Провадження № 1-кп/369/75/16
В И Р О К
іменем України
06.01.2016 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретареві судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Києво-Святошинського районного суду Київської області у м. Києві матеріали кримінального провадження, по обвинуваченню: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець
с. Музичі Києво-Святошинського району Київської області, українець, громадянин України, не одружений, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
за участю учасників кримінального провадження:
- прокурора ОСОБА_4
- обвинуваченого ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:
Указом Президента України № 15/2015 від 14.01.2015 року

«Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 113-VIII від 15.01.2015 року, відповідно до ст. ст. 106 ч. 1 п. п. 1, 17, 20; 112 Конституції України та ст. ст. 4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993 року оголошено проведення, зокрема, на території Київської області часткової мобілізації та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.

На виконання вищевказаного Указу Президента України та визначених завдань військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 30.01.2015 року з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993 року підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, здійснено призов ОСОБА_3 на військову службу під час мобілізації.
Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) №86 від 25.03.2015 року (по стройовій частині) ОСОБА_3 у військовому званні старшого сержанта зарахований до списків особового складу цієї частини, на всі види забезпечення та призначений на посаду командира відділення.
Згідно ст. 24 ч. 1 п. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 року з 30.01.2015 року ОСОБА_3 набув статусу військовослужбовця і почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст. ст. 6, 11, 16, 49, 58, 59, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999 року, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» №1932-XII від 06.12.1991 року та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993 особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

16.07.2015 року ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог не з`являтися вчасно на службу без поважних причин.
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_3 , маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та виконувати обов`язки військової служби, у визначений час 17.07.2015року о 08 год. 00 хв. на службу до вказаної військової частини умисно без поважних причин та без дозволу командування не з`явився.
У подальшому ОСОБА_3 постійно перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину польова пошта НОМЕР_1 або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.
10.09.2015 року біля 12 год. 00 хв., усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, ОСОБА_5 добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Київського гарнізону і заявив про себе.
Таким чином, ОСОБА_3 , являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на посаді командира відділення у військовому званні старшого сержанта, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути до вказаної військової частини та виконувати обов`язки військової служби, у порушення вимог ст. ст. 6, 11, 16, 49, 58, 59, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року у визначений час 17.07.2015 року о 08 год. 00 хв. на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 не з`явився та перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до військової частини або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, поки 10.09.2015 року біля 12 год. 00 хв., усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Київського гарнізону та заявив про себе.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі і дав показання, які за своїм змістом повністю відповідають викладеним вище обставинам вчинення ним злочину, показав, що являвся військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) на посаді командира відділення у військовому званні старшого сержанта. У зв`язку з хворобою матері він 17.07.2015 року на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 не з`явився та виїхав за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де і знаходився. 10.09.2015 року, після того, як владнав свої особисті питання, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Київського гарнізону та заявив про себе, так як розумів протиправність своїх дій покинувши військову частину.
У вчиненому щиро розкаявся, запевнив, що зробив належні висновки зі своєї поведінки.

Прокурор заявив клопотання про дослідження доказів в порядку ч.3 ст.349 КПК, обвинувачений підтримав клопотання прокурора, суд враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Суд визнає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена повністю, його дії кваліфікуються судом за ч.4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує, ступінь тяжкості та обставини скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, а саме, що ОСОБА_3 офіційно не працює, раніше не судимий, за даними облікової документації не перебуває під наркологічним та психіатричним диспансерно-динамічним наглядом, має постійне місце проживання, проживає з матір`ю, яка є пенсіонеркою, та потребує догляду за станом здоров`я, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття в скоєному злочині. Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

У зв`язку з вищевикладеним, призначаючи необхідне та достатнє покарання для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції вказаної статті.
В той же час, враховуючи дані про особу, ставлення обвинуваченого до вчиненого, його щире каяття, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства та відповідно до вимог ст. 75 КК України, ОСОБА_3 звільняє від відбуття покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки передбачені п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України.
Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлено, речові докази та процесуальні витрати відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 373, 374, 376 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Відповідно до вимог ст. 75 КК України, ОСОБА_3 , звільнити від відбуття покарання, у виді позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 (два) роки, зобов`язавши ОСОБА_3 відповідно до вимог п. 2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчій інспекції.
Вирок може бути оскаржений виключно з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1