АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 597/344/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/441/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.382 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючої - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 на вирок Заліщицького районного суду від 02 жовтня 2015 року.

Даним вироком,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Заліщики Тернопільської області, громадянин України, з освітою середньо-спеціальною, одружений, на утриманні одна неповнолітня дитина, не працюючий, житель с.Печорна Заліщицького району Тернопільської області, раніше не судимий,
засуджений за ч.1 ст.382 КК України на 1 (один) рік 6 (шість) місяців позбавлення волі.
Обрано ОСОБА_8 міру запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та зобов`язано його не відлучатись із населеного пункту с.Печорна Заліщицького району, в якому він проживає без дозволу суду.
Судом постановлено рахувати відбування міри покарання ОСОБА_8 з дня приведення вироку до виконання.
Згідно вироку суду, рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 20 вересня 2012 року рішення Заліщицького районного суду від 30 липня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про стягнення боргу за договором позики скасовано та постановлено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_7 215 599,18 грн. боргу та 3 233,98 грн. судового збору. На виконання вказаного рішення апеляційного суду Тернопільської області, Заліщицький районний суд 16 жовтня 2012 року видав два виконавчі листи, які направлено у державну виконавчу службу Заліщицького районного управління юстиції для виконання. 16 жовтня 2012 року державним виконавцем ВДВС Заліщицького РУЮ відкрито виконавчі провадження, постанови 18 жовтня 2012 року вручено ОСОБА_8 особисто, про що свідчить його підпис.

З метою виконання рішень суду державним виконавцем ВДВС Заліщицького РУЮ ОСОБА_8 роз`яснювалось про необхідність виконання рішення суду. 31 жовтня 2014 року ОСОБА_8 було особисто, під розпис, ознайомлено з вимогами Закону України Про виконавче провадження, зокрема із ст.12, в якій вказано, що боржник зобов`язаний надавати державному виконавцю достовірні дані про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким володіє спільно з іншими особами.

15 січня 2014 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі телятника, згідно якого останній реалізував ОСОБА_11 належне йому вищевказане нежитлове приміщення. Того ж дня ОСОБА_11 передав ОСОБА_8 та його дружині ОСОБА_12 гроші за придбаний ним телятник 8 200 доларів США та 2 600 Євро, що в еквіваленті по відношенню до національної грошової одиниці України, згідно офіційного курсу встановленого Національним Банком України станом на 15 січня 2014 року становило 93 945,08 грн., а також 3 900 грн., всього 97 845,08 грн..

Проте, ОСОБА_8 знаючи про наявність виконавчого провадження, необхідність виконання зазначеного судового рішення, будучи фінансово спроможним та маючи реальну можливість частково виконати вказане рішення суду, в порушення ст.12 Закону України Про виконавче провадження кошти на погашення боргу не спрямував, а розпорядився ними на власний розсуд.

Крім цього, ОСОБА_8 в порушення ст.12 Закону України Про виконавче провадження, з метою перешкоджання виконання вказаного рішення суду, письмово не повідомив ВДВС Заліщицького РУЮ про належні йому кошти, які він отримав від ОСОБА_11 за придбане ним приміщення телятника та грошові кошти на погашення боргу не спрямував, що унеможливило звернення стягнення на ці грошові кошти державним виконавцем, чим умисно починаючи із 15 січня 2014 року перешкодив виконанню рішення суду, що набрало законної сили.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 виправдати, посилаючись на те, що суд не дав обвинуваченому ознайомитися з матеріалами, поданими прокурором, та не допитав обвинуваченого, не провів всіх судово-слідчих дій, чим порушив його право на захист. Вважає, що вина ОСОБА_8 не доведена. Вказує, що суд у вироку послався на ряд доказів, зокрема, рішення апеляційного суду Тернопільської області від 20.09.2012 року, виконавчі листи від 16.10.2012 року та постанови про відкриття виконавчих проваджень від 16.10.2012 року, які, як вважає, є неналежними доказами та вказує, що суд не розглянув клопотання про закриття кримінального провадження, повідомивши, що врахує його у нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку. Зазначає, що суд необґрунтовано та невмотивовано призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі.
Заслухавши суддю доповідача, в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_8 , в судових дебатах його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, уточнивши свої вимоги, просять вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити за недоведеністю, в судових дебатах потерпілого ОСОБА_7 , який заперечив апеляційну скаргу, вказує, що протягом чотирьох років обвинувачений не сплатив йому жодних коштів, вважає, що йому можна призначити більш суворіше покарання, в судових дебатах прокурора, який вважає вирок суду є законним та обґрунтованим, просить його залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 20 вересня 2012 року рішенням апеляційного суду Тернопільської області постановлено стягнути з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_7 215 599,18 грн. боргу за договором позики та 3 233,98 грн. судового збору.
В ході примусового виконання вказаного рішення державними установами видано виконавчі листи № 1905/308/2012 від 16.10.2012 року та постанови про відкриття виконавчих проваджень №№ 34757878, 34758008 від 16.10.2012 року.

Разом з тим, як ствердив в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_8 , з часу постановлення рішення по даний час, зокрема, протягом чотирьох років не виконав рішення суду, не повернув йому жодних коштів по боргу.

Його покази підтверджується іншими доказами дослідженими в суді першої інстанції.
Так, згідно показів свідка ОСОБА_13 , який є заступником начальника ВДВС Заліщицького РУЮ, на виконанні з 2012 року перебувають виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_7 коштів в розмірі 215 599,18 грн. боргу та 3 233,98 грн. судового збору, по яких жодних стягнень не відбулося.
З матеріалів справи вбачається, що 15 січня 2014 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі - телятника, та ОСОБА_8 з дружиною ОСОБА_12 отримали від ОСОБА_11 8 200 доларів США, 2 600 Євро та 3 900 грн..
Даний факт в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ..
Досліджені в судовому засіданні докази є належними, допустимими узгоджуються між собою, тому суд підставно послався на них у вироку.
Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 не вчинив жодних дій на виконання своїх зобов`язань згідно рішення суду, чим умисно не виконав рішення суду від 20.09.2012 року, що набрало законної сили та перешкоджав його виконанню.

Враховуючи об`єктивну сторону злочину за ч.1 ст.382 КК України, що полягає у невиконанні та перешкоджанні виконанню вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дав належну оцінку діям ОСОБА_8 і правильно кваліфікував їх за ч.1 ст.382 КК України.
Колегія суддів вважає, що висновки, яких дійшов суд, були зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин кримінального провадження. Його матеріали не містять обставин, що можуть викликати сумніви в правильності рішення суду чи суперечливих доказів, які б суд невмотивовано відкинув.

Щодо посилання захисника на те, що суд не допитав обвинуваченого та не взяв до уваги клопотання про його допит не знайшло свого підтвердження. Згідно технічного носія інформації судових засідань дослідження доказів відбулося у встановленому порядку та після допиту потерпілого і свідків, на неодноразові пропозиції головуючого по справі, обвинувачений ОСОБА_8 відмовився давати показання та клопотань про його допит не поступало.
Посилання апелянта на відмову у задоволенні клопотання про ознайомлення з рішенням Заліщицького районного суду від 15 травня 2015 року №597/325/15-ц за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_11 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, яке подав прокурор є необґрунтованим, оскільки захисником в судовому засіданні таке клопотання не було заявлено.
Твердження захисника, що суд відмовився розглядати його клопотання про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 не заслуговує на увагу, оскільки дане клопотання було заявлене після постановлення ухвали про закінчення з`ясування обставин по справі, зокрема, під час судових дебатів, а тому мотиви, зазначені в клопотанні, були оцінені судом в нарадчій кімнаті при винесенні вироку.
Щодо призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , то суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні неповнолітнього сина-інваліда, його майновий стан.
Разом з тим, суд врахував, що обвинувачений не визнав своєї вини, жодних коштів впродовж більше трьох років не повернув, думку потерпілого, який просив обрати йому покарання у виді позбавлення волі.
З урахуванням наведеного, з додержанням вимог ст. 65 КК України, суд обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції статті обвинувачення, що є необхідним і достатнім для його виправлення та перевиховання.

Усе зазначене дає підстави вважати, що суд постановив законний та обґрунтований вирок, тому підстав для його скасування колегія суддів, не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Заліщицького районного суду від 02 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Судді - три підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2