АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря ОСОБА_4 ,
учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006393 від 02.05.2015 року по обвинуваченню:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єреван, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- вироком Євпаторійського районного суду АР Крим від 20 квітня 2001 року за ч. 2 ст.140, ч. 2 ст.141, ст.42 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки;
- вироком Сімферопольського районного суду АР Крим від 08 жовтня 2003 року за ч. 2 ст.187 КК України до позбавлення волі строком на 9 років; звільненого 15 жовтня 2010 року умовно-достроково на 1 рік 10 місяців і 5 днів,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 10 березня 2016 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 10 березня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки і 6 місяців.
На підставі п.5 ч.2 ст.72 КК України ОСОБА_6 зараховано в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 02 травня 2015 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У кримінальному провадженні вирішено питання про речові докази та судові витрати.
За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він 02 травня 2015 року близько 00 годин 30 хвилин, перебуваючи на зупинці громадського транспорту «Вулиця Машиністівська» по вул. Алма-Атинська в місті Києві, помітив ОСОБА_8 , яка направлялася до місця свого проживання. Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення наявної у ОСОБА_8 на плечі жіночої сумки з матеріальними цінностями, ОСОБА_6 біля будинку № 39-А по вул. Алма-Атинській в місті Києві наздогнав потерпілу та обхопив її руками за тулуб, позбавивши в такий спосіб можливості втекти він нього. В подальшому ОСОБА_6 , схопивши руками за сумку, намагався зірвати її з плеча потерпілої. Внаслідок цього обвинувачений заподіяв ОСОБА_8 біль в лівому плечі, чим застосував до потерпілої фізичне насильство, яке не є небезпечним для її здоров`я.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 зірвав сумку з плеча потерпілої та заволодів нею, відкрито викравши в такий спосіб належне ОСОБА_8 майно та цінності, а саме жіночу сумку, вартістю 100 гривень, в якій знаходились грошові кошти в сумі приблизно 40 гривень, та інше майно, яке матеріальної цінності для неї не становить, заподіявши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 140 грн.
В поданій апеляційній скарзі з уточненнями обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати, провадження по справі закрити за недоведеністю його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме він вчинив пограбування потерпілої.
Як вважає апелянт, не є прямим доказом його винуватості і показання потерпілої, оскільки вона сама вказала в суді першої інстанції, що не впевнена, чи є ОСОБА_6 тією особою, що її пограбувала. Обґрунтований сумнів в правдивості показань потерпілої викликає і той факт, що вона не могла бачити грабіжника, який напав на неї ззаду чи збоку. При цьому, потерпілою його ( ОСОБА_9 ) впізнання не проводилось.
З позиції обвинуваченого, досудове розслідування та судовий розгляд відбувався упереджено та однобоко з метою незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності.
Вважає, що суд не дав належної оцінки та невмотивовано відкинув докази, які вказують на його невинуватість, а саме висновки експерта, яким встановлена відсутність відбитків його пальців на речах, що були викрадені у потерпілої. Звертає увагу на те, що на час його первинного затримання при ньому не виявлено речей, які були викрадені у потерпілої.
Вважає неправдивими і показання свідка ОСОБА_10 , охоронця кафе «Лагуна», про те, що він (Чілінгарян) покинув приміщення кафе з 20 до 21 години, хоча це насправді було біля опівночі.
Заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу із уточненнями, прокурора та потерпілу, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши за клопотанням учасників судового провадження докази на підтвердження апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Положеннями частини 2 статті 94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

Суд першої інстанції безпосередньо, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Такий висновок є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується наданими стороною обвинувачення доказами у їх сукупності, які наведені судом у вироку, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_8 про те, що 02 травня 2015 року приблизно о 00 годин 30 хвилин вона приїхала на зупинку громадського транспорту та направилася за адресою свого проживання. Попереду неї йшов чоловік, якого вона обігнала. Цей чоловік її окликнув: «Дєвушка!», і по акценту вона зрозуміла, що він є особою кавказької національності. Рухаючись в напрямку свого помешкання, вона розмовляла по телефону і по дорозі присіла на лаві біля будинку, щоб закінчити розмову. До неї підійшов невідомий їй чоловік, який через лавку ззаду намагався зловити її руками, але вона встигла відскочити. Побачила, що нападником був саме той чоловік, якого вона перед цим бачила на зупинці. Тоді цей чоловік обійшов лаву, направився до неї та наказав їй віддати йому сумку. Оскільки вона стояла на місці, він підбіг до неї, зірвав сумку з плеча таким чином, що ручка від сумки обірвалась і залишилася на плечі. Заволодівши сумкою з речами, нападник пішов в невідомому напрямку. Вона одразу ж викликала працівників поліції, яким описала прикмети нападника. В подальшому разом з працівниками поліції стали розшукувати грабіжника. Коли вони рухалися в сторону Ленінградської площі, то побачили чоловіка, який рухався від Ленінградської площі в сторону ДВРЗ, який за ознаками тіло будови був схожий з нападником. Коли працівники поліції зупинили даного чоловіка, вона по зовнішніх ознаках одразу в ньому впізнала чоловіка, який вчинив на неї напад. В судовому засіданні зазначала, що нападником був саме ОСОБА_9 ;
- показаннями свідка ОСОБА_11 про те, що в ніч з 01 на 02 травня 2015 року надійшов виклик про те, що по АДРЕСА_2 вчинено пограбування жінки. Коли вони прибули за викликом, то потерпіла повідомила, що нападник повної тілобудови, віком 40-45 років, не української національності, в темному одязі. Разом із потерпілою на службовому автомобілі шукали нападника. Коли рухалися по вул. Алма-Атинська в бік залізничного вокзалу «Дарниця», то під лісом йшов чоловік, за описами потерпілої схожий на нападника. Коли вони підійшли до даного чоловіка, то потерпіла вказала, що саме він зірвав в неї сумочку. На проміжку стежки, де проходив чоловік, вони знайшли сигарети, запальничку, флакон з-під парфумів, та сумочку. Потерпіла вказала, що всі знайдені речі належать їй.

- показаннями свідка ОСОБА_10 про те, що 01 травня 2015 року він працював в кафе «Лагуна», розташованого біля залізничного вокзалу «Дарниця» в місті Києві. В цей день в приміщенні кафе бачив ОСОБА_6 , який відпочивав з незнайомою йому жінкою. Залишив Чілінгарян приміщення кафе в період з 20 до 21 години. Чілінгаряна впізнав по фотороботу, якого наступного дня йому представили працівники міліції;
- даними протоколу огляду місця події від 01 травня 2015 року (а.с. 97-107) про те, що на тротуарній частині дороги неподалік місця, де був затриманий ОСОБА_6 , були виявлені речі, а саме сумка чорного кольору, чек, запальничка, пачка сигарет та парфуми, які належать потерпілій ОСОБА_8 .
Незважаючи на те, що як встановив суд першої інстанції, в протоколі огляду допущена описка щодо дати проведення огляду, а саме замість «2 травня» зазначено «1 травня», суд визнав цей протокол належним та допустимим доказом, що не оспорюється і учасниками судового провадження.

Вказані речі були оглянуті слідчим згідно протоколу огляду від 19 червня 2015 року (а.с. 108);

- даними протоколу слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_8 та долученого до нього відеозапису від 20 червня 2015 року, з допомогою якого на підставі показань потерпілої відтворено перебіг події кримінального правопорушення, його місце, спосіб, дані про розташування учасників події в період її настання, та інші обставини вчиненого злочину (а.с. 93-96).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано та на законних підставах визнав належним доказом показання потерпілої ОСОБА_8 , оскільки вони є послідовними та логічними, узгоджуються з викладеними в обвинувальному акті фактичними обставинами справи та іншими представленими стороною обвинувачення доказами, а тому не викликають сумніву у їх правдивості та достовірності.

Під час допиту в суді апеляційної інстанції потерпіла категорично заявила, що обвинувачений ОСОБА_9 є саме тим чоловіком, який вчинив її пограбування та заволодів сумкою з речами. Коли ОСОБА_6 затримали працівники поліції, вона впізнала його по рисах обличчя, статурі (повної тілобудови, сутулий) та одягу, в якому він був одітий (темні куртка та штани спортивного стилю), оскільки бачила його як на зупинці громадського транспорту, так і під час нападу на неї.

Цим самим спростовуються апеляційні доводи сторони захисту про те, що в своїх показаннях потерпіла не впевнена, чи є ОСОБА_6 тією особою, що її пограбувала. В проведенні впізнання потерпілою ОСОБА_6 також не було процесуальної доцільності, оскільки його затримання працівниками міліції проводилось з участю потерпілої за прикметами, які вона описала.
Показання свідка ОСОБА_10 суд першої інстанції також обґрунтовано визнав належним та достовірним доказом, оскільки ними спростовуються показання обвинуваченого про те, що на час вчинення інкримінованого йому злочину він перебував у приміщенні кафе «Лагуна», де працює свідок.

Викладені обвинуваченим в апеляційній скарзі та заявлені в суді апеляційної інстанції доводи обвинуваченого про те, що свідок дає неправдиві свідчення, не підтверджуються будь-якими фактичними даними. При цьому, колегія суддів враховує, що показаннями свідка підтверджується лише той факт, що обвинувачений приблизно до 21 години 01 травня 2016 року перебував в приміщенні кафе «Лагуна», яке розташоване неподалік того місця, де було вчинено пограбування потерпілої.

Не відповідають фактичним обставинам провадження і доводи апелянта про те, що суд не дав належної оцінки та невмотивовано відкинув докази, які вказують на його невинуватість, а саме висновки експерта, яким встановлена відсутність відбитків його пальців на речах, що були викрадені у потерпілої.
Як зазначив суд першої інстанції у своєму вироку, даними висновку експерта засвідчено лише той факт, що на відшуканих та оглянутих речах, які були викрадені у потерпілої, слідів папілярних узорів, в тому числі і обвинуваченого, не виявлено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що представлені стороною обвинувачення докази в своїй сукупності та взаємозв`язку доводять винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а саме в тому, що він повторно вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з застосуванням насилля, яке не є безпечним для здоров`я потерпілого.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.186 КК України відповідає вимогам ст.65 КК України, призначене в межах санкції відповідної статті, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, який раніше двічі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, поєднаного із застосуванням насильства, та буде необхідним та достатніми покаранням для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, а тому колегія суддів залишає її без задоволення, а вирок суду без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 10 березня 2016 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 , залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

__________________ _________________ ________________ ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3