Справа № 343/1136/15-к
Провадження № 11-кп/779/267/2016
Категорія ст. 190 ч.3 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2016 року м. Івано-Франківськ
Апеляційний суд Івано-Франківської області, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ в складі :

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000106 за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , представника потерпілих ОСОБА_9 та потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на вирок Долинського районного суду Івано Франківської області від 22 березня 2016 року, згідно якого

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаїв Львівської області, проживає в АДРЕСА_1 ,

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч.3 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_12 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілих ОСОБА_9 ,

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11

в с т а н о в и л а :
В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_6 не оспорюючи доведеності вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ст. 190 ч.3 КК України, вважає що даний вирок є незаконним і необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального

правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що під час розгляду даного кримінального провадження ОСОБА_8 долучив копію квитанції від 28.12.2015 року про відшкодування потерпілому ОСОБА_10 шкоди в сумі 99000 грн, хоча потерпілим дані кошти не отримано, оскільки вони були повернуті поштовим переказом ОСОБА_8 назад. Тобто, висновки суду викладені у судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження , оскільки суд не взяв до уваги докази які могли істотно вплинути на його висновки, та всупереч вимог ст. 66 КК України, незаконно визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 часткове відшкодування потерпілому завданих збитків, що вплинуло на призначення покарання та вирішення цивільного позову потерпілого. Просить вирок Долинського районного суду від 22.03.2016 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 за ст. 190 ч.3 КК України скасувати з підстав невідповідності висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок , яким визнати ОСОБА_8 винним за ст. 190 ч.3 КК України та призначити йому покарання 5 років позбавлення волі. Частково задовольнити цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди щодо стягнення на його користь 345652,90 грн. - матеріальної шкоди та 20000 грн. моральної шкоди.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вважає даний вирок суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та невмотивованим і таким що підлягає зміні у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильності застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що суд першої інстанції позбавив за клопотанням сторону захисту можливості одночасного допиту в судовому засіданні відповідно до вимог ст. 352 ч.14, ст. 353 ч.2 КПК України учасників кримінального провадження (свідка ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_10 , обвинуваченого) для з`ясування причин розбіжностей в їхніх показаннях. Окрім цього судом першої інстанції не здобуто жодного допустимого, достовірного доказу на спростування показань обвинуваченого про момент виникнення в нього умислу на скоєння протиправного діяння. Просить вирок Долинського районного суду Івано Франківської області від 22.03.2016 року відносно ОСОБА_8 відповідно до ст. 407 ч.1 п.2, ст. 408 ч.1 п.п. 1-4 КПК України змінити, зокрема: змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення і застосувати частину 2 статті 192 КК України, тобто перекваліфікувати діяння обвинуваченого з ст. 190 ч.3 на ст. 192 ч.2 КК України; пом`якшити призначене покарання, що за своєю суворістю не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості, як інкримінованого йому судом першої інстанції кримінального правопорушення; зменшити суми, які підлягають стягненню, зокрема стягнути з обвинуваченого майнову шкоду 9000 євро (без врахування часткового відшкодування), а також суттєво зменшити розмір стягнення за моральну шкоду.

Представник потерпілих ОСОБА_9 та потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , також подали апеляційну скаргу в якій вважають, що вирок Долинського районного суду від 22.03.2016 року є необґрунтованим, незаконним і несправедливим, таким що грубо порушує їх законні права та інтереси і який підлягає скасуванню. Зазначають, що суд першої інстанції визначаючи покарання обвинуваченому врахував обставини, що пом`якшують покарання а саме те, що обвинувачений ОСОБА_8 частково відшкодував потерпілому завдані збитки, однак потерпілим ніяких коштів не отримано. Просять скасувати вирок Долинського районного суду Івано Франківської області від 22.03.2016 року по справі № 343/1136/15-к. Ухвалити новий вирок, яким обрати об`єктивне і справедливе покарання обвинуваченому ОСОБА_8 та в повній мірі задовольнити заявлені цивільні позови.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційні скарги прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_6 , представника потерпілих ОСОБА_9 та потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 вважає їх безпідставними та такими, що не відповідають положенням закону. Зазначає, що в даних апеляційних скаргах не наведено жодного доказу, який не враховано судом першої інстанції і міг істотно вплинути на його висновки, окрім цього зазначає, що обвинуваченим ОСОБА_8 було частково відшкодовано потерпілому збитки в сумі 100 000 грн., які за незалежних від обвинуваченого причин не були отримані з власної волі ОСОБА_10 . Просить залишити дані апеляційні скарги без задоволення.

За вироком суду ОСОБА_8 , громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, на утримані неповнолітніх чи малолітніх дітей не має, не судимого, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч.3 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк три роки.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 змінено з застави на тримання під вартою, взято його під варту в залі суду.

Термін відбування покарання зазначено рахувати з часу фактичного затримання з 13 год. 22.03.2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 855 (вісімсот п`ятдесят п`ять ) гривень в рахунок відшкодування майнової шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 246652,90 (двісті сорок шість тисяч шістсот п`ятдесят дві ) гривні в рахунок відшкодування матеріальних збитків та 20 000 (двадцять тисяч) в рахунок відшкодування моральної шкоди відмовивши в решті цивільного позову.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 заволодів чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчиненого у великих розмірах, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 , маючи у власності автомобіль марки "Volkswagen Caddy" розмістив оголошення на сайті «Авто-ріа» про продаж вказаного автомобіля. 06.02.2015 року ОСОБА_8 домовився із сином потерпілого ОСОБА_10 - ОСОБА_11 про продаж останньому вказаного автомобіля за ціною 10500 доларів США і в нього виник умисел на шахрайське заволодіння грошима потерпілого, які ОСОБА_11 мав передати йому 09.02.2015, оскільки вони домовились про зустріч. Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння коштами потерпілого ОСОБА_10 , ОСОБА_8 09.02.2015 року приїхав з м. Дрогобич Львівської області в м. Долина Івано-Франківської області на автомобілі "Volkswagen Caddy". В м. Долина, на Привозкальній площі ОСОБА_8 зустрівся з потерпілим ОСОБА_10 , якому передав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на вказаний автомобіль на польській мові та інші документи, а ОСОБА_10 дав йому гроші за автомобіль в сумі 9200 Євро, що згідно курсу національного банку України становить 262 752 грн. Маючи умисел на заволодіння грошима у великих розмірах шляхом шахрайства, ОСОБА_8 ввійшов в довіру до потерпілого ОСОБА_10 , не маючи наміру передавати автомобіль останньому, шляхом обману, зіславшись на несправність двигуна в автомобілі, разом з останнім цим автомобілем поїхали шукати механіка по ремонту автомобілів в м. Долина. Під`їхавши до механіка по ремонту автомобілів ОСОБА_13 , який проживає в АДРЕСА_2 , ОСОБА_10 та його син ОСОБА_11 на пропозицію ОСОБА_8 вийшли із автомобіля на вулицю для того, щоб подивитись які несправності наявні у автомобіля, залишивши в салоні свою сумку в якій знаходились гроші в сумі 400 доларів США, 2300 євро, 3 тисячі гривень, навігатор марки «Гармін», зарядний автомобільний пристрій до мобільного телефону Нокіа, спортивну сумку потерпілого з матеріалу брезент та джинс зеленого кольору, рясу священика.

ОСОБА_8 , скориставшись їх відсутністю, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, не маючи наміру повернути автомобіль чи кошти, передані йому в сумі 9200 євро, автомобілем "Volkswagen Caddy" скрився і при цьому незаконно заволодів майном потерпілого ОСОБА_10 , яке знаходилось в салоні автомобіля: грошима в сумі 400 доларів США, що згідно курсу Національного банку України становить 9980 грн., 2300 Євро, що згідно курсу Національного банку України становить 65688 грн., 3000 гривень, навігатором марки «Гармін» чорного кольору вартістю 3000 грн., зарядним автомобільним пристроєм до мобільного телефону «Нокіа» вартістю 50 гривень, спортивною сумкою потерпілого з матеріалу брезент та джинс зеленого кольору вартістю 120 гривень, рясою священика, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 344 590,00 грн.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав подану ним апеляційну скаргу та апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_9 та потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 просив їх задовольнити, щодо апеляційної скарги поданої захисником ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 заперечив просив залишити її без задоволення;

- захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити а вирок суду першої інстанції змінити перекваліфікувавши діяння обвинуваченого з ст. 190 ч.3 на ст. 192 ч.2 КК України та пом`якшити призначене покарання. Щодо апеляційних скарг прокурора та представника потерпілих ОСОБА_9 та потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 заперечили просили залишити їх без задоволення;

- представник потерпілих ОСОБА_9 та потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підтримали подану ними апеляційну скаргу, а також апеляційну скаргу прокурора просили їх задовольнити та ухвалити новий вирок яким обрати об`єктивне і справедливе покарання обвинуваченому ОСОБА_8 . Щодо апеляційної скарги поданої захисником ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 заперечили просили залишити її без задоволення.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_6 у зміненому вигляді, представника потерпілих, ОСОБА_9 та потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 задовольнити частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Даних вимог закону суд першої інстанції в повній мірі не дотримався.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і його висновок про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч.3 КК України підтверджується наведеними у вироку доказами, що ґрунтуються на всебічному, повному і безпосередньому дослідженні всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, яким дана належна правова оцінка.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції беручи до уваги показання потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_11 ОСОБА_14 , а також документи які були дослідженні під час судового розгляду, обґрунтовано прийняв їх як докази винуватості обвинуваченого, і після безпосереднього дослідження, давши їм належну правову оцінку, прийшов до правильного висновку, що дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ст. 190 ч.3 КК України.

Тому посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на те, що суд першої інстанції не забезпечив правильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не перекваліфікував діяння обвинуваченого ОСОБА_8 з ст. 190 ч.3 на ст. 192 ч.2 КК України та не здобув жодного допустимого, достовірного доказу на спростування показань обвинуваченого про момент виникнення у нього умислу на скоєння протиправного діяння є безпідставними та необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції всі наявні докази були ретельно перевірені, і їх доказове значення обґрунтоване у вироку, досліджено в судовому засіданні, і будь-яких сумнівів щодо їх належності та правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

Щодо запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , то колегія суддів вважає, що його було вироком суду змінено з застави на тримання під вартою, та взято ОСОБА_8 під варту з залу суду у зв`язку з призначенням йому реального покарання позбавлення волі ( а.с. 260-263 т.1).

Також в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вказує, що судом при ухваленні вироку не вирішено питання повернення застави заставодавцю. Згідно ст. 182 ч.5 п.11 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Враховуючи наведене і те, що при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції та і під час апеляційного розгляду, заставодавцем не порушувалося питання щодо застави, і воно залишилися з якихось причин не вирішеним, то на думку колегії суддів це не позбавляє права заставодавця звернутися до суду з клопотанням про вирішення питання повернення застави чи звернення її на виконання вироку в частині майнових стягнень на стадії виконання судового рішення в порядку ст.537 КПК України.

Прокурор в апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не повною мірою враховано суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_8 за ст. 190 ч.3 КК України, а також те, що відповідно до ст. 12 КК України, дане кримінальне правопорушення віднесено до категорії тяжких злочинів за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від трьох до восьми років.

Проте, на думку колегії суддів призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України, тобто дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання.

При цьому, як вбачається з вироку, судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який по місцю проживання характеризується позитивно (Т.1 а.с. 196), працює (Т.1 а.с. 204), на обліку в наркологічному та психоневрологічному кабінетах не перебуває.

Також судом визнано обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 в силу ст. 66 КК України те, що він частково відшкодував потерпілому завдані збитки. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Однак, суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 те, що він частково відшкодував потерпілому завдані збитки, оскільки як вбачається з наведених доводів в апеляційних скаргах прокурора та потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 направлені обвинуваченим 28.12.2015 року кошти в сумі 99000 грн. згідно квитанції ЛД УДППЗ «Укрпошта» ВПЗ Львів Поштампт (Т.1 а.с. 200) в користь відшкодування матеріальної шкоди, потерпілий ОСОБА_10 не отримав, а повернув обвинуваченому.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає що доводи наведені потерпілими ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їх представником ОСОБА_9 про те, що суд першої інстанції незаконно та необгрунтовано задовольнив заявлений цивільний позов ОСОБА_10 на сто тисяч гривень менше від фактичних збитків, вважаючи що ці гроші обвинувачений ОСОБА_8 відшкодував потерпілому, і у вироку вказав це як обставину, що пом`якшує відповідальність обвинуваченого є підставними.

Відповідно до ст. 408 ч.1 п.3 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме з вироку (Т.1 а.с. 260-263) обвинувачений ОСОБА_8 шляхом обману та заволодіння довірою, незаконно заволодів майном потерпілого ОСОБА_10 на загальну суму 345652,90 грн. Проте, обвинуваченим ОСОБА_8 під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції було долучено квитанцію від 28.12.2015 року (Т.1 а.с. 200) про відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_10 в сумі 99000 грн, що і стало підставою для стягнення відшкодування матеріальної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_8 в користь потерпілого ОСОБА_10 в сумі 246652,90 гривень.

Однак, як встановлено під час апеляційного розгляду дані кошти направлені обвинуваченим 28.12.2015 року у сумі 99000 гривень, потерпілий ОСОБА_10 не отримав, а повернув обвинуваченому.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було допущено порушення вимог ст. 129 ч.1 КПК України, що не може залишитися поза увагою апеляційного суду, а тому заявлений цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 щодо відшкодування обвинуваченим ОСОБА_8 завданих йому матеріальних збитків на загальну суму 345652,90 грн підлягає задоволенню.

Окрім цього, ст. 23 ч.3 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

У відповідності до ст. 1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд першої інстанції при ухваленні вироку не врахував належним чином вказані вимоги закону та не навів достатніх та переконливих мотивів при прийнятті рішення щодо вирішення цивільного позову потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди.

В ході апеляційного розгляду встановлено обставини та підстави для збільшення розміру моральної шкоди заподіяної потерпілому ОСОБА_11 в сумі 30 000 гривень, які підтверджуються матеріалами кримінального провадження, наявністю причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням та виною обвинуваченого в її заподіянні.

Таким чином, на думку колегії суддів, з обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно стягнути на користь потерпілого ОСОБА_10 345652,90 грн. (триста сорок п`ять тисяч шістсот п`ятдесят дві гривні дев`яносто копійок) матеріальної шкоди та 30 000 (тридцять тисяч) грн. моральної шкоди.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_8 в межах санкції ст 190 ч.3 КК України є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України та доцільності в призначенні більш суворого покарання колегія не вбачає, оскільки призначене покарання є реальним.

А тому, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_6 у зміненому вигляді, представника потерпілих, ОСОБА_9 та потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 слід задовольнити частково. А апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, як необґрунтовану.

У зв`язку з набранням 24.12.2015 року чинності Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» та внесенням змін у ст. 72 КК України, колегія суддів вважає необхідним зарахувати обвинуваченому ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 21.04.2015 року по 27.04.2015 року та з 22.03.2016 року по 30.06.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407,408, 418, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити - без задоволення.

Апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_6 у зміненому вигляді, представника потерпілих, ОСОБА_9 та потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 - задовольнити частково.

Вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 22 березня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч.3 КК України змінити.

Стягнути з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_10 345652,90 грн. (триста сорок п`ять тисяч шістсот п`ятдесят дві гривні дев`яносто копійок) матеріальної шкоди та 30 000 (тридцять тисяч) грн. моральної шкоди.

На підставі ст. 72 ч.5 КПК України ОСОБА_8 зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 21.04.2015 року по 27.04.2015 року та з 22.03.2016 року по 30.06.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4