УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю сторін судового провадження:

заявника/захисника ОСОБА_3 ,

засудженого/особи в

інтересах, якої подано заяву ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання ОСОБА_3 про вирішення питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникли при виконанні вироку у рамках кримінального провадження № 0000808 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України, -

в с т а н о в и в:
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 29.09.2015 року затверджено угоду про визнання винуватості та ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України й відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України призначено покарання у виді 5 (п`яти) року позбавлення волі з конфіскацією незаконно виготовленої продукції, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців та покладенням обов`язків з числа регламентованих ст. 76 КК України. Арешт накладений ухвалами слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_6 від 26.06.2015 року у справах № 755/9035/15-к, 1-кс/755/2575/15 та 755/9035/15-к, 1-кс/755/2576/15, скасовано. Речові докази: 39 600 гривень повернути власнику визначеному у постанові старшого слідчого управління ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_7 від 18.09.2015 року у рамках кримінального провадження внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000808 від 18.09.2015 року; марки акцизного збору пляшки горілки обклеєні марками акцизного збору перелічені у постанові старшого слідчого управління ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_7 від 17.09.2015 року у рамках кримінального провадження внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000808 від 18.09.2015 року, - залишено у власності ТОВ «Логістик».

10.11.2015 року до суду надійшло дане клопотання, у зв`яку з тим, що судом не було вирішено питання про долю речових доказів у провадженні - грошових коштів в сумі 17 000 грн., які належать ОСОБА_4 , а тому, з урахуванням норм ст.ст. 537, 539 КПК України та безпосередніх положень ст. 100 цього Кодексу, які належить повернути володільцю ОСОБА_4 .

У судовому засіданні заявник клопотання підтримав у повному обсязі, просив задовольнити зі вказаних в останньому підстав.

Засуджений/особа в інтересах, якої подано заяву, клопотання підтримав, просив задовольнити та зауважив, що дійсно у нього було вилучено слідчим особисті кошти у сумі 17 000 грн.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що не заперечує проти задоволення заяви, адже дійсно згідно постанови слідчого від 26.06.2015 року у засудженого було вилучено його особисті кошти у сумі 17 936 грн.

На підтвердження цих даних прокурорм також було надано відповідну постанову слідчого від 26.06.2015 року.

Тож, суд, вивчивши наявні матеріали, заслухавши думки учасників процесу, приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів справи/провадження та встановлено у судовому засіданні, вироком суду м. Києва засудженому було призначено остаточне покарання у виді 5 (п`яти) року позбавлення волі з конфіскацією незаконно виготовленої продукції.

Конфіскація майна за цим вироком суду, зокрема за ч. 2 ст. 199 КК України, не застосовувалася.

Частиною 1 статті 539 КПК України регламентовано, що питання, які виникають … після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) … органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку подається до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктом 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу.

У судовому засіданні встановлено, що 24.06.2015 року під час обшуку житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_4 вилучено та визнано речовими доказми грошові кошти у сумі 17936 грн.

Вироком суду від 29.09.2015 року питання щодо цих грошових коштів врегульовано не було, оскільки прокурор постанови слідчого від 26.06.2015 року про визнання їх речовими доказами не надавав.

У відповідності до положень ст. 100 КПК України при відсутності підстав для конфіскації гршових коштів, останні мають бути повернуті власнику (законному володільцю).

Згідно положень ст. 41 Конституції України, право приватної власності є непорушним.

Окрім того, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Таким чином, клопотання заявника підлягає задоволенню, адже лише у даний спосіб буде забезпечено ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, а дані речові докази, як-то грошові кошти, поверненню власнику зі скасуванням їх арешту, оскільки, на цей час, власник даного майна фактично позбавлений права користування власністю, що є не припустимим.

Керуючись ст. ст. 1-29, 100, 369-372, 376, 537, 539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Клопотання - задовольнити.

Вирішити питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникли при виконанні вироку у рамках кримінального провадження № 0000808 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України в частині речових доказів, а саме скасувати арешт грошових коштів у сумі 17 936 гривень та повернути їх , власнику - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва протягом 7 днів з дня її оголошення.
Суддя: ОСОБА_1