УХВАЛА
підготовчого судового засідання
29 червня 2016 року м. Львів
Суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, що внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000967 від 01 квітня 2016 року , -
В С Т А Н О В И В:
Згідно змісту обвинувального акта, затвердженого прокурором 28 квітня 2016 року,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Пологи Запорізької області, українцю, громадянину України, не одруженому, не працюючому, раніше судимому, 22.07.2011 року Шевченківським районним судом м Києва за ч.1 ст. 187 КК України,який у відповідності до вимог ст. 89 КК України визнається таким, що не має судимості, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 та перебуваючому за адресою : АДРЕСА_2

11 квітня 2016 року повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України.
Як зазначено в обвинувальному акті: «... ОСОБА_3 , будучи раніше судимим, судимість за які у встановленому законом порядку не погашена та не знята, 31.03.2016 року, близько 05:30 хв. , перебуваючи біля будинку № 44, що по вул. Сахарова у м. Львові, маючи прямий умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, шляхом розбиття вікна робочих дверей водія автомобіля марки ВАЗ 2106, в кузові чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 1985 року випуску, який належить ОСОБА_4 , проник у салон автомобіля , після чого почав штовхати вказаний транспортний засіб до дороги по вул. Сахарова у м. Львові, де зупинившись пошкодив проводи запалювання, маючи намір завести двигун транспортного засобу, однак після декількох спроб , ОСОБА_3 не вдалося цього зробити. Через деякий час, повз автомобіль марки ВАЗ 2106, проїзжав автомобіль аварійної служби та в подальшому за проханням ОСОБА_3 водій аварійного автомобіля за допомогою буксировочного тросу відтягнув автомобіль марки ВАЗ 2106 до гаражів , що по вул. Кн. Ольги у м. Львові, де і залишив…».
Згідно висновку експерта № 9/253 від 26.04.2016 року, сума завданої шкоди потерпілому становить 20 740,08 грн.
Прокурор та слідчий вважають, що таким чином встановлена достатність підстав для обвинувачення ОСОБА_3 у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненого повторно, тобто у скоєнні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Сторона обвинувачення - прокурори
Львівської місцевої прокуратури № 3
ОСОБА_5
ОСОБА_6

Учасники кримінального провадження:
потерпілий ОСОБА_4
представник потерпілого - адвокат ОСОБА_7
Обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, що внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000967 від 01 квітня 2016 року, поступили до Франківського районного суду м. Львова від керівника Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_8 та передані для розгляду судді, визначеному у порядку, передбаченому ст.. 35 КПК України 10 червня 2016 року.
Відповідно до ухвали судді від 13 червня 2016 року призначено підготовче судове засідання з розгляду обвинувального акта та вирішення питань, передбачених ст. ст. 314 316 КПК України.
Підготовче судове засідання перенесено з ініціативи суду, оскільки надані прокурором матеріали, позбавили суд можливості встановити особу підозрюваного та вирішити ряд інших питань, які суд, виходячи із вимог ст.314 316 КПК України зобов`язаний з`ясувати.
У черговому судовому засіданні, в ході вирішення питань про можливість призначити обвинувальний акт до судового розгляду, встановлено, що обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідають вимогам процесуального законодавства, і зокрема ст. 291 КПК України, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України є наслідком повернення прокурору.
Так, в обвинувальному акті, а саме в анкетних відомостях потерпілого не вказано його місце народження, а у анкетних даних підозрюваного не вказано його місце проживання, що прямо суперечить змісту обвинувального акта, який визначений ст. 291 КПК України.

Крім того, відповідно до ст.. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Відповідно до п. 13 ст. 3 КПК України, обвинувачення є твердженням про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Однак у даному обвинувальному акті відсутні будь які дані щодо процесуального статусу ОСОБА_3 , а встановлене досудовим розслідуванням не є тотожним поняттю ,- обвинувачення.
Слідуючи даній логіці, законодавець у ст. 314 КПК України закріпив однозначне становище особи, відносно якої до суду скеровано обвинувальний акт та зазначив, що підготовче судове засідання відбувається за участю обвинуваченого. Проте, виходячи із змісту розглядуваного обвинувального акту, процесуальне становище ОСОБА_3 не визначено, як не визначено і те, в чому він обвинувачується.
За даних обставин, обвинувальний акт не відповідає п. 5 ч. 2 ст. 291 КК України, згідно якого, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті ( частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Враховуючи, що згідно ст. 89 КК України, ОСОБА_3 вважається таким, що не має судимості, необґрунтованою в обвинувальному акті є кваліфікація за ч. 2 ст. 289 КК України.
Відсутність формулювання обвинувачення та невідповідність кваліфікації дій ОСОБА_3 встановлена на підставі змісту обвинувального акта, фактичних обставин викладених у ньому та диспозиції статті інкримінованого кримінального правопорушення. Так, досудовим розслідуванням та прокурором в обвинувальному акті не викладені фактичні обставини кримінального провадження в їх розумінні, передбаченому п. 5 ч. 2 ст. 291 та ст. 91 КПК України і це перешкоджає суду призначити обвинувальний акт до судового розгляду.
Також, обвинувальний акт поданий до суду не прокурором, який здійснює повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, а керівником Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_8 , що суперечить вимогам ст. 40 КПК України, згідно якої: слідчий подає обвинувальний акт на затвердження прокурору, у даному випадку прокурору ОСОБА_5 , а останній відповідно до вимог ст.. 36 КПК України, повинен скерувати його до суду. Разом з тим, прокурор Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_5 покладені на нього обов`язки звернутися до суду з обвинувальним актом не виконав. До суду звернулася особа, процесуальні права та обов`язки якої, у даному кримінальному провадженні, не підтверджені.

Покликання керівника Львівської місцевої прокуратури № 3 у супровідному листі на ст. 283 КПК України, є безпідставним, оскільки стосується прокурора призначеного у порядку, передбаченому ст. 37 КПК України, який зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну із дій, передбачених ч. 2 ст. 283 КПК України, а покликання на ст. 291 вказаного Кодексу недоречне, оскільки дана норма закону не передбачає жодних дій за виключенням, передбачених ч.3 вказаної норми закону, проте така стосується слідчого та прокурора, призначеного у порядку ст. 37 КПК України.

Як вбачається із розписки про отримання копії обвинувального акта, дата його вручення 28 квітня 2016 року. Обвинувальний акт складений та затверджений 28 квітня 2016 року, а до суду матеріали передані наручно тільки 09 червня 2016 року, тобто через 41 ( сорок один) день після затвердження обвинувального акту, що суперечить ст. 293 КПК України, згідно якої прокурор зобов`язаний вручити під розписку копію обвинувального акта одночасно з передачею обвинувального акта до суду.
При цьому підозрюваний у цей час утримувався у слідчому ізоляторі, як такий до якого обрано запобіжний захід тримання під вартою.

Недотримання вказаних вище вимог процесуального законодавства, призвело до порушення розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України та порушення прав ОСОБА_3 , передбачених ч. 1 ст. 21 КПК України на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, а також конституційних прав, передбачених ст. 28, 29,33, 62 Конституції України, а також ст. ст. 5, 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» згідно з якою, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В судовому засіданні, прокурор орієнтував суд на прийняття рішення про призначення матеріалів судового провадження до судового розгляду, не зважаючи на очевидність невідповідності обвинувального акта вимогам процесуального законодавства. Сторона захисту та підозрюваний ОСОБА_3 після дослідження питань, передбачених ст. ст. 314 - 316 КПК України прийшли до висновку, що обвинувальний акт не може бути призначено до судового розгляду з підстав його невідповідності вимогам закону.

Заслухавши думку учасників процесу, співставивши їх з фактичним змістом обвинувального акта, є очевидною його невідповідність вимогам процесуального законодавства, його пряма невідповідність ст. 91 та п. 3 та п. 5 ч.2 ст. 291 КПК України, а тому, за даних обставин, обвинувальний акт не може бути предметом судового розгляду та відповідно до вимог ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору для приведення його у відповідність вимогам закону.

Крім цього, в ході вирішення питань, передбачених ч. 3 ст. 315 КПК України, судом встановлено, безпрецедентний факт порушення процесуальних та Конституційних прав ОСОБА_3 збоку слідчого та прокурора, щодо обмеження його свободи та вільного пересування, шляхом звернення до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке подано з порушенням вимог кримінально процесуального Кодексу.

Так, обвинувальний акт складено слідчим ОСОБА_9 , затверджено прокурором ОСОБА_5 та його копію вручено ОСОБА_3 і його захиснику 28 квітня 2016 року, тобто досудове розслідування завершено.

Незважаючи на дану обставину, прокурор ОСОБА_6 погодив клопотання слідчого ОСОБА_9 від 09 червня 2016 року про продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже, таке клопотання підготовлено слідчим, погоджено з прокурором та скеровано до суду в супереч вимогам процесуального законодавства, що достеменно було відомо і слідчому ОСОБА_9 і прокурору ОСОБА_6 , оскільки навіть витягом з ЄРДР підтверджується, що станом на травень 2016 року матеріали кримінального провадження «…направлено до суду з обвинувальним актом 29 квітня 2016 року…». Однак, обвинувальний акт скерований до суду керівником Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_8 09 червня 2016 року , тобто у той же день, що і клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Результатом розгляду клопотання є ухвала слідчого судді від 09 червня 2016 року у судовому провадженні № 1 кс/465/660/16 (судова справа № 465/2118/16 к) про продовження ОСОБА_3 строку тримання під вартою до 08 серпня 2016 року.

Дана ухвала адвокатом ОСОБА_7 в апеляційному порядку не оскаржена та набрала законної сили.

Відтак, ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у спосіб, що суперечить встановленому процесуальним Законом порядку та цим самим порушено його конституційні права та права, передбачені ст. 5 і ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

З огляду на викладене, вважаю за доцільне відреагувати на дії прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , а також слідчого ОСОБА_9 щодо несвоєчасного звернення до суду з обвинувальним актом у даному кримінальному провадженні та безпідставним зверненням до слідчого судді з клопотанням про продовження строку тримання під вартою та неналежне виконання обов`язків захисника - адвокатом ОСОБА_7 , шляхом письмового повідомлення органів, що згідно із законом уповноважені притягнути до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ст. 113 - 114 КПК України та з метою забезпечення ОСОБА_3 прав, передбачених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», для приведення обвинувального акта у відповідність вимогам процесуального Закону, та вирішення питання правомірності застосування запобіжного заходу, слід встановити строк, який не може перевищувати 3 ( трьох) днів з часу закінчення строку на апеляційне оскарження проголошеної ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 26, 91, 110, 113 -114 214, 284, 291, 314 - 316,368, 369, 370 КПК України,-

У Х В А Л И В:

Матеріали обвинувального акта у кримінальному провадженні 0000967 від 26 вересня 2014 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повернути прокурору Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 для приведення їх у відповідність вимогам, передбаченим п.13 ч. 1 ст.3, ст. 91, ст. 110, п. 3 та п. 5 ч. 2 ст.. 291 КПК України.

Встановити строк на приведення обвинувального акта у відповідність до вимог процесуального законодавства, який не може перевищувати 3 (трьох) днів з часу закінчення строку на апеляційне оскарження даної ухвали.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області протягом семи днів з дня її оголошення через суд, який ухвалив судове рішення.

Суддя ОСОБА_10