Справа № 473/3919/15-к
ВИРОК
іменем України
"06" листопада 2015 р. м. Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Вознесенська кримінальне провадження №0002286 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Яструбинове, Вознесенського району, Миколаївської області, з середньою освітою, не одружений, не працює, раніше судимий 11.12.2014 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.1 ст.185 КК України до 150 годин громадських робіт, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучи раніше судимим 11.12.2014 року Вознесенським міеькрайонним судом Миколаївське області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді 150 годин громадських робіт, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та знову скоїв злочин за наступних обставин.

16.01.2015 року ОСОБА_4 було взято на облік до Вознесенського міжрайонного відділення кримінально-виконавчої інспекції УДПтС України в Миколаївській області, йому було роз`яснено порядок та умови відбуття покарання та попереджено про правові наслідки ухилення від відбування покарання і скоєння нового кримінального правопорушення.

16.03.2015 року у відповідності до ч.3 ст.13 КВК України інспектором Вознесенського МВ КВІ УДПтС України в Миколаївській області було винесено постанову про призначення днів явки на реєстрацію та встановлено день явки ОСОБА_4 до КВІ - перший вівторок кожного місяця.

16.03.2015 року засуджений отримав направлення для відбування покарання у вигляді 150 годин громадських робіт до Яструбинівської сільської ради.

Згідно розпорядження в.о. Яструбинівського сільського голови № 8-р від 16.03.2015 року ОСОБА_4 приступив до відпрацювання громадських робіт з 17.03.2015 року, відпрацювавши у березні 2015 року 16 годин у відповідності до графіку запланованих робіт.

31.03.2015 року ОСОБА_4 було винесено застереження у вигляді письмового попередження за ухилення від відбування громадських робіт.

Будучи зобов`язаним з`являтися до кримінально-виконавчої інспекції та відпрацювати визначений вироком суду строк громадських робіт, ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою ухилення від відбуття покарання 07.04.2015 року 05.05.2015 року, 02.06.2015 року, 07.07.2015 року, 04.08.2015 року, 01.09.2015 року без поважних причин до Вознесенського MB КВІ не з`являвся, а з 23.03.2015 року перестав відбувати призначене покарання у вигляді 150 годин громадських робіт, відбувши 16 годин громадських робіт, невідбута частина покарання складає 134 години громадських робіт.

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України та на підставі положень ст.63 Конституції України відмовився давати показання суду. Обставини, зазначені, в обвинувальному акті, - не оспорював.

Окрім власного визнання своєї вини, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, також підтверджується фактичними даними, що містяться в письмових документах, наданих стороною обвинувачення. Так. згідно вироку Вознесенського міеькрайонного суду Миколаївське області від 11.12.2014 року вбачається, що ОСОБА_4 був засуджений за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді 150 годин громадських робіт. Як вбачається із особової справи засудженого ОСОБА_4 йому було роз`яснено порядок та умови відбуття призначеного покарання у вигляді громадських робіт, але із призначеного судом покарання у вигляді 150 годин громадських робіт він фактично відбув лише 16 годин громадських робіт.

З письмових пояснень ОСОБА_4 , які він надав 31.03.2015 року інспектору Вознесенського МВ КВІ ОСОБА_5 , вбачається, що причиною невідбуття покарання, зі слів засудженого, - була його хвороба, що не було ні підтверджено, ні спростовано матеріалами особової справи засудженого.

Оцінюючи зібрані, перевірені та досліджені докази в їх сукупності із врахуванням вимог ч.1 ст.89 та ст.94 КПК України, зважаючи на повне визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення у судовому засіданні доведено повністю і його дії кваліфікує за ч.2 ст.389 КК України як ухилення від відбування громадських робіт, особою засудженою до цього покарання.

Згідно із ст.65 КК України при призначенні ОСОБА_4 покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , - судом встановлено не було.

Беручи до уваги обставини справи та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше судимий, ніде не працює, не має сімї, офіційного заробітку, за місцем проживання характеризується посередньо; не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра; а також те, що злочин, який вчинив ОСОБА_4 в силу ст.12 КК України належить до злочинів невеликої тяжкості, суд вважає, що його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів можливе у разі призначення йому покарання у вигляді обмеження волі.

Відповідно до ч.1 п.4 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного ОСОБА_4 покарання слід частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11.12.2014 року, яким ОСОБА_4 за ч.1 ст.185 КК України було призначено покарання у вигляді 150 годин громадських робіт, з яких обвинувачений відпрацював лише 16 годин, невідпрацьованих годин 134 години.

Відповідно до пункту 4 частини статті 72 КК України при складанні покарань за сукупністю вироків, менш суворий вид покарання громадські роботи підлягає переведенню в більш суворий вид покарання в виді обмеження волі, виходячи з співвідношення, що одному дню обмеження волі відповідають вісім годин громадських робіт.

Не дивлячись на позицію сторони обвинувачення про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у вигляді 2 місяців та 15 днів арешту, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у вигляді обмеження волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням, виходячи із наступного.

Частина 5 ст.9 КПК України передбачає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Стаття 17 Закону України від 23.03.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.) Європейський Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) Європейський Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Відповідно до положень ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. З огляду на вказане суд вважає, що встановлені судом у кримінальному провадженні обставини у сукупності з даними про особу обвинуваченого та його поведінку свідчать про істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого ним злочину.

З урахуванням наведеного, обставин вчиненого ОСОБА_4 діяння, та практики Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання, враховуючи дані про особу обвинуваченого, його вік, те що він ніде не працює, не має сім`ї, офіційних джерел для існування, а також того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, враховуючи другорядну роль кари як мети покарання, поведінку обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження, суд приходить до висновку, що конкретні обставини кримінального провадження та наведені вище дані про особу обвинуваченого дають підстави вважати, що виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів можливо досягти, призначивши йому покарання у вигляді обмеження вол із звільненням від його відбування на підставі положень ст.75 КК України.

Цивільний позов, процесуальні витрати, речові докази - відсутні.

Керуючись ст.ст. 373-374, 376 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.71 КК України остаточно призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків, частково приєднавши до покарання за цим вироком невідбуту частину покарання за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11.12.2014 року, перевівши менш суворе покарання - громадські роботи, в більш суворий вид покарання в виді обмеження волі та остаточно до відбування покарання ОСОБА_4 призначити 1 (один) рік 15 (п`ятнадцять) днів обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає передбачені п.п.2, 3 ч.1 ст.76 КК України обов`язки, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи.

На вирок суду учасниками процесу можуть бути подані апеляції до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 30-ти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарження вироку, якщо його не скасовано - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя

Вознесенського міськрайонного суду (підпис) ОСОБА_1

Згідно оригіналу: Суддя: