АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/2343/16-к Номер провадження 11-сс/786/182/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
слідчого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
поручителя ОСОБА_9
підозрюваного ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення Прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 12 травня 2016 року,
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою частково задоволено клопотання начальника відділу СУ ГУНП в Полтавській області підполковника поліції ОСОБА_7 та застосовано запобіжний захід у виді особистої поруки ОСОБА_9 до 30 травня 2016 року щодо підозрюваного

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, який проживає: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст.115 КК України.
Одночасно на підозрюваного ОСОБА_10 покладено обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;
- не відлучатися із м. Комсомольськ без дозволу слідчого, прокурора, суду.
Роз`яснено підозрюваному його обов`язки та наслідки їх невиконання.
Роз`яснено поручителю - ОСОБА_9 , що ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні злочину, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст.115 КК України; роз`яснено поручителю його обов`язки і наслідки їх невиконання, право на відмову від прийнятих на себе зобов`язань та порядок реалізації такого права; наслідки невиконання поручителем взятих на себе зобов`язань, передбачених ч. 5 ст. 180 КПК України.
Приймаючи таке рішення слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст.115 КК України, ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КК України і те, що підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, не переховується від слідства та суду, має незадовільний стан здоров`я.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою обрати щодо підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме до 7.07.2016.
При цьому прокурор посилається на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст.115 КК України та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. Вказує апелянт, що запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного через наявні ризики.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення: підозрюваного та його захисника про законність ухвали слідчого судді і необхідність залишення її без зміни, представника потерпілого, який покладався на розсуд суду щодо застосування запобіжного заходу підозрюваному, вивчивши матеріали за клопотанням прокурора про застосування запобіжного заходу, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Як вбачається з матеріалів клопотання, в провадженні відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Полтавській області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000179 від 29.03.2016 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст.115 КК України (а.м.5).
30 березня 2016 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст.115 КК України, вчиненого за таких обставин:
протягом жовтня-листопада 2016 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 виник конфлікт, пов`язаний з розподілом сфер впливу в м. Комсомольськ, який з часом переріс в побоювання ОСОБА_10 щодо можливого застосування відносно нього неправомірних дій та пошкодження належного йому майна. Припускаючи можливі спроби осіб з оточення ОСОБА_11 здійснити дії пов`язані зі знищенням чи пошкодженням належного йому майна, а саме приміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_10 в ніч з 2.12.2015 на 3.12.2015 залишився спати в середині кафе-бару після закінчення роботи вказаного закладу. При цьому для забезпечення своєї безпеки та відбиття можливого нападу на дане приміщення, ОСОБА_10 приніс з собою мисливську рушницю «HATSAN ESCORT MAGNUM» серійний номер НОМЕР_1 , 12 калібру, яка зареєстрована в органах дозвільної системи ГУНП в Полтавській області, магазин якої спорядив мисливськими набоями 12 калібру.
3 грудня 2015 року приблизно 04 год. 45 хв., ОСОБА_10 , перебуваючи в приміщенні вказаного кафе-бару, в той момент, коли ОСОБА_12 разом з ОСОБА_13 , безпідставно і умисно розбили скло у вікні вказаного кафе-бару, а ОСОБА_13 здійснив активацію вибухового пристрою шляхом використання спускового важелю запалу ручної осколкової гранати дистанційної дії УЗРГМ-2 і намагався закинути гранату Ф-1 до приміщення закладу, проте вибуховий пристрій до приміщення не потрапив, внаслідок чого вибух стався поряд з кафе-баром та пошкодив його зовнішню обшивку, почувши це, ОСОБА_10 вирішив покарати нападників шляхом позбавлення їх життя.
Так, ОСОБА_10 , тримаючи у руках мисливську рушницю «HATSAN ESCORT MAGNUM» серійний номер НОМЕР_1 , 12 калібру, вибіг через службовий вихід кафе-бару «12 стільців», не маючи безпосередньої загрози життю та здоров`ю для себе чи оточуючих, маючи умисел на умисне протиправне заподіяння смерті, здійснив 5-8 пострілів у напрямку двох ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , що намагалися втекти з місця вчинення злочину, і знаходились під час здійснення ним пострілів на відстані 30-40 метрів від приміщення кафе-бару, одним з яких потрапив в ОСОБА_12 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: відкритих багатоуламкових переломів кісток правого передпліччя з рівними краями в їх проекції, які могли утворитись від дії тупих обмежених предметів, якими могли бути і металеві фрагменти, що могло мати місце при пострілі чи вибусі вогнепальної зброї чи заряду, які по ступеню тяжкості кваліфікуються у своїй сукупності, як ушкодження середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я. Після цього ОСОБА_10 втік з місця вчинення злочину, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_12 був доставлений до лікарняного закладу, де йому було надано своєчасну медичну допомогу (а.м.53-54).
31 березня 2016 року начальник відділу СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава з клопотанням про застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, а саме до 30.05.2016.
Крім того, 11 травня 2016 року до Октябрського районного суду м. Полтави було подано зобов`язання ОСОБА_9 про взяття на поруки підозрюваного ОСОБА_10 , в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_9 особисту поруку підтримав в повному обсязі, та взяв на себе зобов`язання поручителя, передбачені законом (а.м. 77, 80).
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Частиною 4 статті 194 КПК України передбачено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує, хоча б один із ризиків, але не доведе обставин щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначено у клопотанні.
Слідчому судді, суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі «Белевитський проти Росії», пункти 111 - 112 рішення від 1 березня 2007 року).
Згідно частини першої та другої статті 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд, вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу. Кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.
При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).
При апеляційному перегляді ухвали слідчого судді встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані в повній мірі і враховано наведені вище правові позиції викладені у рішеннях ЄСПЛ.
Так, слідчим суддею встановлено, що в матеріалах кримінального провадження є достатні дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст.115 КК України.
Також, під час розгляду клопотання слідчий суддя встановив наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме тих, що підозрюваний ОСОБА_10 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, знищити сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Разом з цим слідчий суддя належним чином дослідив докази наявності підстав вважати, що наведені вище ризики, хоча й існують, проте мають незначний ступінь небезпеки, про що свідчать ті обставини, що ОСОБА_10 раніше не судимий, має родину, постійне місце проживання, від органів досудового розслідування та суду не ухилявся, а саме з 3 грудня 2015 року (день вчинення злочину), тобто на протязі 5 місяців ОСОБА_10 з`являвся до слідчого, слідчого судді та суду. Також, як свідчать матеріали додані до клопотання підозрюваний ОСОБА_10 має слабкий стан здоров`я, у зв`язку з видаленням правої нирки, перенесення інфаркту, що підтверджується медичною документацією.
Слідчий суддя суду першої інстанції, задовольняючи клопотання слідчого частково і застосувавши більш м`який запобіжний захід - особисте зобов`язання врахував як наведене вище так і письмове зобов`язання ОСОБА_9 , про взяття на поруки підозрюваного ОСОБА_10 , підтримання в повному обсязі в судовому засіданні ОСОБА_9 особистої поруки, та взяття ОСОБА_9 на себе зобов`язань поручителя, передбачені законом і те, що ОСОБА_9 заслуговує на особливу довіру і спроможний забезпечити належну поведінку підозрюваного і виконання покладених на останнього обов`язків.
Тобто, слідчий суддя навів в ухвалі достатні дані, які свідчать, що менш суворий запобіжний захід особиста порука може забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та відповідно, обґрунтував наявність обставин застосування запобіжного заходу у виді особистої поруки.
Тяжкість злочину, на яку посилається прокурор, хоча і є необхідною умовою для законності тримання особи під вартою, але наявність лише цієї умови є недостатнім обґрунтуванням необхідності втручання у право особи на свободу.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (див. також справу «Буткевічюс проти Литви» (N 48297/99, п. 43, ECHR 2002-II).
Також, згідно рішення Європейського суду з прав людини «Ходорковський проти Росії», при оцінці позбавлення свободи будь-кого суд не обмежується проголошеними видимими цілями взяття та тримання під вартою, про які йдеться, але також розглядає істинні наміри та цілі, що стоять за ними.
На думку колегії суддів, слідчий суддя місцевого суду під час розгляду клопотання слідчого в повній мірі дотримався підстав застосування запобіжного заходу у виді особистої поруки, оскільки визначив мету та цілі, які стоять за ним, а тому колегія суддів вважає, що в сукупності із встановленими конкретними обставинами кримінального провадження, особи підозрюваного ОСОБА_10 та практики Європейського суду з прав людини, а саме ст. 5 Конвенції, яка говорить, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, підстав, які виправдовують обмеження права ОСОБА_10 на свободу немає.
Таким чином, враховуючи дані, що характеризують особу підозрюваного, незначний ступінь ризиків, які існують у кримінальному провадженні та недоведеність прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти встановленим ризикам, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Застосований слідчим суддею запобіжний захід у виді особистої поруки ОСОБА_9 на думку колегії суддів буде достатнім, необхідним та доцільним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_10 та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.
Як вбачається з клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий, за погодженням із прокурором, просив слідчого суддю застосувати запобіжний захід тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_10 строком на 60 діб, а саме до 30.05.2016.
В апеляційній скарзі та під час апеляційного перегляду прокурор, посилаючись на те, що строк досудового розслідування закінчується не 30.05.2016, а 7.07.2016, оскільки з 4.04. по 12.05.2016 досудове розслідування було зупинено через хворобу підозрюваного у зв`язку з цим просив застосувати запобіжний захід до 7.07.2016.
У цій частині вимоги прокурора також не підлягають задоволенню, оскільки прокурором не надано ні постанови про зупинення кримінального провадження, ні постанови про відновлення кримінального провадження. За твердженнями прокурора строк досудового розслідування по даному кримінальному провадженню щодо ОСОБА_10 не продовжувався.
Відповідно до ст. 219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, а згідно ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжний захід застосовується слідчим суддею щодо підозрюваного під час досудового розслідування, тобто строк застосування запобіжного заходу повинен узгоджуватись із строком досудового розслідування. Досудове розслідування повинно бути закінчено по даному кримінальному провадженню 30.05.2016, оскільки ОСОБА_10 повідомлено про підозру 30.03.2016. Отже, слідчий суддя правильно визначив строк застосування запобіжного заходу до 30.05.2016.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Полтавської області,
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення Прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 12 травня 2016 року щодо ОСОБА_10 - без зміни.

С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4