Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Справа № 1 -454/2010р.
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2010р. Бориспільський міськрайонний суд Київської області

у складі головуючого судді Завірюхи О.В.

при секретарі Алфімовій І.М.

з участю прокурора Бутовича О.І., Рифи Н.В.

представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_1М

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_2, 10.02.1970р.н., уродженка с. Велика Олександрівка Бориспільського району Київської області, українка, громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працююча, незаміжня, проживаюча за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, засуджена в 2009 Бориспільським міськрайсудом за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання, за ст. 166 КК України,

встановив :

Згідно з вимогами ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані матеріально утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві.

Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя тощо.

Так, з 02.02.10 неповнолітній ОСОБА_3 перебуває на профілактичному обліку служби у справах дітей Бориспільської районної державної адміністрації з приводу проживання дитини у складних життєвих обставинах, в неповній сім'ї, де мати - ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

ОСОБА_2 не працює, зловживає спиртними напоями, має непогашену судимість за вчинення умисного злочину, не створює належних умов для навчання та проживання сина, не цікавиться його навчанням, не вживає жодних заходів виховного характеру спрямованих на виховання неповнолітнього сина в дусі поваги до закону, контролю за його поведінкою та проведенням вільного часу.

Злісне невиконання ОСОБА_2 встановлених законом обов'язків по догляду за неповнолітнім сином ОСОБА_3 призвела до того, що неповнолітній змушений працювати на земельних ділянках чужих людей і таким чином заробляти гроші, які він в подальшому витрачав на продукти харчування, необхідний одяг тощо.

В порушення вищевказаних вимог Закону ОСОБА_2, усвідомлюючи свій обов'язок утримувати та виховувати свого неповнолітнього сина ОСОБА_4, будь-яких заходів з даною метою не вжила, у тому числі не вжила жодних заходів для влаштування на роботу з метою забезпечення належного матеріального утримання сина, а також його фізичного та морального розвитку.

Крім того, злісне невиконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов'язків по догляду за своїм неповнолітнім сином ОСОБА_4, повна відсутність контролю за його поведінкою призвела до того, що неповнолітній ОСОБА_3, використовуючи безпорадний стан потерпілої, вчинив замах на зґвалтування малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

16.09.10за вищевказаним фактом Бориспільською міжрайонною прокуратурою порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ст.15 ч.4 ст.152 КК України.

Бездіяльність ОСОБА_2 щодо виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню неповнолітнього сина ОСОБА_3, відсутність контролю за його дозвіллям і поведінкою, відсутність матеріальної забезпеченості призвела до того, що останній не отримав достатнього для свого фізичного та морального розвитку рівня життя, не виховувався в дусі поваги до прав і свобод інших людей та, як наслідок, вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ст.15, ч.4 ст.152 КК України.

Підсудна ОСОБА_2 в судовому засіданні свою вину в скоєному злочині визнала повністю щиро розкаялась, дала свою згоду слухати справу у відповідності з ч.3 ст.299 КПК України, і суду показала, що проживає разом зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_3. З 2002 вона не працює та зловживає спиртними напоями. Її неповнолітній син ОСОБА_3 на даний час навчається в 9 класі Великоолександрівської загальноосвітньої школи. Вона не контролює навчання сина ОСОБА_4. Однак, від мешканців села їй відомо, що ОСОБА_3 навчається дуже погано, пропускає шкільні заняття та грубо порушує дисципліну в школі. ОСОБА_6 вона не цікавиться взагалі. Крім того вона жодного разу не контролювала його поведінку поза межами школи, оскільки їй не відомо де та с ким ОСОБА_6 проводить свій вільний час. Вона матеріально не забезпечує ОСОБА_6, оскільки не працює.

Приймаючи до уваги повне визнання своєї вини підсудною, суд за пропозицією прокурора та за згодою підсудної, представника неповнолітнього потерпілого, керуючись ст. 299 КПК України, визнав недоцільним дослідження фактичних обставин справи, які не оспорюються, та постановив допитати підсудну та дослідити матеріали справи, які характеризують особу підсудної.

Крім повного визнання вини підсудної її вина підтверджується також зібраними по справі доказами.

Таким чином, оцінюючи в сукупності установлені і перевірені в судовому засіданні докази, суд вважає, що вина підсудної у вчинені інкримінованого їй злочині доведена повністю.

Злісним невиконанням батьками передбачених законом обов'язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки, ОСОБА_2 вчинила злочин передбачений ст. 166 КК України.

Обставини, які помякшують покарання підсудної суд визнає щире каяття та визнання своєї вини, обтяжуючих вину підсудної обставин судом не встановлено.

Суд враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину вважає, що підсудній необхідно обрати покарання у вигляді позбавлення волі.

Обговорюючи питання про вид та міру покарання підсудній ОСОБА_2 суд, виходячи з обставин вчинення злочину, враховуючи особу підсудної, а також те, що вона була засуджена 23.10.2009р. Бориспільським міськрайсудом за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання, 13.04.2010р. постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області їй скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено для відбування покарання, призначеного вироком Бориспільського міськрайонного суду від 23.10.2009р., на час слухання справи в суді дана постанова не виконана. ОСОБА_2 негативно характеризується за місцем проживання, у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, свою вину у вчиненні злочину визнала повністю, а тому суд прийшов до висновку застосувати до ОСОБА_2 покарання у вигляді позбавлення волі на 2 роки та відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України в строк покарання зарахувати частково покарання Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23.10.2009р., призначити ОСОБА_2 остаточне покарання - 5 (пять) років позбавлення волі.

На підставі наведеного, керуючись: ст.ст.323,324 КПК України суд,

присудив:

визнати винною та призначити покарання ОСОБА_2 за ст. 166 КК України 2 (два) роки позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст. 71 КК України в строк покарання зарахувати частково покарання Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23.10.2009р. і за сукупністю вироків призначити остаточно ОСОБА_2 до відбуття покарання 5 (пять) років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_2 змінити з підписки про не виїзд на тримання під вартою в СІЗО №13 Державного департаменту по виконанню покарань в м. Київ та Київській області, взявши її під варту в залі суду.

Вирок протягом 15 діб може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд.

Суддя: