У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2015 року Місто Одеса
Слідчий суддя місцевого Приморського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 ,при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 в порядку ст.303 КПК України,-
В С Т А Н О В И В:
В обґрунтування скарги захисник посилається на наступне.
02 лютого 2016 року на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2016 року було проведено обшук в приміщенні відділення № 3 Медичного стоматологічного центру університетської клініки ОНМедУ, за адресою м. Одеса, вул. Мечникова, 32, а також огляд автомобіля Hyundаі Sonаtа, д.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 , в ході проведення яких, старшим слідчим першого СВ СУ прокуратури Одеської області ОСОБА_6 було виявлено та вилучено документи, речі та грошові кошти.
Оскільки ухвалу слідчого судді про арешт тимчасово вилученого майна досі не винесено, то, відповідно до ч.6 ст. 173 КПК України, тимчасово вилучене майно підлягає поверненню.
29.06.2016 року, адвокат ОСОБА_3 , звернувся письмово до слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 з клопотанням, в якому просив: повернути вищевказане незаконно тимчасово вилучене старшим слідчим першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , під час проведення 02.02.2016 року обшуку в приміщенні відділення № 3 Медичного стоматологічного центру університетської клініки ОНМедУ, за адресою м. Одеса, вул. Мечникова, 32, та огляду автомобіля Hyundаі Sonаtа, д.н. НОМЕР_1 , майно.
Однак, станом на сьогоднішній день, зазначене майно слідчим СУ ГУ НП України в Одеській області досі не повернуто його законному володільцю ОСОБА_5 .
Враховуючи викладене, адвокат ОСОБА_3 просить зобов`язати слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 повернути незаконно утримуване тимчасово вилучене старшим слідчим першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , під час проведення 02.02.2016 року обшуку в приміщенні відділення № 3 Медичного стоматологічного центру університетської клініки ОНМедУ, за адресою м. Одеса, вул. Мечникова, 32, та огляду автомобіля Hyundаі Sonаtа, д.н. НОМЕР_1 , майно.
В судовому засіданні скаржник підтримав скаргу, просив її задовольнити з наведених підстав, зобов`язавши слідчого повернути тимчасово вилучене майно.
Прокурор в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду скарги повідомлявся.
Слідчий просив відмовити у задоволенні скарги, зазначивши, що на цей час до суду подано клопотання про арешт вказаного тимчасово вилученого майна.
Відповідно до положень ч.3 ст.306 КПК України вважаю можливим розгляд скарги за відсутності прокурора.
Розглянувши скаргу, заслухавши пояснення учасників судового провадження та перевіривши надані матеріали, приходжу до наступного.
02 лютого 2016 року на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 02 лютого 2016 року було проведено обшук в приміщенні відділення № 3 Медичного стоматологічного центру університетської клініки ОНМедУ, за адресою м. Одеса, вул. Мечникова, 32, а також огляд автомобіля Hyundаі Sonаtа, д.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 , в ході проведення яких, старшим слідчим першого СВ СУ прокуратури Одеської області ОСОБА_6 було виявлено та вилучено документи, речі та грошові кошти.
08.02.2016 року слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси, розглянувши клопотання старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про арешт тимчасово вилученого під час обшуку та огляду вищевказаного майна, своєю ухвалою по справі № 522/1525/16-к, відмовив у задоволенні останнього. Вказана ухвала оскарженню не підлягає, є остаточною та обов`язковою.
Крім того, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05.04.2016 року скасовано рішення іншого слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 29.03.2016 року про накладення арешту на вказане майно та відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.
29.06.2016 року, адвокат ОСОБА_3 , звернувся письмово до слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 з клопотанням, в якому просив: повернути вищевказане незаконно тимчасово вилучене старшим слідчим першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , під час проведення 02.02.2016 року обшуку в приміщенні відділення № 3 Медичного стоматологічного центру університетської клініки ОНМедУ, за адресою м. Одеса, вул. Мечникова, 32, та огляду автомобіля Hyundаі Sonаtа, д.н. НОМЕР_1 , майно.
04.07.2016 року слідчим СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 адвокату була надана відповідь № 4/9064 на вказане вище клопотання від 29.06.2016 року, в якій зазначалось, що на теперішній час слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси розглядається клопотання про накладення арешту на зазначене у клопотанні майно.
Така відповідь слідчого не відповідає вимогам ч. 2 ст. 220 КПК України, згідно якої про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова.
Відповідно до частини п`ятої статті 124 та частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, а обов`язковість рішень суду визнано однією з основних засад судочинства.
Обов`язковість судових рішень гарантована, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Згідно чч. 1, 2 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.
З даного приводу, суд звертає увагу на п. 40 Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03) від 03.04.2008 року, в якому вказано наступне: «Суд нагадує, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду».
Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
З моменту постановлення ухвали слідчого судді від 08.02.2016 року по справі № 522/1525/16-к про відмову у задоволенні клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна минуло більше п`яти місяців, що грубо порушує вимоги КПК України та всі межі розумності процесуальних строків.
Відповідно до ч. 3 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу.
Згідно ч. 6 ст. 173 КПК України ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.
Арешт на тимчасово вилучене майно на час розгляду цієї справи не накладено, тому, відповідно до ч. 3 ст. 169 та ч. 6 ст. 173 КПК України, майно, тимчасово вилучене старшим слідчим першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , під час проведення 02.02.2016 року обшуку в приміщенні відділення № 3 Медичного стоматологічного центру університетської клініки ОНМедУ, за адресою м. Одеса, вул. Мечникова, 32, та огляду автомобіля Hyundаі Sonаtа, д.н. НОМЕР_1 , - підлягає поверненню.
Згідно ч. 1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.
Статтями 8, 55, 64 Конституції України, встановлено засади верховенства права що надає можливість безпосередньо, на підставі Конституції, негайно оскаржувати будь-які дії чи бездіяльність посадових осіб до суду, без жодних умов та обмежень. Тому, що забезпечення прав громадян, відповідно до ст. 3 Конституції України є головним обов`язком держави.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).
Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Таким чином, суд вважає, що скарга адвоката ОСОБА_3 , діючого в інтересах ОСОБА_5 , є обґрунтованою, відповідає вимогам законодавства України, а тому підлягає задоволенню.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про зобов`язання вчинити певну дію.
Керуючись ст. ст. 169-173, 214-216, 303-307, 318-380 КПК України, -
Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого - задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя:

13.07.2016