Справа № 551/138/15-к
У Х В А Л А
іменем України
15 жовтня 2015 року Шишацький районний суд Полтавської області в особі головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , законного представника особи, щодо якої внесено клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_5 , особи, щодо якої внесено клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_6 , представника органу опіки та піклування ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Шишаки клопотання старшого слідчого СВ Шишацького РВ УМВС України в Полтавській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_8 про застосування примусових заходів виховного характеру стосовно неповнолітньої:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Байрак Великобагачанського району, жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, не одруженої, не судимої, учениці 10 класу Великобузівської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів,
за фактом нанесення ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень при перевищенні меж необхідної оборони, -
В С Т А Н О В И В:
Відповідно до клопотання слідчого про застосування до неповнолітньої примусових заходів виховного характеру, неповнолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи особою, яка не досягла віку кримінальної відповідальності, 11.09.2014 року близько 22 години, перебуваючи в домогосподарстві за місцем фактичного проживання в селі Бухуни Шишацького району Полтавської області, з метою припинення сварки, що виникла між її матір`ю ОСОБА_5 та її колишнім співмешканцем ОСОБА_9 , та з метою перешкодити ОСОБА_9 забрати малолітнього сина ОСОБА_10 , перевищуючи межі необхідної оборони, діючи з прямим умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , взяла з кухні ніж та нанесла один удар ножем в область живота ОСОБА_9 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення черевної стінки з ушкодженням тонкого кишківника, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як такі, що спричинити смерть.
За змістом клопотання вказані дії неповнолітньої ОСОБА_6 містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.124 КК України.
В зв`язку з цим слідчий, за згодою прокурора порушив перед судом клопотання про застосування до неповнолітньої ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі під нагляд педагогічному колективу Великобузівської загальноосвітньої шкоди 1-3 ступенів строком на 1 рік.
Допитана в судовому засіданні в присутності законного представника ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_4 неповнолітня ОСОБА_6 вину у вчиненні суспільно - небезпечного діяння не визнала і показала, що вона проживала в селі Бухуни Шишацького району Полтавської області разом з своєю матір`ю ОСОБА_5 а також молодшим братом ОСОБА_10 , сестрою ОСОБА_11 , співмешканцем матері ОСОБА_12 та його племінницею ОСОБА_13 .
11.09.2014 року близько 22 години вона почула, що до будинку під`їхав автомобіль. Після цього почула стукіт у двері. По голосу впізнала, що у двері стукає колишній співмешканець матері ОСОБА_9 , який хотів забрати свого сина. Мати не хотіла впускати ОСОБА_9 , не відкривала двері та казала, щоб він приїхав вдень і тверезий. Тоді ОСОБА_14 вибив двері, підбіг до співмешканця матері ОСОБА_12 і вдарив його. Коли ОСОБА_15 впав, до нього підійшов ОСОБА_16 на прізвисько « ОСОБА_17 » і держав його, а ОСОБА_9 став кричати на матір, схопив її за плечі та вимагав віддати йому сина ОСОБА_18 . Коли мати сказала, що ОСОБА_18 уже спить, ОСОБА_9 став ломитися в залу, кричав та ображав матір, а коли вона виштовхувала його з кімнати у веранду ОСОБА_9 почав її бити та тягати за волосся. Потім до будинку зайшли ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . ОСОБА_9 підбіг до ОСОБА_12 схопив його за шию та вимагав сказати де його син. При цьому ОСОБА_14 питав ОСОБА_15 де ОСОБА_21 . ОСОБА_15 в цей час утримували ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . Коли ОСОБА_24 сказав, що ОСОБА_21 вже спить, ОСОБА_9 знову вломився в залу, схопив однією рукою її матір ОСОБА_5 , за волосся, а іншою бив кулаком по голові, по обличчю і по ребрах. Ажажа намагався його заспокоїти, але він нікого не слухав. З метою злякати ОСОБА_9 та змусити його припинити бити матір, вона пішла на кухню, схопила з столу кухонний ніж і стала на дверях у кімнату, де спав її брат ОСОБА_21 , тримаючи у правій руці кухонний ніж. ОСОБА_9 почав її штовхати, обзивав «шалавою», погрожував, а потім замахнувся, щоб вдарити. Вона ухилилась, а ОСОБА_9 став прориватися в кімнату. Як сталося, що ніж, який вона тримала у руці, опинився у животі ОСОБА_9 вона не пам`ятає так як була дуже схвильована. Після цього вибігла на вулицю і сховалась за туалетом. ОСОБА_9 припинив сварку та бійку і разом з ОСОБА_23 , ОСОБА_22 та ОСОБА_25 сіли в машину і поїхали в невідомому напрямку. ОСОБА_9 і раніше неодноразово бив її матір ОСОБА_5 та її.
З пояснень неповнолітньої ОСОБА_6 , її законного представника ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_12 вбачається , що 11.09.2014 року приблизно о 22 годині 30 хвилин в селі Бухуни Шишацького району Полтавської області громадяни ОСОБА_9 та ОСОБА_16 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, всупереч волі господарів будинку шляхом вибивання вхідних дверей протиправно проникли в житловий будинок, де проживала колишня співмешканка ОСОБА_9 ОСОБА_5 , її неповнолітні діти ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , співмешканець ОСОБА_12 та його племінниця ОСОБА_29 .. В будинку ОСОБА_9 вдарив ОСОБА_12 , який упав на підлогу. Потім ОСОБА_9 став кричати на ОСОБА_5 , вимагав віддати йому малолітнього сина ОСОБА_30 , який у цей час спав в іншій кімнаті. Після того, як ОСОБА_5 , відмовилась віддати йому сина та сказала, щоб ОСОБА_9 приїхав за ним вдень та тверезий, ОСОБА_9 почав її бити, тягати за волосся, ображати. В цей час ОСОБА_16 утримував ОСОБА_12 не даючи йому можливості захистити ОСОБА_5 . Після цього в будинок зайшли також ОСОБА_26 , який допомагав ОСОБА_23 утримувати ОСОБА_15 , та ОСОБА_27 , який намагався заспокоїти ОСОБА_9 .
ОСОБА_9 , не реагуючи на умовляння ОСОБА_5 . ОСОБА_27 , та ОСОБА_6 продовжував кричати та вимагав віддати йому сина. При цьому продовжував вчиняти насильницькі дії по відношенню до ОСОБА_5 , бив її та тягав за волосся.
Усвідомлюючи, що іншим способом примусити ОСОБА_9 припинити протиправні дії неможливо, неповнолітня ОСОБА_6 взяла на кухні кухонний ніж та тримаючи його в руці стала на вході до кімнати, де в цей час спав малолітній ОСОБА_10 та не впускала туди ОСОБА_9 . При цьому вона вимагала від ОСОБА_9 припинити побиття її матері. ОСОБА_9 , не припиняючи протиправні дії, став ображати неповнолітню ОСОБА_6 , а потім замахнувся на неї кулаком, намагаючись вдарити. Неповнолітня ОСОБА_6 ухилилась від удару та нанесла удар ножем, який тримала в руках, у живіт ОСОБА_9 . Відразу після цього вона вибігла з будинку та сховалася за туалетом, і вийшла звідти тільки після того, як ОСОБА_14 та інші вийшли з будинку та поїхали.
Суд піддає критичній оцінці показання неповнолітньої ОСОБА_6 в тій частині, що вона не пам`ятає яким чином ніж, який вона тримала у руках, опинився в животі у ОСОБА_9 , оскільки в ході досудового слідства у своїх поясненнях, а також при проведенні комплексної судової психолого-психіатричної експертизи ОСОБА_6 стабільно та послідовно вказувала, що саме вона нанесла удар ножем в область живота ОСОБА_9 .
З урахуванням висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, відповідно до якого ОСОБА_6 «активно, логічно будує свою захисну лінію, намагається факти викладати в вигідному для себе світлі. Так намагається переконати, що не пам`ятає, як наносила удар ножем потерпілому, на зауваження експертів, що в своєму поясненні вона розповідала про це, підекспертна починає говорити неохоче. Складається враження, що вона не хоче розповідати про це», зміну показань неповнолітньої ОСОБА_6 суд визнає способом захисту та при оцінці обставин події до уваги не приймає.
Відповідно до ч.1 ст.36 КК України дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної та достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони, визнаються необхідною обороною. Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.
Згідно з ч.5 ст.36 КК України не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає.
Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_26 , які виразились у протиправному насильницькому проникненні у житловий будинок ОСОБА_5 , нападі ОСОБА_9 та ОСОБА_16 на ОСОБА_12 та наступному нанесенні побоїв ОСОБА_5 та її співмешканцю ОСОБА_12 мають чіткі ознаки протиправного насильницького вторгнення у житло, а також нападу групи осіб.
Суд визнав доведеним, що в обстановці, яка склалася, враховуючи інтенсивність та характер протиправних дій ОСОБА_9 , ОСОБА_16 та ОСОБА_26 , які перебували у стані алкогольного сп`яніння, ту обставина, що ОСОБА_9 раніше неодноразово бив її матір та її саму, на її вимогу припинити бійку та на намагання ОСОБА_27 заспокоїти ОСОБА_9 той не реагував, неповнолітня ОСОБА_6 мала достатні підстави сприймати загрозу заподіяння їй шкоди та заподіяння шкоди її матері ОСОБА_5 , як реальну, тому вона, оцінивши конкретну обстановку, вчинила на її думку, необхідні і достатні дії для негайного припинення посягання.
Даний висновок суду підтверджується і актом комплексної психолого-психіатричної експертизи №533 від 27.10.2014 року, відповідно до якого, дії неповнолітньої ОСОБА_6 не носили характер автоматизованих, вони були доцільні і раціональні. Поведінка досліджуваної після інкримінованого їй діяння також була адекватною, тобто, відповідала вимогам ситуації, що склалася. (а.с.132)
Оцінивши відповідність дій захисту та нападу, характер небезпеки, що загрожувала ОСОБА_6 та її матері ОСОБА_5 , обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема, раптовість протиправного проникнення в житло та нападу, фізичні дані осіб, які вчинили дані протиправні дії, факт перебування нападників у стані алкогольного сп`яніння, ту обставину, що раніше ОСОБА_9 неодноразово застосовував щодо ОСОБА_6 та щодо її матері ОСОБА_5 фізичну силу, зокрема, в ході проведення судової психолого-психіатричної експертизи ОСОБА_6 вказувала, що восени 2013 року ОСОБА_9 також приїжджав з друзями та дуже побив її матір та її саму, суд вважає, що за встановлених в судовому засіданні обставин перевищення меж необхідної оборони з боку неповнолітньої ОСОБА_6 допущено не було.
Аналізуючи обставини спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , суд керується також роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.5 постанови від 26 квітня 2002 року №1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону», згідно з якими, щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини. Якщо суд визнає, що в діях особи є перевищення меж необхідної оборони, у вироку слід визначити, у чому саме воно полягає.
Згідно з ч.3 ст.36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу.
На відміну від інших діянь, пов`язаних з заподіянням шкоди іншій людині, оборона є природною реакцією громадянина на реальну загрозу, що виникла для охоронюваних законом інтересів. Основною ознакою перевищення меж необхідної оборони є явна невідповідність між захистом і посяганням, тобто, ця невідповідність має бути різко не співпадаючою, відкритою, наявною, безспірною, очевидною.
За наслідками судового розгляду суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати дії неповнолітньої ОСОБА_6 такими, що явно не відповідають характеру та ступеню тяжкості протиправного посягання ОСОБА_9 .
За таких обставин суд дійшов висновку про правомірність дій неповнолітньої ОСОБА_6 , яка, перебуваючи у стані необхідної оборони, тобто, діючи з метою захисту своїх, охоронюваних законом прав та інтересів та охоронюваних законом прав та інтересів своєї матері ОСОБА_5 , її співмешканця ОСОБА_12 , малолітнього брата ОСОБА_10 спричинила ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження.
Оскільки неповнолітня ОСОБА_6 , заподіюючи ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, діяла в стані необхідної оборони, вчинене нею діяння не підпадає під ознаки злочину, передбаченого ст.124 КК України.
Зазначені обставини виключають можливість застосування до неповнолітньої ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру.
Клопотання захисника неповнолітньої ОСОБА_6 про визнання недопустимими доказами результатів проведення такої слідчої дії як відтворення обстановки та обставин події злочину, оскільки в ході даної слідчої дії неповнолітня ОСОБА_6 мала статус свідка, а в подальшому органом досудового розслідування її звинувачено у вчиненні злочину, передбаченого ст.124 КК України, суд відхиляє, оскільки, як вбачається з матеріалів провадження неповнолітня ОСОБА_6 після проведення даної слідчої дії не набувала статусу підозрюваної чи обвинуваченої.
Відповідно до ч.1 ст.501 КК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання:
1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння;
2) чи вчинене це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до досягнення віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння;
3) чи слід застосовувати до нього примусовий захід виховного характеру, і якщо слід, то який саме.
Згідно з вимогами ч.2 ст.501 КПК України у випадку, якщо під час судового розгляду не буде доведено що мало місце суспільно небезпечне діяння, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову у застосування примусових заходів виховного характеру і закрити провадження.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.36 КК України, ст.ст. 498-501 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Шишацького РВ УМВС України в Полтавській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_8 про застосування примусових заходів виховного характеру стосовно неповнолітньої ОСОБА_6 - відмовити.
Кримінальне провадження закрити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області протягом 30 днів з дня її проголошення.

Головуючий: