Справа № 755/8903/15-к
В И Р О К
іменем України
"29" грудня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участі прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві кримінальне провадження № 1-кп/755/582/15, кримінальне провадження під час досудового розслідування №0005965, відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, українця, громадянина України, студента Київського університету туризму економіки і права, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Судом визнано доведеним, що 10 травня 2014 року приблизно о 20 годині ОСОБА_10 , знаходячись на вулиці біля входу у магазин «Лоток» за адресою: бульвар Перова, 52 в м. Києві на грунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_7 , рукою зібраною в кулак, наніс один цілеспрямований удар в ділянку губ ОСОБА_7 , від якого останній втративши рівновагу впав на землю. ОСОБА_10 не передбачаючи можливості настання тяжких наслідків для здоров`я потерпілого, хоча діючи з більшою обачністю повинен був і міг її передбачити, спричинив з необережності ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №1804/Е від 02 жовтня 2014 року у ОСОБА_7 виявлені наступні тілесні ушкодження:

- закрита черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку з формуванням геморагічних вогнищ обох лобно-базальних та скроневих часток, геморагічних нашарувань крові над правою гемісферою головного мозку травматичного субарахноїдального крововиливу, лінійного перелому скроневої та потиличної кісток справа з переходом на середню та задню черепну ямки, забійної рани м`яких тканин правої потиличної ділянки голови, саден губ.

Локалізація та характер вищевказаних ушкоджень, які містяться в медичній документації з урахуванням обставин справи, в тому числі і часових даних дозволяють стверджувати, що дані ушкодження утворились внаслідок двократної травмуючої дії тупого предмету (тів):

Першої дії - в ділянку губ потерпілого та другої дії - послідуючого падіння його з вертикального положення тіла на площину зі співударянням потиличною ділянкою голови об контактуючу поверхню, могли утворитись у термін вказаний в постанові, тобто 10 травня 2014 року.

Утворення комплексу тілесних ушкоджень, які входять до складу закритої черепно-мозкової травми внаслідок самостійного падіння ОСОБА_7 з вертикального положення тіла на площину виключається.

Тілесні ушкодження, що входять до комплексу закритої черепно-мозкової травми за ступенем тяжкості оцінюються у своїй сукупності, тому вищевказана закрита черепно-мозкова травма за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Так, допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 пояснив суду, що 10 травня 2014 року він відпочивав з друзями в кафе і у його знайомої ОСОБА_11 почався конфлікт з ОСОБА_12 , який до кафе прийшов разом з ОСОБА_7 . Коли він з друзями стояли на вулиці, то до них підійшов ОСОБА_7 та почав щось ОСОБА_11 говорити, та коли він запитав ОСОБА_7 що сталося, той запропонував йому відійти, на що він погодився. Коли вони відійшли за кафе, то ОСОБА_7 почав називати його малим і в цей момент замахнувся правою рукою в область його голови, але він прикрився своєю рукою, в результаті чого ОСОБА_7 впав і втратив свідомість. Коли він побачив, що в ОСОБА_7 з голови потекла кров, він побіг до магазину за серветками, а ОСОБА_11 викликала швидку допомогу. Вказав, що потерпілому ОСОБА_7 ударів він не наносив.
Потерпілий ОСОБА_7 суду показав, що 10 травня 2014 року близько 20 години 00 хвилин зі своїм другом ОСОБА_12 він зайшов до кафе «Розмарин». В кафе було багато його знайомих, вони сіли за стіл і у ОСОБА_12 виник словесний конфлікт з ОСОБА_11 . Через деякий час до нього підійшов ОСОБА_10 та запропонував вийти. Коли вони вийшли на вулицю, то зайшли за вугол магазину де також стояв ОСОБА_13 . Як в нього проходила розмова з ОСОБА_10 , чи вони сварилися, чи просто розмовляли він не пам`ятає. Коли ОСОБА_13 від них відійшов, то він спочатку глянув йому в слід, а потім коли знову повернувся в сторону ОСОБА_10 , то побачив кулак, який летів йому в обличчя. Після цього він втратив свідомість, а прийшов до тями лише 12 чи 13 травня 2014 року. Зазначив, що те, чи сварився він з ОСОБА_10 він не пам`ятає, та вказав, що під час конфлікту ОСОБА_12 з ОСОБА_14 , може і в нього з ОСОБА_10 виник конфлікт. Раніше він із ОСОБА_15 знайомим не був та неприязних стосунків не мав.
Потерпілий ОСОБА_6 суду показав, що ОСОБА_7 його син. Про тяжкий стан потерпілого він дізнався від молодшого сина. Повідомив суд, що справа тривалий час належним чином не розслідувалась, оскільки обвинувачений зі своїм захисником намагались цьому завадити.

Свідок ОСОБА_13 суду показав, що 10 травня 2014 року він з дружиною, ОСОБА_10 та іншими друзями відпочивали в кафе. Через деякий час до кафе зайшли ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та сіли за столик. Коли він із дружиною були біля кафе, на вулицю вийшов ОСОБА_10 з ОСОБА_7 . Зазначив, що вони розмовляли на підвищених тонах і було зрозуміло, що між ними виник словесний конфлікт. Повідомив, що підійшов до ОСОБА_10 з ОСОБА_7 , щоб попрощатись та коли він від них відходив, почув як впав ОСОБА_7 , обернувся та побачив, що останній лежить. Вказав, що і ОСОБА_7 і ОСОБА_10 були в стані алкогольного сп`яніння, але через що в них виник конфлікт йому не відомо, і чому впав ОСОБА_7 він не бачив.

Свідок ОСОБА_16 дала аналогічні свідку ОСОБА_13 показання. Показала, що бачила, як ОСОБА_10 з ОСОБА_7 пішли за вугол магазину. Потім відволіклась до дитини, та коли обернулася, щоб глянути, чи йде її чоловік, побачила, що ОСОБА_7 лежить на землі. Повідомила, що вона підійшла до чоловіка запитати, що сталося, на що він їй відповів, що сам не знає. Дівчата після цього викликали швидку допомогу.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що 10 травня 2014 року він з ОСОБА_7 пішли до кафе, де вони пили 100 г горілки. В цей час у нього виник конфлікт з ОСОБА_11 і через деякий час до кафе прийшов її батько, з яким вони спілкувалися. Він хотів замовити ще спиртного, але не встиг, тому що в кафе зав`язався якийсь конфлікт. Коли вийшов на вулицю, то побачив, що ОСОБА_7 лежить на брущатці без свідомості. Він підбіг до ОСОБА_7 , намагався його підняти та побачив, що в нього з голови тече кров. Після цього була викликана швидка допомога.

Свідок ОСОБА_17 суду показала, що 10 травня 2014 року вона з друзями відпочивала в кафе, їй стало погано і вона з ОСОБА_18 пішли в туалет. Коли вийшли на вулицю, то побачили, що ОСОБА_7 лежить без свідомості.

Свідок ОСОБА_18 суду показала, що 10 травня 2014 року ввечері вона приїхала до друзів, коли вони вже всі були в стані алкогольного сп`яніння. Коли вона вийшла на вулицю, то почула, як ОСОБА_10 почав кричати, щоб хтось дав серветку. Вона оглянулася та побачила чоловіка який лежав, а під ним була кров. Хтось викликав швидку допомогу. Після цього прийшов знайомий потерпілого, поклав його голову собі на коліна та щось говорив, а коли прибирав його голову з колін то два рази упустив її на бетон.

Свідок ОСОБА_19 суду показала, що 10 травня 2014 року вона працювала в кафе «Розмарин», була її зміна. До кафе зайшла компанія з хлопців і дівчат, які сіли за столик. Через півгодини до кафе зайшов ОСОБА_7 з ОСОБА_12 та були в стані алкогольного сп`яніння. Між компаніями почався якийсь конфлікт і ОСОБА_7 почав кричати. Після цього ОСОБА_7 вийшов з кафе і що відбувалося на вулиці їй не відомо. Повідомила, що хтось з перехожиш зайшов до кафе та сказав, що на вулиці комусь погано. Вона вибігла на вулицю, побачила, що ОСОБА_7 лежить, після чого зайшла до кафе намочила рушника для нього та викликала швидку допомогу.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що 10 травня 2014 року вона відпочивала з компанією в кафе і в них почався конфлікт з ОСОБА_12 . Через деякий час до кафе приїхав її батько, все владналось. Також не бачила конфлікту між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 та коли почула їхні крики, то теж зайшла за вугол магазину та побачила, що ОСОБА_7 лежить на асфальті.

Будучи допитаним, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст.ст. 352, 356 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, експерт ОСОБА_20 , зазначив суду, що працюючи лікарем, судово-медичним експертом, будучи ознайомленим з правами та обов`язками експерта, та попередженим про кримінальну відповідальність згідно положень ст.ст. 384, 385, 387 КК України, здійснював судово-медичну експертизу потерпілого ОСОБА_7 . Зроблені висновки цілком і повністю відповідають дійсності, тобто за своєю суттю є правдивими. Крім того експерт наголосив, що в процесі даного дослідження було з`ясовано, що вказані у висновку експертизи тілесні ушкодження утворились внаслідок двократної травмуючої дії тупого предмету (ів): першої в ділянку губ; другої - послідуючого падіння з вертикального положення тіла на площину зі співударянням потиличною ділянкою голови об поверхню. Отримана травма потерпілим не могла бути отримана внаслідок самостійного падіння потерпілого з вертикального положення.
Також експерт вказав, що перша травмуюча дія була завдана саме в ділянку губ, оскільки особливості вказаної черепно-мозкової травми свідчать про те, що під час їх отримання голова потерпілого була запрокинутою та після цього падіння вже сформувалось тяжке тілесне ушкодження та подальші удари не могли б призвести до вказаного перелому. У той же час експерт вказав, що якщо б була інша місцевість, перелом міг і не утворитись, а й отже тяжкі наслідки могли не настати.
Вказані показання обвинуваченого, потерпілих, свідків, суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.
Вказані показання експерта суд визнає належними в частині проведених них експертних досліджень та отриманих за їх наслідками результатів оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України, а в іншій частині такі показання безпосередньо самих обставин кримінального правопорушення ні прямо, ні не прямо не підтверджують існування чи відсутність обставин, які мають значення для даного кримінального провадження, а тому не можуть бути прийняті судом, як належні.
Загалом, обставин регламентованих ст. 87 КПК України в ході судового розгляду встановлено не було.
Даних передбачених ч. 2 ст. 96 КПК України відносно допитаних судом свідків для доведення недостовірності їх показань, як то показання, документи, які підтверджують їх репутацію, зокрема, щодо засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність останніх в ході судового розгляду встановлено не було.
Згідно ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів, як і їх показань, мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки цих експертів, однак останніми такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.
В свою чергу, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомостей, судовим слідством було встановлено наступне.
Протоколом огляду місця події ділянки місцевості біля входу в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по бульвару Перова, 52 в м. Києві з долученими схемою та фототаблицею, які пояснюють його зміст від 30.08.2014 року здійсненого слідчим СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_21 , в якому зафіксовано місце падіння потерпілого ОСОБА_7 (а.с. 92-96 т. № І).
Даний протокол складено у відповідності до положень ст.ст. 104-106, 223, 233, 234, 237 КПК України та явних й істотних порушень вимог останніх та ст.ст. 87, 99 КПК України в ході судового розгляду сторонами не доведено та судом не встановлено, більш того і обвинувачений, й потерпілий, у судовому засіданні підтвердили саме це місце події, у зв`язку з чим він є належним адже прямо і непрямо підтверджує існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимим, враховуючи, що отриманий у порядку встановленому КПК України.
При цьому, з досліджених судом, у порядку § 3 Глави 28 КПК України, у судовому засіданні, висновку експерту, тобто докладного опису проведеного експертом дослідження та зробленого за їх результатами висновку, судовим слідством встановлено наступне.
Згідно судово-медичної експертизи № 1804/Е від 22 жовтня 2014 року «- закрита черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку з формуванням геморагічних вогнищ обох лобно-базальних та скроневих часток, геморагічних нашарувань крові над правою гемісферою головного мозку травматичного субарахноїдального крововиливу, лінійного перелому скроневої та потиличної кісток справа з переходом на середню та задню черепну ямки, забійної рани м`яких тканин правої потиличної ділянки голови, саден губ.

Локалізація та характер вищевказаних ушкоджень, які містяться в медичній документації з урахуванням обставин справи, в тому числі і часових даних дозволяють стверджувати, що дані ушкодження утворились внаслідок двократної травмуючої дії тупого предмету (тів):

Першої дії - в ділянку губ потерпілого та другої дії - послідуючого падіння його з вертикального положення тіла на площину зі співударянням потиличною ділянкою голови об контактуючу поверхню, могли утворитись у термін вказаний в постанові, тобто 10 травня 2014 року.

Утворення комплексу тілесних ушкоджень, які входять до складу закритої черепно-мозкової травми внаслідок самостійного падіння ОСОБА_7 з вертикального положення тіла на площу виключається.

Тілесні ушкодження, що входять до комплексу закритої черепно-мозкової травми за ступенем тяжкості оцінюються у своїй сукупності, тому вищевказана закрита черепно-мозкова травма за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження».

При цьому, наявна у провадженні постанова слідчого про призначення експертизи свідчать про те, що остання були призначені у відповідності до Кримінального процесуального Кодексу України (а.с. 98-99, т. 1).
Порушень положень § 5 Глави 4 КПК України в ході судового розгляду сторонами не доведено та судом не встановлено.
Таким чином, зазначені висновки суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні містять в собі докладні описи проведених досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на поставлені запитання, які ґрунтуються на відомостях, які сприймалися безпосередньо та, які стали відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження, тобто в повній мірі відповідають вимогам КПК України.
В свою чергу, згідно положень ст. 22 КПК України ,кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Так, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженістьу ході розгляду даного кримінального провадження створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, однак останні будучи вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб регламентований КПК України будь-яких інших доказів на підтвердження висловлених ними обставин злочину та імовірного його перебігу суду не надали.
Тож суд, враховуючи вищевикладені докази, які були надані суду у ході розгляду провадження та визнанні належними і допустимими, вважаєвисловлені стороною захисту доводи та докази непричетності обвинуваченого до вчиненого злочину сумнівними з вищезазначених у судовому рішенні підстав, що прямо суперечить вище вказаним нормам КПК України та практиці ЄСПЛ, адже наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_10 за ст. 128 КК України.
Саме до такого висновку суд дійшов, врахуючи роз`яснення, викладені у п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» згідно яких, у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків свої дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання тяжких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати за ст. 119 чи ст. 128 КК України. Не можна, зокрема, розглядати як умисне вбивство випадки, коли смерть потерпілого настала від ушкодження, одержаного при падінні від поштовху чи удару, якщо винний не бажав або свідомо не припускав настання таких наслідків. Такі дії, залежно від змісту суб`єктивної сторони злочину, можуть кваліфікуватись як убивство через необережність чи як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Отже, під час розгляду справи у суді встановлено, що ОСОБА_10 , будучи спортивно розвинутою особою, під час конфлікту із потерпілим, який знаходився у стані сильного алкогольного сп`яніння і неочікувано для останнього завдав йому один удар рукою в ділянку губ, не врахувавши при цьому силу удару, стан потерпілого та не передбачивши можливості заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому. Отже, умислом ОСОБА_10 не охоплювалося заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та в його діях вбачається необережна вина.

Оцінивши в сукупності, досліджені судом докази, дії обвинуваченого ОСОБА_10 суд кваліфікує за ст. 128 КК України необережне тяжке тілесне ушкодження.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Так, обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 , відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_10 , відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_10 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації, позитивну характеристику за місцем проживання, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, індивідуальні властивості особи: стать, вік, стан здоров`я, спосіб життя (навчається у вищому навчальному закладі, раніше не судимий), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; загалом позицію потерпілих у справі, щодо необхідної міри покарання; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотиви і мету, способи, стадії вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, а саме тяжкі тілесні ушкодження, хоча відповідно до статей 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю, право на життя є невід`ємним правом людини; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, та вважає, за необхідне призначити покарання за ст. 128 КК України у виді обмеження волі.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК Українидо обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, конкретні обставини, що характеризують поведінку винної особи до і після вчинення караного діяння, пов`язані з вчиненням правопорушення, індивідуальні властивості особи, характер вчиненого кримінального правопорушеннята оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень). При цьому, суд повною мірою враховує, що ОСОБА_10 вчинив злочин хоч і невеликої тяжкості, але внаслідок його вчинення потерпілий ОСОБА_7 став інвалідом IIІ групи , якому протипоказана робота з психоемоційним навантаженням.

Запобіжний захід ОСОБА_10 , як захід забезпечення кримінального провадження, у вигляді домашнього арешту, враховуючи вимоги ст.ст. 177, 178 КПК України, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.
При вирішенні цивільного позову ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має прав пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, що кореспондується з нормами ст. 1177 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 свої вимоги підтримав, надав уточнення до позовної заяви.

На підтвердження завдання матеріальної шкоди, потерпілим надані копії чеків та квитанцій щодо придбання ліків та обстеження в лікарнях на суму 13101, 87 грн. які суд визнає належними доказами, оскільки вони підтверджені оригіналами документів, а також, підтвердженні оригіналами медичних документів, у тому числі листками-призначень, що зберігаються при матеріалах кримінального провадження. Що стосується решти (в частині збитків від інфляції та неотриманої заробітної плати) заявленої суми відшкодування, на переконання суду вона не є доведеною позивачем у розумінні ст. 60 ЦПК України.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами та доповненнями від 27 лютого 2009 року) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Положенням ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Суд враховує, що потерпілий був вимушений проходити стаціонарне лікування, яке продовжується й на теперішній час, яке триває більше року, особливості завданого тілесного ушкодження, його тяжкі наслідки, а саме встановлення йому інвалідності ІІІ групи. Наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін та як наслідок йому протипоказана робота з психоемоційним навантаженням та робота за фахом (юриста) зі скороченим обсягом. Враховуючи викладене вище, суд, виходячи з наданих доказів, а також із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення цивільного позову потерпілого та стягнення з обвинуваченого на його користь моральної шкоди в розмірі 150 000 грн. Що стосується решти заявленої суми відшкодування, на переконання суду вона не є доведеною позивачем у розумінні ст. 60 ЦПК України, а цивільний позов не містить посилань на те, з яких міркувань він виходив, визначаючи саме такий розмір заподіяної йому моральної шкоди.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -
у х в а л и в :
ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ст. 128 КК України та призначити покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.
Запобіжний захід ОСОБА_10 у вигляді домашнього арешту - залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання ОСОБА_22 обчислювати з часу прибуття і постановки на облік у виправному центрі
Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 13101, 87 грн.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 у рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 150 000 грн.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
С у д д я :