Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/1111/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.12.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0000235 за апеляційною скаргою заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_7 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2015 року, яким

неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоукраїнка Кіровоградської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з базовою середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 20.02.2015 року Світловодським міським судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком надва роки;

- 23.06.2015 року Онуфріївським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 104, 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,

визнано винним та засуджено:

- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Онуфріївськогом районного суду Кіровоградської області від 23.06.2015 року, більш суворим, призначеним за даним вироком, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки з покладенням відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися в кримінально-виконавчу інспекцію для реєстрації.

Вирішено долю речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України

Цим же вироком засуджено ОСОБА_9 , судове рішення щодо якого в апеляційному порядку не оскаржується.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції неповнолітнього ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, за попередньою змовою групою осіб; таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення,

31 травня 2015 року о 11.00 годині, неповнолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з ОСОБА_9 , прийшли на подвір`я домоволодіння АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_10 , який являється опікуном обвинуваченого ОСОБА_8 , в якому зареєстрований та проживає ОСОБА_8 , зі сторони городу та останній виявив, що загубив ключі від вхідних дверей будинку. Після цього, ОСОБА_8 через віконний отвір проник до приміщення житлового будинку, домоволодіння АДРЕСА_1 , та знаходячись в приміщенні вказаного будинку ОСОБА_8 відчинив додаткові вхідні двері, через які потім зайшов ОСОБА_9 . Знаходячись в приміщенні житлового будинку ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 вирішили викрасти майно, належне ОСОБА_10 . Реалізовуючи свій злочинний умисел ОСОБА_8 за попередньою змовою разом з ОСОБА_9 , повторно таємно викрали майно на загальну суму 6445 гривень, після чого з викраденим зникли з місця вчинення злочину та в подальшому розпорядилися викраденим на власний розсуд.

Крім того, 21 червня 2015 року, приблизно о 10 годині 30 хвилин, з метою крадіжки чужого майна, неповнолітній ОСОБА_8 , прийшов до домоволодіння АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_11 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на крадіжку чужого майна, ОСОБА_8 перескочив через хвіртку та підійшов до приміщення житлового будинку даного домоволодіння та через віконний отвір у віконній рамі проник в середину приміщення будинку, звідки з корисливих мотивів, таємно повторно викрав монітор до комп`ютера «Philips», вартістю з урахуванням зносу 1656 гривень, належний ОСОБА_11 . Після цього, ОСОБА_8 з викраденим зник з місця вчинення злочину, та в подальшому викраденим розпорядився на свій розсуд.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Кіровоградської області ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин справи, юридичної кваліфікації дій обвинувачених, просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 змінити у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважати неповнолітнього ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень та засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання більш суворим покаранням призначеним за цим вироком менш суворого покарання призначеного за вироком Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 23.06.2015, остаточно призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі статей 75, 104 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. В резолютивній частині вироку зазначити рішення про цивільний позов, а саме: у повному обсязі задовольнити цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_9 та стягнути з останнього на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 3222 грн. 50 коп. В решті вирок районного суду залишити без змін.

В обґрунтування вимог посилається на те, що судом першої інстанції при постановленні вироку відносно неповнолітнього ОСОБА_8 не дотримано вимоги ч. 3 ст. 104 КК України та роз`яснень, що містяться в абз. 4 п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких іспитовий строк неповнолітньому встановлюється судом тривалістю від одного до двох років, оскільки звільняючи неповнолітнього ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання встановлено іспитовий строк 3 роки. Крім того, вказує на те, що судом при постановленні вироку не виконано вимоги п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК, а саме в резолютивній частині вироку не зазначено рішення про цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 , а лише вказано на необхідність стягнення матеріальної шкоди.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України ґрунтується на сукупності зібраних у кримінальному провадженні допустимих, належних, достовірних і достатніх доказах, досліджених в судовому засіданні й оцінених судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України та відповідає фактичним обставинам справи.

Так, як фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 прокурором в апеляції не заперечується, а тому відповідно до ст. 404 КПК України відсутні апеляційні підстави піддавати сумніву правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень та їх правову кваліфікацію.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, а також за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції призначено в межах санкцій частин 2, 3 ст. 185 КК України, за якими його визнано винним та з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України.

Так, при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості та тяжким.

Характеризуючи особу обвинуваченого, суд прийняв до уваги, що ОСОБА_8 на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного кримінального правопорушення.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом першої інстанції визнано його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину неповнолітнім. Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

З урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винного, наявності обставин, які пом`якшують покарання та відсутності обставин, які його обтяжують, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно призначено покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України.

Разом з цим, зважаючи на обставини кримінального провадження, особу винного та наявності обставин, які пом`якшують покарання, думку потерпілого ОСОБА_10 , який просив не позбавляти волі обвинуваченого, судом першої інстанції, на переконання судової колегії, обґрунтовано зроблено висновок про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_8 без ізоляції його від суспільства із звільненням його від відбування покарання на підставі ст. ст. 75, 104 КК України.

Разом з тим, при визначенні розміру іспитового строку неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_8 тривалістю 3 роки, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність що виразилось в неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту.

Так, статтею 104 КК України регламентовано звільнення від відбування покарання з випробуванням неповнолітніх, зокрема в ч. 3 ст. цієї статті визначено, що іспитовий строк встановлюється тривалістю від одного до двох років.

За наведених вище обставин, колегія суддів знаходить слушними вимоги прокурора в цій частині та вважає за необхідне вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2015 року щодо неповнолітнього ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити.

Крім того, обґрунтованими є і доводи прокурора про те, що суд першої інстанції усупереч вимогам кримінального процесуального закону в резолютивній частині обвинувального вироку не вказав рішення по цивільному позову потерпілого ОСОБА_10 , а лише вказав на необхідність стягнення матеріальної шкоди.

Так, відповідно до ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Також, згідно зі ст. 374 КПК України у резолютивній частині обвинувального вироку зазначається, зокрема, рішення про цивільний позов.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку, суд вказав про необхідність задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 3222 грн. 50 коп. у рахунок відшкодування шкоди, завданої злочином, проте не зазначив про вирішення цивільного позову в резолютивній частині вироку.

Таким чином, колегія суддів визнає за необхідне внести зміни в резолютивну частину вироку, зазначивши, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної шкоди, задовольнити повністю.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області слід задовольнити в повному обсязі , а тому вирок суду першої інстанції щодо неповнолітнього ОСОБА_8 змінити.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України колегія суддів.

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2015 року щодо неповнолітнього ОСОБА_8 змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим: за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки; за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 23.06.2015 року, більш суворим, призначеним за даним вироком, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

В резолютивній частині вироку зазначити, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити повністю.

В решті вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4