АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,,

при секретарі - ОСОБА_5

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 ,
адвокатів - ОСОБА_10 і

ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження № 643/19437/15-к по обвинуваченню ОСОБА_7 за ст.ст.119ч.1 та 185ч.3 КК України, ОСОБА_8 за ст.185ч.3 КК України та ОСОБА_9 за ст.185ч.3 КК України,
за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на вирок Московського районного суду міста Харкова від 30 червня 2015 року,-
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Московського районного суду міста Харкова від 30 червня 2015 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Вовчанськ, Харківської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
визнано винним і засуджено: за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 119 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового приєднання призначених покарань призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. Згідно з ст. 76 КК України на обвинуваченого покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції. Стягнуто солідарно з обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_12 на відшкодування матеріальної шкоди 25988грн. на відшкодування моральної шкоди - 10000грн., витрати, пов`язані з правовою допомогою адвоката 5000грн. В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_12 відмовлено. Стягнуто також з ОСОБА_7 на користь держави в особі Комунального закладу охорони здоров`я «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», витрати на лікування потерпілого ОСОБА_13 у розмірі 15498 грн. 34 коп. і на користь потерпілої ОСОБА_14 на відшкодування матеріальної шкоди 20000 грн., на відшкодування моральної шкоди 30000грн. В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_14 відмовлено. Вирішено долю речових доказів.
В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області ставить питання про скасування вироку в частині засудження ОСОБА_7 , ухвалення нового вироку в цій частині, визнання ОСОБА_7 винним за ч.3 ст.185 та ч.1 ст.119 КК України і призначення покарання: за ч.3 ст.185 у виді 3 років позбавлення волі, за ч.1 ст.119 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання апелянт просить остаточно призначити покарання ОСОБА_7 5 років позбавлення волі. Апелянт просив також ухвалити рішення за цивільним позовом ОСОБА_12 , стягнувши на його користь усі суми, зазначені у вироку, у дольовому, а не у солідарному порядку: з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 відповідно по 8662грн.66коп., по 3333грн. та по 1666грн.66коп. з кожного.
Апеляційні вимоги прокурора щодо засуджених оскаржуваним вироком ОСОБА_8 і ОСОБА_9 вирішено апеляційним судом ухвалою від 14 вересня 2015 року у цьому самому провадженні.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, обвинувачених, захисників, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора щодо ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:
Вироком Московського районного суду міста Харкова від 30 червня 2015 року ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 06.08.2014 приблизно о 01.00 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння біля складу автомобільних шин, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з метою крадіжки заскочили на дах вказаного складу, руками відігнули металевий лист даху, за допомогою заздалегідь заготовленого металевого гачка з прив`язаною до кінця мотузкою, таємно викрали з приміщення зазначеного складу шину Marangoni e-logic 75 70R13 82Т) - 1 шт., шину Marangoni Verso (195/65R15 91Н) - 1 шт., шини Marangoni 4 Ice E+ И 65R14 86Т XL) - 2 шт., шини Marangoni 4 Ice E+ (185/65R15 92Т XL) - 2 шт., шину Goodyear DuraGrip 5 65R14 79Т)- 1 шт., шини Michelin Energy XM2 185/60 R14 82Т - 4 шт., шину Michelin X-Ice 3 225/50 "98Н XL- 1 шт., шини SavaEskimo S3 MS 185/65 Rl5 88T-2 шт., unrayDunlop SP Sport3000 185/55 R15 - 1 шт., шину Durun Sport-One 195/50 R15 82V - 1 шт., шину Cooper Zeon XTC (205/55R16 91Н) - 1 шт., шини Tigar HITRIS 205/60 R15 91 Н - 2 шт., шини Falken Ziex ZE-912 (225/50R17 94V) - 3 шт., шини TOYOProxesC100(225/50R17 98W)-3uiT. шину Yokohama ADVAN Sport V103 (255/55R18 109Y)- 1 шт., шини BFGoodrich g-Force Stud 175/65 R14 82Q - 4 шт., чим спричинили ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму, 25988 грн., після чого з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, в подальшому розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, 25.10.2014 року близько 19.00години ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на вулиці навпроти вхідних воріт у домоволодіння, в якому мешкає, за адресою: АДРЕСА_1 , під час конфлікту зі своїм товаришем ОСОБА_13 , що виник на підґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи можливість передбачити суспільно небезпечні наслідки своєї поведінки, проявляючи злочинну самовпевненість, не бажаючи настання смерті потерпілого, не передбачаючи настання тяжких наслідків для життя ОСОБА_13 , хоча повинен був і міг передбачити можливість падіння останнього й настання від цього суспільно-небезпечних наслідків у виді смерті, оскільки бачив, що ОСОБА_13 також перебував в стані алкогольного сп`яніння, та був не у змозі утримувати рівновагу, наніс останньому один удар кулаком правої руки в область обличчя, внаслідок чого ОСОБА_13 з положення стоячи, отримавши прискорення під час падіння, впав на землю і вдарився головою об обмерзле покриття ґрунту. Коли ОСОБА_13 піднявся з землі, ОСОБА_7 , діючи необережно, наніс йому ще один удар долонею поверхні правої руки в область обличчя, легковажно розраховуючи, що падіння потерпілого не спричинить настання смерті, внаслідок чого ОСОБА_13 з положення стоячи, отримавши прискорення під час падіння, впав на землю і вдарився головою об обмерзле покриття ґрунту. В результаті двох падінь ОСОБА_13 на обмерзле покриття ґрунту останньому були заподіяні: закрита черепно-мозкова травма у формі забою головного мозку з формуванням множинних вогнищ забиття-контузій лобових та скроневих ділянок з двох сторін, пластинчастих субдуральних гематом скронево-тім`яних ділянок з двох сторін, субарахноїдального крововиливу, лінійного перелому правої скроневої та тім`яної кісток, виливу крові в праву верхньощелепну пазуху, синця в правій навколоочній області; садна в області проекції правого гомілково-ступного суглобу, тобто тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, у зв?язку з якими 26.10.2014 року о 10.40годині ОСОБА_13 був доставлений до КЗОЗ «ОКЛ ЦЕМД та МК» і після проведеного лікування 08.12.2014 року виписаний в тяжкому стані, а 11.01.2015 року близько 01.00 години за місцем мешкання, у будинку за адресою: АДРЕСА_1 від зазначених тілесних ушкоджень помер.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, ніким з учасників судового розгляду не оспорені.
Разом з тим, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції, хоча і послався на врахування ним тяжкості злочинів і даних про особу цього обвинуваченого, його щире каяття у скоєному, задовільну характеристику з місця проживання, те, що він на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, на врахування як обставини, що обтяжує покарання, вчинення злочинів у стані алкогольного сп?яніння, фактично врахував ці обставини тільки при визначенні виду і міри покарання за вчинені злочини. Пославшись на ч.1 ст.70 КК України, суд визначив остаточне покарання шляхом «часткового приєднання призначених покарань». Що до чого приєднано, з тексту вироку незрозуміло. Разом з тим, згідно зазначеної норми кримінального закону при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Поряд з цим, застосувавши вимоги ст.ст.75 та 76 КК України, суд не навів переконливих доводів можливості такого застосування.

Так, не було враховано, що, вчинивши в групі з іншими особами тяжкий злочин, ОСОБА_7 через нетривалий проміжок часу вчинив інший злочин, який хоча і є злочином середньої тяжкості, але полягає у заподіянні смерті людині. Не було враховано конкретні обставини, за яких цей злочин скоєно. Так, обвинуваченого не зупинило те, що від його удару ОСОБА_15 впав і вдаривсь головою об замерзлий грунт, і він ще один раз вдарив того, від чого ОСОБА_15 повторно впав і ударився головою. Необережна форма вини в даному випадку мала місце тільки щодо настання смерті потерпілого. Самі удари ОСОБА_7 наносив цілеспрямовано. Обидва злочини він вчинив на грунті зловживання спиртними напоями у стані алкогольного сп?яніння. А тому доводи заступника прокурора області в апеляційній скарзі щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та явної несправедливості через м`якість заходу примусу заслуговують на увагу. В контексті наведеного колегія суддів вважає, що призначення покарання із застосуванням ст.ст.75 та 76 КК України є неправильним і не справедливим. На думку колегії суддів, виправлення обвинуваченого та запобігання скоєння нових злочинів неможливе без ізоляції від суспільства.

Строк відбування покарання засудженому слід обраховувати з моменту фактичного взяття засудженого під варту, яке буде здійснено на виконання цього вироку.

Разом тим, жодних підстав для скасування вироку за обвинуваченням ОСОБА_7 в цілому, як просив заступник прокурора в апеляційній скарзі, немає. Як немає підстав для визнання ОСОБА_7 винним за ст.ст.185ч.3 та 119ч.1 КК України, оскільки саме за цими нормами його вже визнано винним оскаржуваним вироком суду. Ці апеляційні вимоги заступника прокурора взагалі ніяк не вмотивовані.
Що стосується вимог про застосування дольового стягнення з обвинувачених певних сум, ці вимоги можуть бути задоволені тільки щодо стягнення з ОСОБА_7 відшкодування судових витрат.
Апелянт послався в апеляційній скарзі на недотримання судом першої інстанції вимог ст.129 КПК України, яка передбачає вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні але не визначає самого порядку стягнення за таким позовом. Хоча прокурор і не конкретизував, в чому саме полягало недотримання вимог зазначеної процесуальної норми, з вироку суду вбачається, що суд цих вимог процесуального закону дотримавсь повністю.
Є незрозумілим посилання апелянта на необхідність дольового стягнення сум на відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Так, згідно вимог ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства
Згідно вимог п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.
Що стосується відшкодування матеріальної та моральної шкоди, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.1190 Цивільного кодексу України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.
Вимога апелянта про дольове стягнення витрат, понесених потерпілим ОСОБА_12 у зв?язку з отриманням правової допомоги, ґрунтується на законі, вимога про дольове стягнення відшкодування матеріальної та моральної шкоди ні.
В іншій частині вирок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 407,409,420 КПК України, колегія суддів,-

ПРИСУДИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити частково.
Вирок Московського районного суду міста Харкова від 30 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасувати на підставі, зазначеній у п.2 ч.1 ст.413 КПК України.

Ухвалити в цій частині свій вирок.
Призначити ОСОБА_7 покарання: за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч.1 ст.119 КК України у виді 4 років позбавлення волі. Згідно ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 /П?ЯТИ/ років позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 обраховувати з моменту фактичного взяття засудженого під варту на виконання цього вироку.

В частині стягнення за позовом потерпілого ОСОБА_12 з ОСОБА_7 солідарно з іншими обвинуваченими витрат, пов?язаних з правовою допомогою, в загальній сумі 5000гривень, цей же вирок змінити. Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_12 витрати, пов?язані з правовою допомогою адвоката 1666гривень 67коп.

В решті вирок суду від 30 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Копію вироку апеляційного суду негайно вручити засудженому і прокурору.

Вирок апеляційного суду, відповідно до ч.4 ст.532 КПК України, набирає законної сили з моменту його проголошення.

На вирок може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Подача касаційної скарги не зупиняє виконання вироку.

Головуючий-суддя суддя суддя
_________________ __________________ ___________________ ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18 ОЧЕРЕТНИЙ