Провадження № 11-сс/779/202/2016
Категорія ст.303 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

заявника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 30 вересня 2016 року про відмову у задоволенні її скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження №0000200 за відсутністю кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.286КК України водієм ОСОБА_8 -

в с т а н о в и л а :
Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 про скасування постанови старшого сілчого з ОВС відділу розслідування ДТП СУ ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області від 30.12.2015 року про закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України.

Слідчий суддя мотивував ухвалу тим, що скаржником не обґрунтовано подану скаргу, оскільки причиною настання ДТП, внаслідок якого помер потерпілий ОСОБА_9 , були обставини, пов`язані з виходом пішохода в смугу руху автопоїзда, а питання про те, як в даній дорожній ситуації повинен був діяти пішохід ОСОБА_9 відповідно до ПДР не потребує спеціальних знань і може бути здійснено органами досудового слідства або судом самостійно. Тому слідчий в оскаржуваній постанові зробив висновок за сукупністю зібраних слідством доказів, про порушення ОСОБА_9 п.4.1, 4.7, 4.10, 4.14 ПДР, а саме те, що перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, що унеможливлює реагувати належно на зміну дорожньої обстановки, він раптово вийшов на проїзну частину дороги, де втратив рівновагу, упав та вдарився головою до заднього колеса напівпричепа автопоїзда, що рухався проїжджою частиною дороги.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 оспорює обґрунтованість ухвали слідчого судді, вважає, що суд першої інстанції не перевірив обставини та не здійснив посилання на беззаперечні докази того, як і слідчий в оскаржуваній постанові, що потерпілий ОСОБА_9 тримав велосипед з лівої сторони від себе, а тому цей велосипед міг контактувати із транспортним засобом. Вважає, що наявність точних даних про знаходження на транспортному засобі у двох місцях одночасно речовини, схожої на кров, свідчить про безпосереднє контактування частини транспортного засобу, яким керував ОСОБА_8 і верхньою частиною тіла потерпілого ОСОБА_9 і аж ніяк не велосипеда. Тому, на її думку, саме порушення ПДР водієм і призвели до смерті її батька.Також вважає, що суд першої інстанції не навів в ухвалі належних і допустимих засобів доказування, які би свідчили про те, що слідчим вжито усіх можливих дій і заходів щодо встановлення даних про водія припаркованого на узбіччі в місці ДТП мікроавтобуса. Просить поновити їй строк на оскарження, який пропущений з поважних причин, а ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який заперечив вимоги апеляційної скарги, пояснення апелянта, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила скасувати ухвалу слідчого судді, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно з вимогами ст.395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Як вбачається із матеріалів скарги, апеляційна скарга на оскаржувану ухвалу надійшла до суду 10.10.2016 року, резолютивну частину оскаржуваної ухвали було оголошено 30.09.2016 року, а повний текст 03.10.2016 року, тому колегія суддів вважає, що строк на оскарження ухвали пропущений з поважних причин, і тому його слід поновити.

Як вбачається із матеріалів скарги, ОСОБА_7 звернулася з вказаною скаргою на постанову про закриття кримінального провадження №0000200 за фактом ДТП унаслідок якої загинув її батько ОСОБА_9 , за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України. В обґрунтування скарги покликалася на зазначені у ній обставини, а саме, що слідчим не вжито належних заходів щодо всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, висновки судово-медичної експертизи не містять відповідей щодо виду удару, як він був нанесений і якою частиною ТЗ, такі висновки експертизи є перебільшеними, а суперечності експертизи не усунуто слідчим; у кримінальному провадженні слід було призначити комплексні експертизи; у інженерно-транспортній експертизі відсутні дані місця розташування та інші дані ще одного ТЗ мікроавтобуса який був на узбіччі, а у протоколі огляду місця події відсутні дані про цей мікроавтобус; при проведенні експертиз не оцінено обставину щодо маневру автопоїзда (зміщення вліво самого ТЗ), що могло призвести до зміщення вправо задньої його частини; на вирішення експертизи не подано питання контактування автопоїзда з потерпілим; безпідставно зроблено висновок слідчим в оскаржуваній постанові щодо порушення ПДР потерпілим ОСОБА_9 , який внаслідок ДТП помер; не надано правову оцінку дотримання ПДР іншими учасниками ДТП, не з`ясовано інших обставин справи.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що підставами для закриття кримінального провадження відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України стала відсутність в діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, а висновки слідчого відповідають встановленим обставинам на досудовому розслідуванні.

З висновку експерта №61 (експертиза проведена з 10.08 по 20.10.2015 року), що міститься в матеріалах кримінального провадження з відповідями на поставлені 8 запитань, слідчим згідно з постановою від 09.08.2015р., встановлено в т.ч., що є наявні ознаки трупа ОСОБА_9 «удару та протиудару» при відсутності зовнішніх тілесних ушкоджень на волосистій частині голови, а закрита черепно-мозкова травма могла утворитися при падінні на площину та ударі лівою потиличною ділянкою до тупого твердого предмета (можливо об дорожнє покриття дороги, зовнішню частину диска правого заднього колеса напівпричепу). Ознак характерних для зіткнення транспортного засобу з потерпілим, ознак переїзду, волочіння на одязі та на тілі потерпілого не виявлено. Судово-токсикологічною експертизою крові трупа ОСОБА_9 виявлено етиловий спирт в концентрації крові 3.74 проміле, що відповідає сильному ступеню алкогольного сп,яніння.

В даній експертизі є дослідженим факт отримання травми при падінні на площину та ударі лівою потиличною ділянкою до тупого твердого предмета, але через неможливість достеменно встановити її утворення потерпілим ОСОБА_9 , експерт зазначив про дві можливі обставини: можливо об дорожнє покриття дороги або зовнішню частину диска правого заднього колеса напівпричепу.

Тому, слідчим було призначено ще ряд інших експертиз для отримання відповідей на запитання, які повинні бути досліджені на досудовому слідстві.

Згідно із висновком медико-криміналістичної експертизи №179, розпочатої 08.10 по 12.10.2015р., з відповідями на поставлені 7 запитань слідчим за його постановою від 18.08.2015р., встановлено, що пошкоджень на сорочці, штанах, туфлях не виявлено, в т.ч. слідів ковзання на туфлях, слідів протектора шин, покриття та паливно-мастильних матеріалів ТЗ не виявлено, будь-яких пошкоджень характерних для первинного удару ТЗ не виявлено, слідів наїзду, переїзду, волочіння або паління на поверхню дороги з висоти власного зросту на одязі та взутті не виявлено.

Судово-імунологічною експертизою, інженерно-транспортною експертизою встановлено, що гальмівна система автопоїзда (сідловий тягач та напівпричеп-платформа) у працездатному стані, на задньому правому колесі напівпричепа знайдена кров людини, слідів які б свідчили про можливість контактування автопоїзда з велосипедом (який вів у руках ОСОБА_9 ) відсутні, в ситуації яка розглядається, мало місце контактування заднього правого колеса напівпричепу із ОСОБА_9 , яке відбулося на смузі призначеній для руху в напрямку до м. Львова, приблизно на відстані 2.8 м. від правого краю проїзної частини дороги, величина швидкості автопоїзда виходячи із зафіксованих на місці події слідів гальмування склала приблизно 38 км/год..

Також, з висновку експерта №09/17-583 від 06.11.2015р. вбачається що в даній дорожній ситуації для водія автопоїзда виникла аварійна дорожня ситуація, в умовах якої його дії не регламентуються технічними вимогами ПДР України, та водій автопоїзда своїми односторонніми діями не міг впливати на подальший розвиток ДТП. Причиною настання даної ДТП з технічної точки зору були обставини які пов`язані з виходом пішохода в смугу руху автопоїзда. При цьому питання як в даній дорожній ситуації повинен був діяти пішохід ОСОБА_9 відповідно до ПДР не потребує спеціальних знань і може бути здійснено органами досудового слідства або судом самостійно.

Під час досудового слідства був проведений слідчий експеримент 04.09.2015р. за участю потерпілої ОСОБА_10 - дружини померлого. В ході слідчого експерименту встановлено, що перед ДТП пішохід рухався по правому ґрунтовому узбіччі дороги на відстані 0.6 м. від правого краю проїжджої частини, а ТЗ проїжджаючи повз пішохода рухався на відстані 1.7 м. правими колесами від цього ж краю проїзної частини. Боковий інтервал між автопоїздом та пішоходом становив 2,1 м. На момент ДТП автомобіль припаркований на правому краю дороги, своїми правими колесами знаходився на правому узбіччі, а лівими на проїзній частині дороги на відстані 0.5 м. від її правого краю. Водій автопоїзда після проїзду повз пішохода, в дзеркалі заднього виду побачив пішохода, коли той уже впав в смузі руху автомобіля. З цього можна зробити висновок що пішохід зменшував величину бокового інтервалу під час його випередження автопоїздом, внаслідок чого і відбулося контактування пішохода із заднім колесом напівпричепа, тобто таку зміну дорожньої обстановки для водія не можна кваліфікувати як небезпека для руху, та своїми односторонніми діями водій ТЗ не міг впливати на подальший розвиток ДТП.

Враховуючи вище викладене, і що в оскаржуваній постанові за сукупністю зібраних доказів слідчий дійшов обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_9 ПДР, а саме, що він перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, не міг належно реагувати на зміну дорожньої обстановки, раптово вийшов на проїзну частину дороги, де втратив рівновагу, упав та вдарився головою до заднього колеса напівпричепа автопоїзда, що рухався проїжджою частиною дороги.

Зазначеним доказам про відсутність у діях водія ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.286 КК України, слідчим суддею дано належну правову оцінку.

Таким чином колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 немає, тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Поновити ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 30 вересня 2016 року про відмову у задоволенні її скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження №0000200 за відсутністю кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.286КК України водієм ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4