УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого

ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Ружинського районного суду Житомирської області від 30 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 24 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Ружинського районного суду Житомирської області від 30 грудня 2015 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Ружина Ружинського району Житомирської області, проживаючого у тому

АДРЕСА_1 , такого, що в силу ст. 89 КК не має судимості,

засуджено за ч. 1 ст. 122 КК до покарання у виді обмеження волі

на строк 1 рік 6 місяців.
Вирішено питання про судові витрати та про долю речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним і засуджено за те, що він 28 березня 2015 року приблизно о 21.50 год. в холі приміщення кафе «Берізка» по

вул. О. Бурди, 49 у смт Ружині Житомирської області на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків під час конфлікту з ОСОБА_6 кулаком правої руки вдарив останнього в обличчя, спричинивши потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження які потягли за собою тривалий розлад здоров`я.
Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 24 березня

2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить вирок місцевого та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_4 змінити, пом`якшити призначине останньому покарання, застосувавши положення статей 75, 76 КК.
Перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Подію злочину, доведеність винуватості засудженого в його вчиненні, кримінально-правової оцінки діяння за ч. 1 ст. 122 КК, відповідно до вимог

ч. 2 ст. 433 КПК колегія суддів не перевіряє, оскільки законність і обґрунтованість вироку в цій частині не оскаржуються.
Доводи, викладені в касаційній скарзі захисника про надмірну суворість призначеного покарання, колегії суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_4 покарання, згідно з указаною нормою закону врахував, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини кримінального провадження та дані про особу засудженого, зокрема те, що він в силу ст. 89 КК не судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей. Крім того, врахував суд обставину, що пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю злочину, та відсутність обставин, що його обтяжує і правомірно призначив

ОСОБА_4 наближене до мінімального покарання, передбачене санкцією статті за якою його засуджено.
Як вбачається зі змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, доводи наведені в касаційній скарзі захисника ОСОБА_5 про суворість призначеного покарання, аналогічні твердженням які висловлював засуджений ОСОБА_4 у своїй апеляційній скарзі вказаний суд обґрунтовано залишив без задоволення, вмотивувавши свої висновки належним чином. Із огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що висновки суддів першої та апеляційної інстанцій щодо призначення ОСОБА_4 покарання є законним та обґрунтованим, а тому підстав вважати таке покарання надмірно суворим та явно несправедливим внаслідок суворості у колегії суддів немає.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Таким чином, із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 вирок Ружинського районного суду Житомирської області від 30 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 24 березня 2016 року відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3