Ухвала
іменем україни

4 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000639, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
в с т а н о в и л а:

Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 5 березня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі без позбавленням права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цивільний позов прокурора м. Полтави залишено без розгляду. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задоволено частково, постановлено стягнути з ОСОБА_6 на її користь 6000 грн. витрат на правову допомогу. В іншій частині позов потерпілої залишено без розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 17 липня 2015 рокувирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 змінено. Вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 5 березня 2015 року щодо ОСОБА_6 в частині залишення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 без розгляду, скасовано, а кримінальне провадження в цій частині направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. В решті вирок районного суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 , не заперечуючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій засудженого, посилаючись на порушення судами кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, просить змінити судові рішення щодо ОСОБА_6 та застосовувати до нього додатковий вид покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, оскільки призначене судом покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами вважає занадто м`яким. Крім того зазначає, що апеляційним судом при винесенні рішення були порушені вимоги ст. 419 КПК України, оскільки не дано належної відповіді на її доводи, викладені в апеляційній скарзі.

На касаційну скаргу потерпілої від засудженого ОСОБА_6 надійшли письмові заперечення.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 21 листопада 2014 року близько 15 години 00 хвилин, керуючи автомобілем «ДЕУ Ланос» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Фрунзе від вул. 1100-річчя Полтави в напрямку вул. Пушкіна в м. Полтава, виїхав на заборонений сигнал світлофора на регульований пішохідний перехід позначений дорожньою розміткою і дорожнім знаком 5.35.1 «Пішохідний перехід», розташований на перехресті з вул. 1100-річчя Полтави, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка переходила проїзну частину по вул. Фрунзе на регульованому пішохідному переході на зелений сигнал світлофора для пішоходів, зліва на право по напрямку його руху.

В результаті наїзду пішоходу ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження, які кваліфікуються як ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Заслухавши доповідь суді, думку прокурора ОСОБА_5 , який підтримав касаційну скаргу потерпілої частково, просив ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 286 КК України в касаційній скарзі потерпілою не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, призначаючи покарання ОСОБА_6 , врахував ступінь тяжкості вчиненого засудженим кримінального правопорушення, наслідки вчиненого, дані про особу засудженого, який раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно. Крім того, суд взяв до уваги фактичні обставини справи, те що засуджений є приватним підприємцем, який надає послуги перевезення пасажирів та вантажів. Враховуючи зазначене та щире каяття засудженого, суд не призначив ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.

Однак, колегія суддів, вважає, що призначене засудженому покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі винного у наслідок м`якості.

Заслуговують на увагу доводи касаційної скарги в частині призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду крім іншого має бути зазначено суть апеляції, мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положень закону яким він керувався, та докладні мотиви прийнятого рішення. При залишенні апеляції без задоволення в ухвалі мають бути зазначені підстави, через які апеляцію визнано необґрунтованою.

Проте, апеляційним судом при розгляді даного кримінального провадження щодо ОСОБА_6 та винесенні ухвали не було дотримано вимог вказаної норми кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в тому числі і потерпілою ОСОБА_7 , була подана апеляційна скарга в якій порушувалось питання про скасування судового рішення щодо ОСОБА_6 у зв`язку із м`якістю призначеного покарання тяжкості вчиненого засудженим злочину, оскільки на думку потерпілої в матеріалах кримінального провадження були відсутні дані про те, що засуджений є приватним підприємцем, який надає послуги перевезення пасажирів та вантажів. Крім того, як вказує потерпіла у касаційній скарзі, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, де розміщено запис в графі «Дані про перебування фізичної особи-підприємця у процесі припинення підприємницької діяльності, банкрутства» стосовно ОСОБА_6 , код НОМЕР_2 , «ПРИПИНЕНО» (ліквідовано, закрито, реорганізовано). Дата зняття з обліку у ДПІ м. Полтави 22.08.2014 року. Тобто ОСОБА_6 , вже на момент вчинення злочину та розгляду справи у суді першої інстанції, не був приватним підприємцем, як помилково зазначає суд першої інстанції

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не проаналізував усіх викладених в апеляційній скарзі доводів та не дав на них вичерпної відповіді. Поза увагою суду залишилось і те, що хоча судом при призначенні покарання було враховано щире каяття ОСОБА_6 , останній ніяких дій щодо намагання відшкодувати шкоду потерпілій не здійснював. Щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася. Даних про таку оцінку ОСОБА_6 своїх дій у матеріалах кримінального провадження не має. Також, суд не в повній мірі врахував, що засудженим вчинено грубе порушення ПДР України, а саме, виїзд на заборонений сигнал світлофора на регульований пішохідний перехід позначений дорожньою розміткою і дорожнім знаком, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка переходила проїзну частину на регульованому пішохідному переході на зелений сигнал світлофора.

Отже, суд апеляційної інстанції, формально розглянувши матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , не дав належної та обґрунтованої відповіді на доводи поданої потерпілою апеляції, чим порушив її право на об`єктивний та неупереджений розгляд справи в апеляційному порядку.

Виходячи з наведеного, ухвала апеляційного суду є такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, в зв`язку з чим підлягає скасуванню, а матеріали кримінального провадження направленню - на новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду апеляційному суду слід врахувати вищезазначене, ретельно дослідити доводи скарги потерпілої, дати їм та висновкам суду першої інстанції належну оцінку, і з урахуванням усіх обставин прийняти обґрунтоване рішення та належним чином його мотивувати. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що за умови підтвердження того ж обсягу обвинувачення, призначене ОСОБА_6 покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами, слід вважати м`яким.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 17 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3