного нападу, вони під приводом купівлі у потерпілого деталей до автомобіля та за його згодою увійшли до коридору його будинку і вчинили на нього розбійний напад. Під час цього нападу, долаючи опір потерпілого ОСОБА_8 заздалегідь заготовленим для цих цілей молотком наніс потерпілому декілька ударів в голову та передав цей молоток ОСОБА_7 . ОСОБА_7 , реалізовуючи раніше узгоджені домовленості, цим же молотком наніс також декілька ударі в голову потерпілого спричинивши тому тілесні ушкодження у виді: рани потиличної частини голови, що супроводжувалося крововиливом у м`які тканини потиличної ділянки голови зліва та розривом твердої і м`якої оболонки та руйнування тканин головного мозку з наступними крововиливами під м`яку мозкову оболонку, які утворились не менш ніж як від 6 ударів. Крім того потерпілий отримав й інші тілесні ушкодження, які виникли від його падіння (садна та синці в області зовнішнього кута правого ока з переходом на зовнішню надбрівну ділянку та на межі скроневої та лобної ділянки) і були прижиттєвими. Вказані тілесні ушкодження в їх сукупності є тяжкими тілесними ушкодженнями, які небезпечні для життя в момент заподіяння, і внаслідок яких потерпілий помер на місці.

Переконавшись, що потерпілий не проявляє ознак життя, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 заволоділи належними потерпілому грошовими коштами в розмірі 4200 грн, 60 000 білоруських рублів (за курсом НБУ 73,2 грн) та іншим майном потерпілого, а всього на загальну суму 8890, 74 грн, яким вони розпорядились на власний розсуд.
У касаційних скаргах:

захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 просить змінити судові рішення щодо останнього та перекваліфікувати його дії на ст. 185, ч. 1 ст. 396 та ч. 3 ст. 135 КК України, стверджуючи, що той не був обізнаний про дійсні наміри ОСОБА_8 на вчинення розбійного нападу, що свідчить про ексцес виконавця. Через це вважає, що судами було неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність;

засуджений ОСОБА_8 просить скасувати постановлені судові рішення щодо нього та постановити свій вирок, яким пом`якшити розмір призначеного йому покарання, вважаючи, що його щире каяття у вчиненому та сприяння слідству, які допомогли розкрити злочин та притягнути до відповідальності ще й іншого виконавця злочину ОСОБА_7 , істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_6 на підтримку поданої нею касаційної скарги в інтересах засудженого ОСОБА_7 з підстав,викладених у ній, доводи захисника ОСОБА_12 , який просив пом`якшити призначене ОСОБА_8 покарання, врахувавши доводи останнього у касаційній скарзі, заперечення прокурора, який вважав подані касаційні скарги необґрунтованими та просив їх залишити без задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 433 КПК України до компетенції касаційного суду не відноситься перевірка обставин, зазначених у ст. 410, 411 КПК України щодо неповноти судового розгляду провадження, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. У зв`язку із наведеним, доводи захисника ОСОБА_6 в цій частині у касаційному порядку перегляду не підлягають.
Відповідно до ст. 94 КПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, який постановив вирок, і ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані у повному обсязі.
Із провадження вбачається, що висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 , який свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав частково, та кваліфікацію його дій за пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, суд першої інстанції зробив на підставі зібраних у провадженні та детально досліджених в судовому засіданні доказах, в їх сукупності та взаємозв`язку.
Засуджений ОСОБА_8 у судовому засіданні підтвердив, що перед тим як виїжджати на місце злочину, вони разом із ОСОБА_7 взяли спортивну сумку та поклали до неї молоток і рукавиці, а після того як зайшли у двір до потерпілого, ОСОБА_8 у присутності та на очах у ОСОБА_7 дістав молоток та заховав його під пальто.
На спростування доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_6 про необізнаність ОСОБА_7 щодо умислу у ОСОБА_8 на вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_10 , судом були належним чином перевірені та наведені у вироку: показання самих засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про обставини вчиненого ними злочину; свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , які підвозили засуджених до місця злочину на машині «таксі» і які мали при собі сумку; свідка ОСОБА_15 , який у приватній бесіді з ОСОБА_8 у травні-червні 2014 року повідомив тому про матеріальні статки потерпілого; висновки судово-медичної експертизи потерпілого, в тому числі і щодо характеру, локалізації, механізму утворення у того тілесних ушкоджень та причин його смерті; висновки трасологічної експертизи виявлених на місці скоєння злочину належних ОСОБА_7 слідів взуття, а також інші об`єктивні докази (протоколи огляду місця події, обшуку житла засуджених та вилучених під час цієї слідчої дії належного потерпілому майна, протоколи слідчих експериментів із засудженими тощо).
Детально проаналізував зазначені докази та давши їм належну оцінку, суд дійшов обґрунтованого висновку, що при вчиненні цього злочину засуджені діяли як співвиконавці і їхні дії були спрямовані саме на вбивство потерпілого з метою заволодіння його майном.
Відповідно до встановлених фактичних обставин суд правильно застосував кримінальний закон і кваліфікував дії ОСОБА_7 за пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.
При перевірці провадження касаційним судом не виявлено даних, які могли б свідчити про проявлену судом необ`єктивність при розгляді провадження чи допущено неправильне застосування кримінального закону, на що посилається захисник у своїй касаційній скарзі.
Призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам статей 65-67 КК України, є необхідним й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав для пом`якшення призначеного йому судом покарання колегія суддів не знаходить, а наведені ним у касаційній скарзі доводи на визначений судом розмір покарання не впливають.
Апеляційний суд переглянув дане кримінальне провадження за апеляціями захисника та засудженого ОСОБА_7 та у відповідності до вимог ст. 419 КПК України виніс мотивовану ухвалу, якою визнав вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 законним і обґрунтованим.
Викладені в ухвалі мотиви про визнання доводів апеляційних скарг безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими, такими, що відповідають матеріалам справи.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою безумовне скасування постановлених щодо засуджених судових рішень, у провадженні не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись статтями 434, 436 КПК України колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційні скарги захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 15 травня 2015 року й ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 22 липня 2015 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законно сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2