Справа № 595/1809/14-к
Провадження № 1-кс/603/24/2016
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"09" лютого 2016 р. м.Монастириська

Суддя Монастириського районного суду Тернопільської області ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні усну заяву обвинуваченого ОСОБА_3 - про відвід судді Монастириського районного суду Тернопільської області ОСОБА_4 ,

за участі:

прокурора - ОСОБА_5

заявника (обвинуваченого) - ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Монастириського районного суду Тернопільської області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000236 від 13.07.2014, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 185 КК України.

03 лютого 2016 року обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні усно заявив відвід судді ОСОБА_4 .

Заява, згідно записів технічного запису, мотивована тим, що головуючий, допустивши до судового розгляду прокурора ОСОБА_6 , проявив упередженість, оскільки на думку обвинуваченого схиляв давати його покази, що викликає в обвинуваченого побоювання в його подальшій об`єктивності.

Заявник в судовому засіданні відмовився давати будь-які пояснення з приводу даної заяви.

Прокурор ОСОБА_5 заперечила з приводу заяви про відвід головуючому судді по справі ОСОБА_4 з підстав її необґрунтованості та надуманості.

Вислухавши думку осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, проаналізувавши зміст доводів обвинуваченого (із записів технічного запису) з приводу заяви про відвід судді ОСОБА_4 , суд дійшов наступного висновку.

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатись особа при розгляді її справи в суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності.

У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді резюмується, поки не доведено протилежного. У контексті об`єктивного критерію, окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, однак не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Частина 1 ст. 75 Кримінального процесуального кодексу України встановлює вичерпний перелік обставин, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні. Зокрема, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Обґрунтовуючи усно свою заяву про відвід судді ОСОБА_4 обвинувачений ОСОБА_3 , під час судового розгляду кримінального провадження, посилався на те, що вказаний суддя не може розглядати зазначене кримінальне провадження по суті, оскільки допустивши прокурора ОСОБА_6 до участі в судовому розгляді проявив упередженість по відношенні до обвинуваченого, оскільки на думку обвинуваченого схиляв давати його покази, що викликає в нього побоювання у необ`єктивності головуючого судді при розгляді кримінального провадження.

Розглядаючи питання чи можна вважати такі побоювання обвинуваченого ОСОБА_3 об`єктивно обґрунтованими, суд виходить з такого.

Правовий зв`язок конкретної особи з кримінальним провадженням можливий лише шляхом наділення її (або набуття нею) конкретного правового статусу, передбаченого КПК України, й згідно з п. п. 19, 25 ч. 1 ст. 3 КПК України учасниками кримінального провадження з боку обвинувачення є прокурор.

Повноваження прокурора визначені статтею 36 КПК України, серед яких прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений підтримувати державне обвинувачення в суді, відмовлятися від підтримання державного обвинувачення, змінювати його або висувати додаткове обвинувачення у порядку, встановленому цим Кодексом.

Питання з приводу призначення та заміни прокурора у кримінальному провадженні визначені ст. 37 КПК України. Відповідно до частини першої вищевказаної статті, прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором та покладання повноважень прокурора у конкретному кримінальному проваджені на іншого прокурора, у випадку неможливості їх здійснення визначаються частинами другою та третьою цієї статті.

Як встановлено в судовому засіданні повноваження прокурора ОСОБА_6 у кримінальному провадженні визначені постановою про зміну прокурорів від 18 грудня 2015 року підписану заступником керівника Теребовлянської місцевої прокуратури, де останній є старшим групи прокурорів.

Таким чином, прокурор ОСОБА_6 має безпосередній зв`язок із даним кримінальним провадженням, а відтак уповноважений здійснювати підтримання державного обвинувачення в суді.

Окрім цього, відповідно до ст. 321 КПК України головуючий у судовому засіданні керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності та порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий захист на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, усуваючи з судового розгляду все, що не має значення для кримінального провадження.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що головуючий, допустивши прокурора ОСОБА_6 до участі в судовому розгляді, надавши йому право реалізовувати процесуальні повноваження передбачені КПК України з приводу підтримання державного обвинувачення, діяв у порядку та в спосіб передбаченому КПК України, а тому жодних обґрунтованих побоювань обвинуваченого ОСОБА_3 з приводу упередженості головуючого ОСОБА_4 в цьому кримінальному проваджені судом не встановлено.

Враховуючи викладені вище обставини, суд вважає, що відсутні обставини, що могли б свідчити про необ`єктивність та упередженість судді ОСОБА_4 при розгляді кримінального провадження.

З огляду на викладене, відвід, заявлений судді ОСОБА_4 , в даному кримінальному провадженні є безпідставним та не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 75, 76, 80, 81 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні усної заяви ОСОБА_3 про відвід судді Монастириського районного суду Тернопільської області ОСОБА_4 від участі у розгляді кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000236 від 13.07.2014 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 185 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1