Справа №468/105/16-к 21.04.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2016 року м.Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі :
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2016 року відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Баштанка Миколаївської області, раніше судимого 09.12.2014 року Баштанським районним судом Миколаївської області за ст.185 ч.2 КК України до покарання у виді 4 місяців арешту, звільненого 03.06.2015 року по відбуттю покарання, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ст. 185 ч.3 КК України,
В С Т А Н О В И В:
1.Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.
За змістом апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_4 просить змінити вирок та перекваліфікувати його дії на ч.2 ст.185 КК України та призначити відповідне покарання.

Вироком суду ОСОБА_4 визнаний винуватим за ст. 185 ч.3 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.
Провадження № 11-кп/784/370/16 Головуючий суду першої інстанції: ОСОБА_7
Категорія: ст.185 ч.3 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1

Вирішено питання щодо речових доказів по справі.
2. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений, не оскаржуючи доведеність винуватості, посилається на те, що вчинив крадіжку з подвір`я будинку під навісом без проникнення до приміщення господарського призначення. А тому вважає, що його дії невірно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України. Також посилається на те, що суд, призначаючи покарання, не взяв до уваги обставини, які його пом`якшують, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину а також те, що він хворіє на виразку шлунку та гепатит.

3. Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, 29.09.2015 року, близько 21 год., ОСОБА_4 , підійшов до будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 та переконавшись, що його ніхто не бачить, з метою реалізації злочинного умислу, спрямованого на таємне заволодіння чужим майном, перебрався через огорожу та проник у двір вищевказаного будинку. В подальшому, обвинувачений через незачинені двері, проник до ангару, який розташований на подвір`ї, звідки таємно викрав електричну дриль «НАММЕRS DWT», вартістю 2000 грн. З місця вчинення злочину ОСОБА_4 зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Дії ОСОБА_4 судом кваліфіковані за ст.185 ч.3 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у приміщення, вчинена повторно.
Заслухавши доповідь судді; думку прокурора про залишення вироку суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

4. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали та положення закону, яким він керувався.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, за обставин встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються доказами, наведеними у вироку.

Доведеність винуватості апелянтом не оскаржується.

Твердження апелянта про те, що оскільки він викрав майно потерпілої під навісом на території її домоволодіння, то в його діях відсутня така кваліфікуюча ознака скоєння злочину, як проникнення до приміщення, є неспроможним.

Згідно до п. п. 7, 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочин проти власності» від 06.11.2009 року, крадіжка поєднана з незаконним проникненням до житла, іншого приміщення чи сховища, кваліфікується за частиною третьою ст. 185 КК України. Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь - яким способом (із застосування засобів для подолання перешкод або без їх використання), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища. Поняття «інше приміщення» включає різноманітні постійні, тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди, призначені для розміщення людей чи матеріальних цінностей (інша будівля господарського призначення, відокремлена від житлових будівель).

Як вбачається з матеріалів справи й журналу судового засідання, обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував, що 29.09.2015 року, близько 21 год., перебравшись через огорожу, потрапив у двір домоволодіння, що належить ОСОБА_8 , де шляхом таємного проникнення до відчиненого ангару, який розташований на її подвір`ї, вчив крадіжку дрилі.

Такі ж пояснення він надавав і в ході досудового розслідування при проведенні слідчого експерименту.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 03.10.2015 року, місцем вчинення злочину є приміщення ангару, розташованого на території домоволодіння потерпілої ОСОБА_8 .

Отже, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення шляхом незаконного вторгнення до огородженої території домоволодіння ОСОБА_8 й таємного проникнення до будівлі господарського призначення, яка відокремлена від житлового дому, але знаходиться на її території.

За таких обставин, дії обвинуваченого судом було вірно кваліфіковано за ч.3 ст. 185 КК України, як вчинення крадіжки з проникненням до приміщення, вчинене повторно.

Що стосується призначеного ОСОБА_4 покарання, то апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (частинами статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу, судам належить обговорити питання про призначення менш сурового покарання особам, які вперше вчинили злочин, щиро покаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65-67 КК України та врахував ступінь тяжкості злочину, який відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, а також дані про особу ОСОБА_4 , який за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, те, що він раніше судимий за вчинення аналогічного злочину. Також судом враховано і те, що ОСОБА_9 активно сприяв розкриттю злочину та щиро розкаявся у скоєному, тобто й ті обставини, на які посилається апелянт.

Посилання ОСОБА_4 на незадовільний стан здоров`я являються необґрунтованим, оскільки наявність у нього вказаних захворювань будь-якими матеріалами провадження не підтверджується.

Таким чином, суд першої інстанції, врахував всі обставини справи та дані про особу обвинуваченого, наявні в матеріалах провадження, та дійшов вірного висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.3 ст. 185 КК України.

З урахуванням наведеного, підстав для задоволення апеляції обвинуваченого апеляційний суд не вбачає.

Разом з тим, в порядку ч.2 ст. 404 КПК України, з вступної частини вироку підлягають виключенню посилання суду на попередні судимості ОСОБА_4 за вироками: Баштанського районного суду Миколаївської області від 14.11.1990 року, Баштанського районного суду Миколаївської області від 08.02.1999 року, Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.12.2002 року, Баштанського районного суду Миколаївської області від 13.01.2003 року, Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.09.2003 року, Баштанського районного суду Миколаївської області від 15.04.2008 року, оскільки вони погашені відповідно до вимог закону.

Керуючись ст.ст.405,407 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 - залишити без задоволення, а вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2016 року відносно ОСОБА_4 без зміни.

В порядку ч.2 ст.404 КПК України виключити з вступної частини вироку посилання суду на попередні судимості ОСОБА_4 за вироками від: 14.11.1990 року, 08.02.1999 року, 18.12.2002 року, 13.01.2003 року, 02.09.2003 року, 15.04.2008 року.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим в той же строк, з дня отримання її копії.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3