№1-кп/756/131/16
У Х В А Л А
26 вересня 2016 року м. Київ
Оболонський районний суд міста Києва у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
секретар ОСОБА_2 ,
за участі прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , проводячи в приміщенні суду судове засідання по розгляду кримінального провадження за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такого, що народився в м. Київ, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, 29.09.2012 р. вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч.2 ст. 296, ч.3 ст. 296, ч.1 ст.170 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від покарання з іспитовим строком 3 роки; 15.04.2013 р. вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч.1 ст. 185, ст.71 до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 20.03.15 р., у вчиненні злочину, у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.186 КК України,
в с т а н о в и в:
В провадженні Оболонського районного суду м. Києва знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121, ч.2 ст.186 КК України.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25 липня 2016 р. йому було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29.09.2016 р. включно.
В судовому засіданні прокурор просив продовжити обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Київському слідчому ізоляторі, вважаючи при цьому, що з врахуванням характеру протиправної поведінки обвинуваченого, що обвинувачений не має сталих соціальних зв`язків, інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть перешкодити йому у вчиненні нового злочину або забезпечити його явку в судове засідання, виконання ним інших, передбачених КПК України процесуальних обов`язків. На даний час відсутні відомості, достатні для такої зміни. Ризики, що стали підставою для обрання запобіжного заходу продовжують існувати.
Захисник заперечувала проти задоволення поданого клопотання, вважаючи його на даний час необґрунтованим та безпідставним, її підзахисний має сталі соціальні зв`язки, місце проживання, та просила обрати інший, більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема у вигляді домашнього арешту цілодобово.
Обвинувачений ПРИХОДЬКО, свого захисника підтримав в повному обсязі, заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора, зазначив, що останній час працював неофіційно та тимчасово, просив дати час для виправлення.
Заслухавши думку прокурора, думку обвинуваченого, захисника, вивчивши матеріали провадження в межах, що є підставою для вирішення питання щодо запобіжного заходу, суд, на час розгляду цього питання, вважає доцільним продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 2 місяці, виходячи з такого.
Оскільки строк дії ухвали про тримання під вартою, визначений ст. 197 КПК України, стосовно ОСОБА_5 спливає, враховуючи ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів, даних, що характеризують особу останнього, суд не вбачає на час розгляду клопотання достатніх підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу.
Встановлені в судовому засіданні обставини такий висновок суду не спростовують.
Також, матеріали обвинувального акту дають суду достатньо підстав для продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що на даний час інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ст. 177 КПК, та його належну поведінку. Залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_8 , враховуючи спосіб вчинення злочину, що йому інкримінуються, його наслідки, опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження і на це вказують такі обставини: характер протиправних дій, в яких він обвинувачується і щодо яких є обґрунтована органами досудового розслідування підозра; (ризик перешкоджання здійсненню правосуддя). У останнього наявні особисті зв`язки з іншими особами, які є можливими свідками по справі і які можуть на його прохання свідомо завадити встановленню істині у справі (ризик змови). Крім того, є достатньо підстав вважати, що обвинувачений, з огляду на його моральні якості, зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування), а відповідно, суд вважає за необхідне доцільним тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на думку суду більш м`яка міра запобіжного заходу не може забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, що випливають із ст.177 КПК України та його належної поведінки.
Також суд бере до уваги неодноразове притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності та те, що він належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, тяжкі злочини вчинив через короткий час після звільнення з місць позбавлення волі. На думку суду, у обвинуваченого відсутні сталі соціальні зв`язки, які б могли йому завадити у продовженні протиправної діяльності.
Таким чином, на думку суду вказані вище ризики продовжують існувати на час розгляду даного питання.
Вирішуючи дане питання, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що серйозність пред`явленого обвинувачення і ризик втечі може бути аргументом лише при обранні запобіжного заходу і відповідно до п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованості підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи.
Згідно з рішенням Європейського суду «Марченко проти України» від 10.02.2011 р., яке є частиною національного законодавства, продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважує принцип поваги до свободи особистості.
Під суспільним інтересом в даному конкретному випадку суд розуміє обставини даної конкретної справи, її наслідки та перебіг, погіршення суспільно-небезпечної криміногенної обстановки в державі.
Також суд враховує, що міра запобіжного заходу має на меті попереджати спроби особи вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, а не бути лише наслідком такого перешкоджання.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку про доцільність тримання обвинуваченого під вартою.
Крім того, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, суд вважає необхідним не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства. Суд також не вважає на даний час обставиною, що дозволяла би змінити запобіжний захід на більш м`який і тривалий час розгляду провадження в судовій установі, оскільки це пов`язано виключно з об`єктивними та зовнішніми чинниками, що знаходяться за межами повноважень судової інстанції.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 314 317, 331 КПК України, суд,
Продовжити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такому, що обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121, ч.2 ст.186 КК України такому, що народився в м. Києві, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Київському слідчому ізоляторі Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області, строком на 60 днів, тобто до 28.11.2016 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ ОСОБА_10