Ухвала іменем україни 12 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 13 січня 2016 року стосовно ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а:

Зазначеним вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він носив, зберігав та збув бойові припаси без передбаченого законом дозволу.

Так, 05 березня 2015 року приблизно о 15.00 год., перебуваючи на стоянці транспортних засобів поблизу ресторанно-готельного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на АДРЕСА_2 ОСОБА_5 , без передбаченого законом дозволу, за грошову винагороду в сумі 9450 грн збув ОСОБА_6 сім ручних гранат «Ф-1» та сім запалів дистанційної дії до них, які згідно з висновком експерта від 17 березня 2015 року № 22 складають сім корпусів гранат «Ф-1» з уніфікованим запалом дистанційної дії типу УЗРГМ та належать до категорії «бойовий припас», а також до вибухових пристроїв військового призначення.

Також, 03 квітня 2015 року приблизно о 16.00 год., перебуваючи на стоянці транспортних засобів поблизу ресторанно-готельного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на АДРЕСА_2 ОСОБА_5 повторно, без передбаченого законом дозволу, за грошову винагороду в сумі 1350 грн збув ОСОБА_6 одну ручну гранату «Ф-1» та запал дистанційної дії до неї, які відповідно до висновку експерта від 09 квітня 2015 року № 35 складають корпус гранати «Ф-1» з уніфікованим запалом дистанційної дії типу УЗРГМ та належать до категорії «бойовий припас», а також до вибухових пристроїв військового призначення;

Крім того, 01 липня 2015 року приблизно о 15.30 год. ОСОБА_5 , перебуваючи біля житлового будинку АДРЕСА_3 повторно, без передбаченого законом дозволу, за грошову винагороду в сумі 2500 грн збув ОСОБА_6 дві ручні гранати «Ф-1» та два запали дистанційної дії до них, які згідно з висновком експерта від 01 липня 2015 року № 67 належать до категорії «бойових припасів», а також до вибухових пристроїв військового призначення. Після чого був затриманий співробітниками УСБУ у Волинській області.

У касаційній скарзі захисник порушує питання про скасування вироку місцевого суду й ухвали апеляційного суду з підстав істотного порушення судами вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості злочину й особі засудженого внаслідок суворості. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що оскільки наразі питання правового врегулювання права власності на зброю залишається невирішеним, місцевим судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме: неправильно розтлумачено положення ч. 1 ст. 263 КК, що суперечить їх змісту. Також, не застосовано положення ст. 75 КК, які підлягають застосуванню. Захисник вважає, що в порушення вимог статей 50, 65 КК покарання, призначене судом ОСОБА_5 , не відповідає ступеню тяжкості злочину й особі засудженого внаслідок суворості. Апеляційний суд не звернув уваги на ці порушення та не усунув їх.

Розглянувши касаційну скаргу й дослідивши копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно зі статтями 433, 438 КПК невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження не є предметом розгляду суду касаційної інстанції, а тому колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених місцевим судом.
Диспозицією ч. 1 ст. 263 КК встановлено відповідальність за носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут вогнепальної зброї (крім гладко ствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.
Виходячи із встановлених місцевим судом фактичних обставин справи, цей суд обґрунтовано визнав наявність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК (оскільки останній носив, зберігав та збув бойові припаси без передбаченого законом дозволу) на підтвердження чого навів у вироку докази (зокрема, висновки експерта №№ 22, 35, 67, якими встановлено належність збутих ОСОБА_5 предметів (гранат «Ф-1» та запалів дистанційної дії до них) до категорії «бойових припасів», а також до вибухових пристроїв військового призначення; протоколи про результати проведення аудіо-, відео-контролю).

Таким чином місцевим судом відповідно до статей 370, 374 КПК сформульовано обвинувачення, визнане ним доведеним, із зазначенням всіх даних відповідно до зазначених положень закону. Викладене не викликає сумнівів у колегії суддів стосовно вірності кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 263 КК.
Призначаючи засудженому покарання, місцевий суд врахував характер (умисний), ступінь тяжкості (тяжкий) і конкретні обставини вчиненого злочину (наявність кількох епізодів злочинної діяльності та кількість збутих предметів), дані про особу засудженого (раніше не судимий, постійно проживає за місцем реєстрації, одружений, працевлаштований, має на утриманні малолітню дитину), обставину, що пом`якшує покарання (щире каяття) та наявність обставини, яка обтяжує покарання (вчинення злочину повторно). Враховуючи наведене, покарання місцевий суд визначив у мінімальній межі санкції ч. 1 ст. 263 КК.

Покарання ОСОБА_5 призначено з дотриманням вимог статей 50, 65 КК, відповідає вчиненому та особі засудженого є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника, за доводами, аналогічними касаційним, ретельно їх перевірив і дав їм належну оцінку, вказав мотиви, з яких виходив (у тому числі щодо безпідставності доводів захисника про правове неврегулювання питання обігу бойових припасів, оскільки стороною захисту не було надано суду дозвільних документів, які би свідчили про наявність у ОСОБА_5 права на носіння, зберігання та збут бойових припасів), й ухвалив рішення, яке відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Переконливих доводів для звільнення засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК із касаційної скарги захисника не вбачається.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до ст. 412 КПК були би підставами для скасування вироку суду першої інстанції й ухвали апеляційного суду та вплинули або могли би вплинути на їх законність чи обґрунтованість, не встановлено. Вирок суду першої інстанції й ухвала апеляційного суду відповідають вимогам кримінального процесуального закону, є законними, обґрунтованими і мотивованими, а тому з доводів, наведених у касаційній скарзі, підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданої до неї копії судового рішення вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 13 січня 2016 року стосовно ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3