Справа № 128/2457/15-к
ВИРОК
Іменем України
12 липня 2016 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000471 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пилява, Тиврівського району Вінницької області, зареєстрованого та жителя за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, інваліда дитинства 3 групи безстроково, не одруженого, раніше судимого, а саме:

- 11.08.2011 року Тиврівським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.121 КК України до позбавлення волі строком на 5 років. Звільненого 18.06.2014 року умовно достроково на підставі ухвали Літинського районного суду Вінницької області на 1 рік 7 місяців 15 днів.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 з 20 години 00 хвилин 03.04.2015 року по 09 годину 00 хвилин 04.04.2015 року перебуваючи в с. Лука - Мелешківська, урочище Стусово Прибузького лісництва Вінницького району Вінницької області, маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме дизельного палива із автомобіля марки МАЗ державний номерний знак НОМЕР_1 червоного кольору, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, з корисливих спонукань, підбурений жагою до легкої наживи, усвідомлюючи протиправність своїх дій, таємно вчинив крадіжку дизельного палива в кількості 50 літрів, що належить ОСОБА_6 , чим спричинив останньому матеріальної шкоди на загальну суму 1074,50 гривень.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 за пред`явленим йому обвинуваченням вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому та пояснив, що дійсно вчинив злочин з підстав, викладених в обвинувальному акті, а саме, що він з 20 години 00 хвилин 03.04.2015 року по 09 годину 00 хвилин 04.04.2015 року приїхав велосипедом в с. Лука - Мелешківська, урочище Стусово Прибузького лісництва Вінницького району Вінницької області до автомобіля, який був там залишений і злив з автомобільного бака в каністри 50 літрів дизпалива, що належить ОСОБА_6 . В подальшому працівникам міліції зізнався, що він вчинив крадіжку вказаного дизпалива. Викрадене дизпаливо було вилучено і повернуто потерпілому.

Потерпілий до судового засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, претензій до обвинуваченого не має, так як викрадене дизпаливо йому повернуто.

Крім повного визнання ОСОБА_4 своєї вини у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується поясненнями свідків.
Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 дали пояснення про обставини перебування їх, ОСОБА_4 та водія ОСОБА_6 з автомобілем МАЗ номерний знак НОМЕР_1 03.04.2015 року в урочищі Стусово Прибузького лісництва, та що автомобіль ОСОБА_6 був залишений в с. Лука - Мелешківська, урочище Стусово Прибузького лісництва Вінницького району. Пізніше їм стало відомо, що з автомобіля було викрадено дизпаливо, та що крадіжку 50 літрів дизпалива вчинив ОСОБА_4 .
Також вина обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст.185 КК України підтверджується іншими доказами по кримінальному провадженню, наданими стороною обвинувачення та дослідженими в судовому засіданні, а саме:
- висновком судово-психіатричного експерта №369 від 17.12.2015 року відповідно до якого ОСОБА_4 на час скоєння правопорушення на хронічне душевне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності.На час скоєння злочину ОСОБА_4 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_4 на хронічне душевне захворювання не страждає, перебуває поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності. Він є особою з легкою розумовою відсталістю ступеня легкої дебільності генетично обумовленою (синдром Мартіна-Белла) з поведінковими порушеннями. В теперішній час ОСОБА_4 може усвідомлювати свої дії та керувати ними.Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 не потребує;
- двома протоколами огляду місця події від 04.04.2015 року, відповідно до яких було оглянуто місце вчинення кримінального правопорушення;
- постановою від 04.04.2015 року про приєднання по справі речових доказів, відповідно до якої речовими доказами є дві каністри ємкістю одна 30 літрів, інша 20 літрів із дизельним паливом в середині, оглянуті протоколом огляду місця події від 04.04.2015 року;
- розпискою про отримання потерпілим вищезазначених речових доказів;
- довідкою від 25.05.2015 року про вартість дизельного палива станом на 04.04.2015 року;
Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, як умисне, таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що він офіційно не працює, являється інвалідом з дитинства 3 групи безстроково, не одружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд встановив щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданого збитку в ході досудового розслідування.

Обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих вину обставин, і водночас відомості, які характеризують особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого злочину, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе виключно за умови ізоляції від суспільства та йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення передбаченого санкцією ч.1 ст. 185 КК України.

Оскільки ОСОБА_4 не відбувши покарання повністю по вироку Тиврівського районного суду Вінницької області від 11.08.2011 року вчинив даний злочин в період строку на який він був звільнений умовно-достроково від відбування покарання позбавлення волі (невідбутий строк 1 рік 7 місяців 15 днів) відповідно до ухвали Літинського районного суду Вінницької області від 10.06.2014 року, тому суд вважає, що на підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання ОСОБА_4 необхідно частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 11.08.2011 року.

При розгляді даного кримінального провадження суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно статті 6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Визначене покарання обвинуваченому на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства, правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Речові докази, а саме дві каністри ємкістю одна 30 літрів, інша 20 літрів із дизельним паливом в середині, які передані потерпілому ОСОБА_6 , слід залишити у власності потерпілого ОСОБА_6 .

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого не застосовувались, клопотань про їх застосування до суду не надходило.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід рахувати з дня затримання по виконанню даного вироку.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд -

З А С У Д И В:

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання по вироку Тиврівського районного суду Вінницької області від 11.08.2011 року, від відбування покарання позбавлення волі по якому ОСОБА_4 ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 10.06.2014 року був звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 7 місяців 15 днів та остаточно призначити до відбування ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки 2 (два) місяці.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня його затримання по виконанню давного вироку.
Речові докази: дві каністри ємкістю одна 30 літрів, інша 20 літрів із дизельним паливом в середині, які передані потерпілому ОСОБА_6 , залишити у власності потерпілого ОСОБА_6 .

Вирок суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору.

Суддя: