Справа № 139/920/15-к

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 листопада 2015 рокуМурованокуриловецький районний суд Вінницької області
в складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кривохиженці, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, неодруженого, працюючого водієм у ПОП «Весна», раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ОСОБА_3 12 серпня 2015 року близько 10-ої години 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Ford Transit», номерний знак НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом в районі будинку № 56 по вул. Леніна в с. Долиняни Мурованокуриловецького району Вінницької області, не переконався у безпечності даного маневру, не звернувся за допомогою до інших осіб, в результаті чого в момент об`єктивної появи в полі зору пішохода ОСОБА_6 , яка рухалась у попутньому напрямку, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу і допустив наїзд на останню.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 від отриманих тілесних ушкоджень померла під час транспортування до медичної установи. Смерть ОСОБА_6 настала від шоку, який розвинувся внаслідок масивної травми грудної клітини, а саме: перелому 1-9 ребер правої половини грудної клітини по скісній лінії від середньо-ключичної лінії та 1-9 ребер по біляхребтовій лінії з розривом пристінкової плеври та розривом міжреберних м`язів по лініях перелому ребер, пошкодження легеневої тканини у верхній частці правого легеня кістковими уламками з внутрішньо-плевральною кровотечею (1,5 літра), перелому 1-5 ребер лівої половини грудної клітини по середньо-ключичній лінії та 1-10 ребер по біляхребтовій лінії з пошкодженням пристінкової плеври по всіх лініях перелому ребер та кровотечею в ліву плевральну порожнину (1 літр), відриву рукоятки грудини від тіла, відриву головки правої ключиці від рукоятки грудини та скілкового перелому лівої ключиці. Дані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і між ними та смертю ОСОБА_6 є причинний зв`язок.
В судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 повністю визнав свою вину в інкримінованому злочині і показав: 12 серпня 2015 року о 10 годині 30 хвилин він службовим автомобілем «Ford Transit» знаходився біля будинку № 56 по вул. Леніна в с. Долиняни. Коли в автомобіль сів пасажир, він кілька метрів проїхав вперед, а потім почав здійснювати маневр заднім ходом, аби у провулочку розвернутися і виїхати на головну дорогу. При виконанні такого маневру він у дзеркала заднього виду не помітив людину, а лише відчув, що він наїхав на якусь перепону. Він прийняв рішення з`їхати з перепони, і лише тоді вийшов з автомобіля і побачив, що він здійснив наїзд на ОСОБА_6 . Дуже шкодує про свій вчинок та про його наслідки. Його сім`я по мірі можливості компенсувала матеріальні затрати сім`ї загиблої.
Потерпілий ОСОБА_5 надав суду наступні покази: ОСОБА_6 його мати. Того дня він знаходився в смт Муровані Кирилівці. Про ДТП йому по мобільному телефону повідомили односельці, а тому він чекав автомобіль швидкої допомоги біля лікарні. На порозі лікарні мати померла. Зі слів рідної сестри, яка була очевидцем події йому відомо всі обставини і вони відповідають тим, про які розповів у суді обвинувачений.
З урахуванням повного визнання вини у вчиненні вищенаведеного кримінального правопорушення, а також клопотання обвинуваченого, враховуючи думку інших учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів, переконавшись у добровільності їх позиції, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, зокрема, показань свідків та письмових доказів , зібраних досудовим слідством.
Дослідження доказів було обмежено допитом обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_5 та дослідженням письмових доказів, що характеризують особу обвинуваченого.
За таких обставин суд прийшов до висновку, що дії ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Обираючи покарання підсудному, суд враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, зокрема, що відповідно до класифікації злочинів, визначеної ст. 12 КК України, вчинене ним діяння є тяжким злочином, але за психічним ставлення особи до вчинюваної дії та її наслідків відноситься до злочинів, вчинених у формі необережності (ст. 25 КК України).
Суд також враховує особу винного, який за місцем свого проживання характеризується позитивно, як такий що приймає активну участь у громадському житті села, самокритичний, користується авторитетом серед жителів територіальної громади (матеріали досудового розслідування, а.п. 54), з моменту проходження строкової служби у Збройних Силах України працює водієм у ПОП «Весна» с. Долиняни (а.п. 28). До обставини, що пом`якшують покарання, суд відносить: щире каяття в скоєному злочині та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину вперше (матеріали досудового розслідування, а.п. 51), відшкодування збитків потерпілому.
Ні досудовим сліствм, ні судом не встановлено обставин, які б обтяжували покарання для обвинуваченого.
На підставі викладеного, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим у вчиненому злочині, відсутність претензій зі сторони потерпілого, клопотання прокурора та обвинуваченого щодо обрання не суворого і не пов`язаного з реальним відбуттям покарання для ОСОБА_3 , наявність сукупності пом`якшуючих покарання обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 слід призначити покарання за вчинений ним злочин у виді передбаченого санкцією інкримінованої статті безальтернативного позбавлення волі на строк, ближчий до мінімального чотири роки.
З цієї сукупності пом`якшуючих покарання обставин, особи винного, який раніше себе нічим не скомпрометував, а також зважаючи на відношення до міри покарання сторони обвинувачення, суд вважає за можливе застосувати ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання, а іспитовий строк визначити на середній термін передбачений ч. 4 ст. 75 КК України два роки. А також з цих підстав та обставини, що професія водія то основна і єдина професія обвинуваченого (а.п. 28), суд вважає за можливе не позбавляти його права керувати транспортним засобом.
На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого документально підтвердженні (аркуші матеріалів досудового розслідування 64, 74) витрати по проведенню двох експертиз (експертизи технічного стану транспортного засобу, авто-технічної експертизи) на загальну суму 982 гривні 08 копійок.
З огляду на обране для обвинуваченого покарання, обставини, що досудовим слідством запобіжний захід щодо ОСОБА_3 обрано 15 жовтня 2015 року у виді особистого зобов`язання терміном на два місяці, і відсутні клопотання про його скасування, суд вважає за правильне залишити його в силі до набрання вироком законної сили.
Керуючись ст.ст. 349, 368, 369-371, 373, 374, 376, 395 КПК України, суд
ОСОБА_3 визнати винним та засудити за ч. 2 ст. 286 КК України.
Призначити ОСОБА_3 покарання у виді чотирьох років позбавлення волі без позбавленням права керування транспортними засобами.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає такі обов`язки: не виїжджатиме за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомлятиме кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтиметься для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Стягнути із ОСОБА_3 в доход держави судові витрати за проведення експертизи технічного стану транспортного засобу та авто-технічної експертизи в сумі 982 (дев`ятсот вісімдесят дві) гривні 08 копійок.
До вступу вироку в законну силу залишити застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілому і прокурору.
На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подано апеляцію до апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд.

Суддя:_________