Єдиний унікальний номер № 285/1730/15-к
Провадження № 1-кп/0285/209/15
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2015 року

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду у м. Новограді-Волинському кримінальне провадження № 285/1730/15-к 0000013) по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроджеця с. Парабель, Парабельського району, Томської області, Росія, українця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, на утриманні 1 неповнолітня дитина, непрацюючого, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

21 серпня 2014 року Немирівським РВК Вінницької області, на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 607/2014 від 21 липня 2014 року, сержанта запасу ОСОБА_5 призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період та направлено для проходження військової служби до військової частини-польова пошта НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 21 серпня 2014 року № 104 сержант ОСОБА_5 був зарахований до списків особового складу зазначеної військової частини та призначений на посаду номером обслуги гранатометного взводу роти вогневої підтримки 5-го механізованого батальйону, та відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України, визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Під час проходження військової служби сержант ОСОБА_5 , відповідно до положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.

Однак, в ході проходження військової служби в Збройних Силах України за призовом під час мобілізації, сержант ОСОБА_5 вирішив стати на злочинний шлях та діючи умисно самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Так, 04 січня 2015 року близько 08 год. 00 хв., перебуваючи за місцем дислокації гранатометного взводу роти вогневої підтримки 5 механізованого батальйону військової частини-польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , в порушення ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, без дозволу відповідних командирів та поважних причин, сержант ОСОБА_5 здійснив підрив авторитету військової служби, самовільно залишивши місце несення військової служби. До теперішнього часу до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 він не повернувся та проводить час на власний розсуд.

Умисні дії ОСОБА_5 , які виразились у самовільному залишенні військовослужбовцем військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України.

Під час досудового розслідування старшим прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_3 і підозрюваним ОСОБА_5 , в присутності захисника 05 травня 2015 року укладена угода про визнання винуватості.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 після оголошення обвинувального акта та угоди про визнання винуватості зазначив, що він дійсно підписав угоду про визнання винуватості, проте, він не погоджується з покаранням, зазначеним в угоді. Просив відмовити в затвердженні угоди, мотивуючи тим, що на даний час ніде не працює, та не має можливості сплатити штраф, узгоджений в угоді. Вини не визнав.

Захисник обвинуваченого зазначив, що вищевказана угода з боку його підзахисного укладена без застосування будь-якого насильства, примусу або погроз, проте, підтримуючи позицію обвинуваченого, наполягає на відмові в її затвердженні.

Прокурор просить затвердити угоду про визнання винуватості, оскільки вона була укладена добровільно.

Заслухавши думки учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості, суд приходить до висновку, що у затвердженні угоди слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. ст. 468 - 475 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти затвердження угоди, оскільки не погоджується на призначення покарання, зазначеного в угоді про визнання винуватості і ця угода не є добровільною.

Вищенаведені обставини свідчать про невідповідність угоди про визнання винуватості вимогам КПК України та про існування обґрунтованих підстав вважати, що умови угоди порушують права обвинуваченого.

У зв`язку із цим, суд дійшов висновку, що в затвердженні угоди про визнання винуватості слід відмовити. Оскільки угоду про визнання винуватості було укладено під час досудового розслідування, обвинувальний акт та угода про визнання винуватості підлягать поверненню прокурору для продовження досудового розслідування.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 372, 474 КПК України, суд

ухвалив:
Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості від 05 травня 2015 року, укладеної між старшим прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 по кримінальному провадженню № 0000013 від 20.01.2015 року.

Повернути обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості укладену 05 травня 2015 року між старшим прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 по кримінальному провадженню № 0000013 від 20.01.2015 рокуу військовому прокурору Житомирського гарнізону для продовження досудового розслідування.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий