УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №295/6689/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2016 року
Апеляційний суд Житомирської області в складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційні скаргипрокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах потерпілої ОСОБА_8 , на ухвалуБогунського районного суду м. Житомира від 29березня 2016 року,
представника засудженої ОСОБА_9
представника потерпілої ОСОБА_7 ,
не погоджуючись з рішенням суду І інстанції, прокурор Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Богунського районного суду м. Житомира, якою задоволено клопотання ОСОБА_9 про звільнення ОСОБА_11 від відбування покарання за хворобою, скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання ОСОБА_9 про звільнення ОСОБА_12 від відбування покарання за хворобою залишити без задоволення.
В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги вказує на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотного порушеним вимог кримінального процесуального закону, а клопотання ОСОБА_13 залишенню без задоволення.
Зазначає, що ухвала суду від 29.03.2016 повністю грунтується на тих даних, які надав заявник ОСОБА_14 та захисник ОСОБА_10 , при цьому суд в порушення п.п. 2, 3 ч.І ст. 411 КПК України повністю проігнорував факти та аргументи прокурора щодо безпідставності даного клопотання та у судовому рішенні взагалі не спростував докази прокурора, а також не обгрунтував, чому взяв до уваги одні докази та відкинув інші.
Також з рішенням суду І інстанції не погоджується і адвокат ОСОБА_7 діючий в інтересах потерпілої ОСОБА_8 , котрий просить ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 29.03.2016 року щодо ОСОБА_11 скасувати, а провадження по справі закрити.
Зазначає, що ухвала Богунського районного суду м. Житомира є незаконною та такою, що винесена з порушенням Конституції України та вимог КПК України.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 29 березня 2016 року звільнено ОСОБА_11 від відбування покарання, призначеного їй вироком від 24 липня 2013 року Корольовського районного суду м.Житомира, яким вона була засуджена за ст.286 ч.2 КК України до 3-х років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, в зв`язку з хворобою.
Своє рішення мотивував тим, що особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання, або від подальшого його відбування.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, потерпілої та її представника, котрі підтримали апеляційні скарги, думку представника засудженої та її захисника, котрі просили ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах потерпілої ОСОБА_8 , частковому задоволенню, з таких підстав.
Так,вирокомКорольовського районного суду міста Житомира від 24.07.2013 року ОСОБА_11 визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 24.09.2013 вирок Корольовського районного суду м. Житомира залишено без змін.
Корольовським районним судом міста Житомира видано розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили 03.10.2013 та направлено для виконання до Богунського РВ УМВС України в Житомирській області.
Однак, вирок Корольовського районного суду міста Житомира до теперішнього часу виконати не представляється можливим, оскільки ОСОБА_11 з моменту ухвалення рішення апеляційним судом ухиляється від виконаннявироку та відбування покарання та з жовтня 2013 на виконання вирокуКорольовського районного суду м. Житомира відносно ОСОБА_11 . Богунським РВ УМВС в Житомирській області заведено оперативно-розшукову справу категорії «Розшук».
Таким чином, твердження суду про те що вирок не було виконано у зв`язку із психічним захворюванням засудженої ОСОБА_11 , не відповідає дійсності, оскільки остання ухилилась від виконання вироку. Крім того, посилання в ухвалі суду від 29.03.2016 на те, що вказані обставини встановлені Корольовським районним судом м. Житомира, а саме ухвалою від 16.02.2015 також не відповідають дійсності.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 16.02.2015 лише констатовано, що вказаним судом не може розглядатися клопотання захисника ОСОБА_10 про звільнення від відбування покарання засуджену ОСОБА_11 та рекомендовано захиснику звернутися до суду у відповідності до п.1 ч.2 ст. 539 КПК України, при цьому вказане клопотання по суті не розглядалося і відповідно, жодні обставини не встановлювались.
Правові підстави звільнення засудженого від покарання за хворобою передбачені ст. 84 КК України. Захворювання засудженого на психічну хворобу має бути встановлене висновком спеціальної психіатричної експертної комісії.
Згідно ст. 84 КК України засуджений підлягає звільненню від подальшого відбування того виду покарання, який ним фактично відбувається на момент встановлення факту психічного захворювання.
Таким чином, передумовою звільнення від покарання на підставі ч.І ст. 84 КК України є відбування засудженим покарання.
Клопотання про звільнення від покарання через хворобу вносить начальник установи, де засуджений відбуває покарання. Одночасно з клопотанням до суду направляються висновок відповідної комісії і особова справа засудженого (ст. 154 КВК України). При вирішенні цього питання суд повинен врахувати тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини, що мають істотне значення для вирішення питання про звільнення засудженого від покарання.
Крім того, згідно ст. 84 КК України звільняється від покарання особа, яка під час його відбування захворіла на психічну хворобу, що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними. В даному випадку, ОСОБА_11 ухиляється від відбування покарання, що вказує на умисні дії останньої, а відтак засуджена усвідомлює значення і характер своїх дій. Крім того, згідно висновку судово-психіатричного експерта № 353-2015 від 25.08.2015 ступінь виявлених психічних розладів не позбавляють її здатності в цілому усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Також, згідно висновку судово-психіатричного експерта ОСОБА_11 по своєму психічному стану суспільної небезпеки не представляє та не потребує в застосуванні щодо неї примусових заходів медичного характеру.
При звільненні від покарання особи, яка захворіла на психічну хворобу під час відбування покарання, вирішальне значення має характер психічного захворювання. Обов`язковою умовою цього виду звільнення є тяжкість психічного захворювання: воно позбавляє особу можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. До таких осіб можуть застосовуватися примусові заходи медичного характеру.
Таким чином, підставою для звільнення від відбування покарання є поява або розвиток в особи психічного захворювання такого ступеня тяжкості, за якого вона повністю втрачає здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними. Сама тільки наявність у засудженого психічного розладу, при якому він не втратив здатності усвідомлювати свої дії або керувати ними чи втратив їх частково, не створює підстави для звільнення від покарання відповідно до ч. 1 ст. 84 КК України.
В той же час, в ухвалі суду від 29.03.2016 здійснюється посилання на ч.2 ст. 84 КК України, згідно якої особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. Однак, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_11 має певні психічні розлади, а не хворіє на іншу тяжку хворобу, яка перешкоджає відбуванню покарання. Частина 2 ст. 84 КК України передбачає, що особа повинна захворіти на іншу тяжку хворобу, крім психічної(вищевказаний Перелік до тяжких хвороб відносить: туберкульоз, СНІД, лепра, захворювання ендокринної системи, органів кровообігу, органів дихання, променева хвороба нервової системи та органів почуттів, органів травлення, кістково-м`язової системи).
Варто зазначити, що в судовому засіданні не встановлено об`єктивні дані, що наявні психічні розлади у ОСОБА_11 перешкоджають відбуванню останньою покарання (експертиза також не надала відповіді на вказане питання).
А тому, посилання суду на ч.2 ст. 84 КК України в даному випадку є безпідставним.
Крім того, в ухвалі суду не повністю відображено відповідь начальника Управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області від 10.11.2015, з якої судом «вилучено» наступне: матеріали на засуджених, хворих на психічні розлади, розглядаються за наявності акта психіатричного обстеження засудженого в стаціонарних умовах спеціалізованої психіатричної лікарні Державної кримінально-виконавчої служби України(відносно ОСОБА_11 під час розгляду клопотання призначено та проведено амбулаторну судово-психіатричну експертизу, проти якої заперечував прокурор та наполягав на призначенні стаціонарної комісійної судово-психітричної експертизи).
Аналогічна позиція висвітлюється і в Постанові Пленуму Верховного суду України від 28.09.1973 року № 8 «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу», відповідно до якої матеріали щодо психічно хворих розглядаються судом за наявності акта психіатричного обстеження засудженого в стаціонарних умовах психіатричної лікарні.
Окрім того, в ході розгляду даного провадження, відповідно довимогст.ст. 537, 539 КПК України встановлено, що клопотання ОСОБА_13 не підсудне Богунському районному суду м. Житомира, оскільки клопотання про вирішення питання, повязаного з виконанням вироку подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 частини першої ст. 537 КПК України. Враховуючи те, що засуджена не відбуває покарання та жодного дня не відбувала покарання в установах виконання покарання м. Житомира та ухиляється від відбування покарання, Богунський районний суд м. Житомира зобовязаний був залишити клопотання ОСОБА_13 без задоволення та роз 'яснити заявнику право звернутись з таким клопотанням до належного суду відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 539 КПК України.
Також в ході розгляду клопотання встановлено, що заявник ОСОБА_14 у квітні 2015 звертався до Богунського районного суду м.Житомира з клопотанням про звільнення засудженої ОСОБА_11 від покарання за хворобою. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 09.04.2015 (суддя ОСОБА_15 , справа № 295/4888/15-к) відмовлено у прийнятті до розгляду клопотання ОСОБА_13 та клопотання повернуто заявнику (розяснено заявнику можливість звернутися до належного суду відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 539 КПК України).
В ухвалі суду від 09.04.2015 зазначено, що відсутні дані про те, що засуджена ОСОБА_11 відбуває покарання, призначене вирокомКорольовського районного суду м. Житомира від 24.07.2013 в межах територіальної юрисдикції Богунського районного суду м. Житомира. Знаходження на території Богунського районного суду м. Житомира, як зазначено у клопотанні «фактичного місця виконання вироку», не підтверджує факт відбування засудженою покарання, а оскільки КПК України не передбачає розгляд клопотання про звільнення від покарання за хворобою засудженого, який не відбуває покарання, суд відмовив в прийнятті до розгляду даного клопотання.
На вказані факти, прокурором 28.03.2016 звернуто увагу суду, однак останнім проігноровано вимоги КПК України та безпідставно постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання заявника, таким чином порушено вимоги п.6 4.2 ст. 412 КПК України (порушено правила підсудності).
Керуючись ст.ст.376 ч.2, 404, 405, 407 КПК України,
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 , діючого в інтересах потерпілої ОСОБА_8 , задовольнити частково.
Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 29 березня 2016 року щодо ОСОБА_16 скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_9 про звільнення від ОСОБА_17 .
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.

Судді: