Справа № 461/3337/15-к
Провадження № 1-кс/461/1968/15
Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю скаржників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , прокурора - ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні клопотання про арешт тимчасово вилученого майна не пізніше наступного робочого дня та неповерненні тимчасово вилученого майна володільцеві,
в с т а н о в и в :
23 березня 2015 року до слідчого судді із скаргою звернувся адвокат ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , в якій просять поновити строк на звернення із скаргою, визнати бездіяльність старшого слідчого СВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_6 та процесуального прокурора ОСОБА_5 , яка полягає у невнесенні погодженого з прокурором (чи самостійно прокурором) до слідчого судді клопотання про арешт тимчасово вилученого майна не пізніше наступного робочого дня (16 квітня 2014 року) та у неповерненні цього тимчасового вилученого майна його володільцеві, протиправною. Враховуючи, що всі призначені експертні дослідження автомобіля марки «Рено Трафік» д.н.з. НОМЕР_1 , на даний час закінчені, зобов`язати слідчого, процесуального прокурора внести клопотання про арешт майна до суду або винести постанову про негайне повернення на відповідальне зберігання тимчасового вилученого майна ОСОБА_3 .
В судовому засіданні скаржники внесену скаргу підтримали, надали пояснення, аналогічні до викладених у такій та просили скаргу задоволити.
Прокурор та слідчий, кожен окремо, в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечили, надали пояснення про те, що по вказаному автомобілю необхідно провести експертизу, а тому автомобіль не може бути повернутий ОСОБА_3 .
Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали скарги, приходжу до висновку, що скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Частиною 1 п.1 ст.303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.
Встановлено, що ОСОБА_3 є володільцем транспортного засобу марки «Рено Трафік», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а відтак, належним носієм права на подання вказаної скарги.
Як вбачається із протоколу огляду від 15 квітня 2014 року, автомобіль мари «Рено Трафік» р.н. НОМЕР_1 , по закінченню огляду був направлений на майданчик тимчасового утримання (а.с.26-28).
17 квітня 2014 року слідчим суддею Галицького районного суду м. Львова було винесено ухвалу, якою надано тимчасовий доступ слідчому СВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_6 до автомобіля марки «Renault Trafic» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , який проживає: АДРЕСА_1 з можливістю вилучити його з подальшим поміщенням на майданчик тимчасового утримання, що за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.29).
17 квітня 2014 року слідчим СВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_6 винесено постанову про визнання транспортного засобу речовим доказом та подальше його зберігання відносно автомобіля марки «Рено Трафік» д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.31-32).
18 квітня 2014 року слідчим СВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_6 винесена постанова про визнання документа речовим доказом та подальше його зберігання стосовно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.30).
Згідно ч.2 ст.100 КПК України, речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
У відповідності до положень ч.5 ст.237 КПК України, слідчому дозволяється вилучення речей і документів, які мають значення для кримінального провадження.
Згідно ч.1 ст.159 КПК України, тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та, у разі прийняття відповідного рішення слідчим суддею, судом, вилучити їх (здійснити їх виїмку).
В ухвалі слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів має бути зазначено назва, опис, інші відомості, які дають можливість визначити речі і документи, до яких повинен бути наданий тимчасовий доступ (п.5 ч.1 ст.164 КПК України).
Окрім того, отримавши тимчасовий доступ до речей і документів з можливістю вилучення, слідчим не порушено вимоги ст.ст.167, 169, 171 КПК України, оскільки останній, скориставшись таким видом забезпечення кримінального провадження як тимчасовий доступ, передбачений ст.159 КПК України, отримав дозвіл слідчого судді на такий доступ з можливістю вилучення вищезгаданих речей та документів, що виключає необхідність звернення до слідчого судді з клопотанням про накладення на них арешту.
Згідно ч.1 ст.306 КПК України скарга на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.318-380 КПК України, з урахуванням положень цієї глави.
Відповідно до ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Незважаючи на зазначені положення КПК України представником особи, яка подала скаргу під час розгляду такої у суді не надано відомостей та доказів, які б підтверджували доводи, викладені у скарзі, доводи скаржника спростовано матеріалами кримінального провадження в своїй сукупності.
Відповідно до ч. 1 ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала, яка згідно ч.2 цієї статі може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмовити у задоволенні скарги.
З огляду на викладене, приходжу до висновку про відмову в задоволенні скарги.
Керуючись ст.55 Конституції України, ст.ст. 303-307 КПК України, слідчий суддя,-
у задоволенні скарги - відмовити.
Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1