Справа № 362/5510/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/113/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 4 09.02.2016

УХВАЛА
Іменем України
09 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора - ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2015 року, якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 ,

задоволено заяву психоневрологічної лікарні №3 та змінено примусові заходи медичного характеру з примусового лікування у психіатричному закладі з посиленим наглядом на примусове лікування у психіатричному закладі зі звичайним наглядом, та відмовлено в задоволенні клопотання захисника про зміну примусових заходів медичного характеру на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку,-

В С Т А Н О В И Л А:
Постановою Рокитнянського районного суду Київської області від 30 вересня 2009 року до ОСОБА_8 , який вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.121 КК України застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу для стаціонарного лікування з посиленим наглядом.

23 липня 2015 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області звернувся головний лікар Київської міської психоневрологічної лікарні №3 із заявою про зміну ОСОБА_8 раніше установленого примусового лікування в умовах психіатричної лікарні з посиленим режимом нагляду на примусове лікування зі звичайним режимом нагляду.

Під час розгляду даної заяви в судовому засіданні захисник обвинуваченого заявив клопотання про припинення госпіталізації в примусовому порядку та надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2015 року задоволено заяву Київської міської психоневрологічної лікарні №3 і змінено примусове лікування у психіатричному закладі з посиленим наглядом на примусове лікування у психіатричному закладі зі звичайним наглядом.

Цією ж ухвалою було відмовлено в задоволенні заявленого захисником клопотанні про припинення госпіталізації в примусовому порядку та передачу ОСОБА_8 його матері на піклування з лікарським наглядом за місцем проживання.

На вказане рішення захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2015 року та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні подання головного лікаря Київської міської психоневрологічної лікарні №3 про зміну ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, та змінити примусові заходи медичного характеру зі звичайного нагляду на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку по місцю проживання.

В обґрунтування вимог посилається на висновки судово-психіатричної експертизи №386 від 26.08.2015 про те, що компенсація психопатоподібних розладів у ОСОБА_8 була досягнута протягом першого року лікування і на даний час досягнуто максимально-досяжний для даного пацієнта ефект, тому перебування на лікуванні в умовах посиленого режиму є недоцільним. Слід вважати, що на даному етапі ОСОБА_8 потребує інших заходів медичного характеру, зокрема, надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. На думку захисника, цей висновок експерта судом не було взято до уваги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника з приводу поданої апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до приписів ч.3 ст.514 КПК України, розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за поданням представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у передбаченому статтею 95 Кримінального кодексу України та статтею 512 цього Кодексу порядку.

Статтею 95 КК України встановлено, що продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

З матеріалів справи вбачається, що до суду із заявою про зміну режиму примусового нагляду медичного характеру, зокрема, з посиленого нагляду на примусові заходи медичного характеру зі звичайним наглядом, звернувся головний лікар Київської міської психоневрологічної лікарні №3, додавши до заяви висновок комісії лікарів психіатрів, відповідно до якого ОСОБА_8 було діагнозовано - органічне ураження головного мозку травматичного ґенезу (ВЧМТ 2007р) з вираженою емоційно-вольовою нестійкістю, помірно вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням, асоціальною поведінкою (F 06.8).

В заяві зазначалося, що на момент проведення комісії по визначенню термінів примусового лікування та на протязі останнього часу хворий мав стабільний психічний стан, відсутня продуктивна психопатологічна симптоматика, агресивні та аутоагресивні тенденції та відсутня особлива суспільна небезпека, через що представник психіатричного закладу клопотав про застосування щодо ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру зі звичайним наглядом.

В матеріалах справи містяться два висновки комісії лікарів. Згідно висновку комісії лікарів психіатрів №68 від 15.07.2015, ОСОБА_8 потребує заміни примусових заходів медичного характеру з посиленим наглядом на примусові заходи медичного характеру зі звичайним режимом нагляду.

З висновку судово-психіатричного експерта №386 від 26.08.2015, вбачається, що у ОСОБА_8 психічні розлади виражені в такому ступені, що як на момент вчинення злочину, так і на даний час, він усвідомлює свої дії неповною мірою і не може керувати ними. Він потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру згідно ст. 94 КК України примусового лікування в психіатричному стаціонарі з посиленим наглядом (а.с.53 зворот).

Однак, висновки експертної комісії є суперечливими та неоднозначними. У цьому ж висновку так само зазначено і те, що застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового лікування у психіатричній лікарні із посиленим наглядом ОСОБА_8 на даний час не потребує, а потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Відповідно до п.п. 1, 3, 15 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 03.06.2005 № 7 , метою застосування примусових заходів медичного характеру і примусового лікування є: вилікування чи поліпшення стану здоров`я осіб, а також запобігання вчиненню зазначеними особами нових суспільно небезпечних діянь (злочинів).
Визначаючи відповідно до ст. 94 КК України тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння.
Суди повинні застосовувати примусові заходи медичного характеру лише за наявності у справі обґрунтованого висновку судово-медичної експертизи щодо осіб, які вчинили злочин та страждають на хворобу, що може становити небезпеку для здоров`я та життя інших осіб, а також, суди повинні критично оцінювати зазначені висновки з точки зору їх наукової обґрунтованості, переконливості й вмотивованості, оскільки ці висновки є доказами у справі, які не мають наперед установленої сили, не є обов`язковими для суду, але незгода з ними має бути вмотивована у відповідному рішенні суду.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, як законну, обґрунтовану та вмотивовану.
Згідно висновків комісій, стан здоров`я ОСОБА_8 дійсно покращився і питання про зміну режиму примусового медичного нагляду щодо нього є актуальним, однак надання психіатричної допомоги в примусовому порядку амбулаторно, з огляду на вчинений злочин, анамнез життя, його психічний стан та діагноз, може бути передчасним, оскільки стан обвинуваченого ще не був дослідженим за умови надання йому примусового лікування у психіатричному закладі зі звичайним наглядом.
Проте, вирішуючи питання про зміну режиму примусових заходів медичного характеру, на суд покладено обов`язок запобігти вчиненню зазначеною особою нових суспільно-небезпечних діянь. З огляду на матеріали справи, уникнути такого ризику, враховуючи стан здоров`я обвинуваченого можливо, застосувавши примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, про що і клопотав головний лікар Київської міської психоневрологічної лікарні №3.

Що стосується вимог захисника про необхідність скасування подання лікаря медичного закладу, то такі дії суду виключають можливість заміни примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, оскільки із відповідним поданням може звернутися лише представник психіатричного закладу.

Окрім того, колегія суддів зауважує щодо пункту 22 висновку експертної комісії, в якому вона висловила думку доцільності застосування примусових заходів медичного характеру, зокрема, про те, що слід виходити з двох принципів: клінічної обґрунтованості застосованих мір та принципу «мінімальної необхідності».

Відповідно до норм законодавства, експерт не має права давати висновок з юридичних питань: про осудність, неосудність і обмежену осудність, винність, суспільну небезпечність особи, застосування до неї примусових заходів медичного характеру, визначення виду психіатричного закладу, а також про передачу особи на піклування родичам чи опікунам з обов`язковим лікарським наглядом за нею. Вирішення цих питань належить до компетенції суду.

Керуючись ст. 404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2015 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Головуючий:
Судді: