Справа № 1304/80/12 Головуючий у 1 інстанції: М.Ю.Олексієнко
Провадження № 11/1390/1091/12 Доповідач : Данко В. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2012 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Данка В.В.,

суддів Белени А.В., Галина В.П.,

з участю прокурора Ковальчука Т.О.,

захисника ОСОБА_1,

засудженої ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляціями засудженої ОСОБА_2 ОСОБА_3 її захисника ОСОБА_1, державного обвинувача на вирок Галицького районного суду м. Львова від 14-15 червня 2012 року про визнання ОСОБА_2 ОСОБА_3 винуватою за ч.1 ст.286 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 14-15 червня 2012 року

МОШЕ ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка і мешканка АДРЕСА_1, громадянка України, українка, ІНФОРМАЦІЯ_2, одружена, раніше не судима, не працююча

засуджена за ч.1 ст.286 КК України до штрафу у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян пять тисяч сто гривень в дохід держави з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Запобіжний захід підписка про невиїзд залишено засудженій без зміни до вступу вироку в законну силу.

Питання речових доказів та судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст.81, 93 КПК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 залишено без розгляду і рекомендовано їй звернутися до суду з позовом у порядку цивільного судочинства.

ОСОБА_2 ОСОБА_3 01 червня 2011 року, близько 16 год. 45 хв., керуючи автомобілем "Пежо", державний номерний знак НОМЕР_1, по вул. Театральній біля будинку № 12 у м. Львові, грубо порушила вимоги Розділу 1 п.1.3 - відносно термінів "учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил"; п.1.5 - відносно термінів "дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків"; п.1.10 відносно терміну "безпечний інтервал"; Розділу 2 п.2.3.б - відносно терміну "... залишатися на місці пригоди"; п.2.10.а), Розділу 13 п.13.1 - відносно терміну "водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечні дистанції та безпечного інтервалу Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що вона під час руху не виконала вимоги Правил дорожнього руху України, створила небезпеку та загрозу життю і здоров'ю громадян, не була уважною до дорожньої обстановки, відповідно до дорожньої обстановки не дотрималась безпечного інтервалу та здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_4, яка в порушення Правил дорожнього руху України рухалась по правому краю проїжджої частини дороги в попутному напрямку з автомобілем підсудної "Пежо", державний номерний знак НОМЕР_1. Після автонаїзду підсудна залишила місце дорожньо-транспортної події та відвезла потерпілу у 8-му міську лікарню, на місце події не повернулась. В результаті наїзду ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров'я.

На вирок державний обвинувач подав апеляцію, в якій просить вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_2 ОСОБА_3 скасувати у звязку з м"якістю призначеного покарання, постановити свій вирок, яким засудженій обрати покарання у виді двох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки та застосувати ст.75 КК України, призначивши іспитовий термін два роки. Свої вимоги він мотивує тим, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженої внаслідок м"якості, кваліфікацію дій засудженої не оспорює. Крім того, зазначає, що судом не взято до уваги суспільну небезпечність вчиненого злочину, своєї вини засуджена не визнала, тобто не усвідомила протиправність своїх дій та їх наслідків.

Захисник ОСОБА_1 та засуджена ОСОБА_2 ОСОБА_3 подали апеляцію в якій просять скасувати вирок і постановити свій вирок, яким справу закрити за відсутністю в її діях складу злочину на підставі ст.6 п.2 КПК України. В обґрунтування апеляції покликаються на те, що висновки суду не відповідають дослідженим в суді фактичним обставинам справи. В суді не знайшов свого підтвердження надумане твердження про наїзд автомобіля під керуванням ОСОБА_2 ОСОБА_3 на пішохода ОСОБА_4, адже:

згідно з висновком транспортно-трасологічної експертизи № 1/311 від 8.07.2011 року, проведеної безпосередньо після події, ніяких пошкоджень на автомобілі НОМЕР_2 не виявлено; експерт-трасолог ОСОБА_5, який приймав участь в комплексній комісійній судовій транспортно-трасологічної експертизі № 2899/110/11 від 30.09.2011 року і фактично перевіряв правильність висновку вище вказаної транспортно-трасологічної експертизи № 1/311, заявив в суді, що він оглянув автомобіль через 3 місяці після події і не виявив суттєвих механічних пошкоджень, які б свідчили про наїзд на пішохода, що він не досліджував умови зберігання автомобіля після події і можливість виникнення якихось потертостей на ньому під час тривалого зберігання, що він не може категорично стверджувати про наїзд вказаного автомобіля на пішохода, що він не може пояснити протиріччя у його висновках з висновком транспортно-трасологічної експертизи № 1/311 від 8.07.2011 року. ОСОБА_5 не підтвердив також свого висновку про те, що контактування (наїзд) автомобіля на пішохода ОСОБА_4 могло відбуватись правою частиною переднього бамперу при незначній швидкості руху. На жаль у вироку і в протоколі судового засідання покази експерта спотворені, про що подані зауваження на протокол судового засідання;

судово-медичний експерт ОСОБА_6 пояснив в суді, що експерти, які готували висновок комплексної комісійної судової транспортно-трасологічної експертизи № 2899/110/11 від 30.09.2011 року, не можуть про все стверджувати категорично, заявив, що за відсутності характерних слідів на тілі та одязі потерпілої неможливо стверджувати про наїзд автомобіля „Пежо-206" на пішохода ОСОБА_4, що експертами не досліджувалась вірогідність виникнення у потерпілої ОСОБА_4 ушкоджень внаслідок падіння на кам'яні брили, що були складені на дорозі під час її ремонту, що експертами не досліджувались час і механізм виникнення у потерпілої тілесних ушкоджень (синця) на висоті 85 см, що вказані ушкодження не могли бути спричинені при наїзді на неї автомобілем „Пежо-205", що забій сідниці ОСОБА_4 міг утворитись від її падіння на дорогу, що частина у висновку комплексної комісійної експертизи, яка стосувалась судово-медичних досліджень, була дещо змінена у порівнянні з висновком судово-медичної експертизи, яку проводила експерт ОСОБА_7 Покази експерта ОСОБА_6 також спотворені у вироку і в протоколі судового засідання, про що подані зауваження на протокол судового засідання;

згідно висновку судово-хімічної експертизи № 2900/2901 від 5.08.2011 року, висновку судово-трасологічної експертизі № 2902 від 28.08.2011 року, які досліджували одяг потерпілої ОСОБА_4, не виявлено пошкоджень, характерних для наїзду транспортного засобу;

потерпіла ОСОБА_4 не бачила, щоби на неї був здійснений наїзд автомобіля під керуванням ОСОБА_2 ОСОБА_3, а про те, що вона нібито відчула ззаду поштовх, внаслідок якого впала на дорогу, потерпіла давала суперечливі покази: в її першому поясненні від 01.06.2011 року записано, що вона нібито відчула поштовх у спину (т.1, а.с.10), в акті судово-медичної експертизи № 309/11 від 20.06.2011 року записано, що зі слів ОСОБА_4 вона була збита легковою машиною, яка вдарила її у ліву сідничну ділянку (т.1, а.с.40-41), такі ж пояснення ОСОБА_4 записані у висновку СМЕ № 441/11 від 22.06.2011 року, в протоколі допиту ОСОБА_4 в якості свідка 06.07.2011 року з її слів записано, що вона відчула поштовх ззаду по лівій нозі (т.1, а.с.63-64), в протоколі відтворення обставин події з участю потерпілої від 10.09.2011 року записано, що ОСОБА_4 на місці події пояснила, що відчула поштовх ззаду з лівої сторони (т.1, а.с.125-127), в протоколі допиту в якості потерпілої від 19.09.2011 року зі слів ОСОБА_4 записано, що вона відчула поштовх ззаду в районі лівої ноги. Вважають, що суперечливі покази потерпілої в цій частині слід відкинути;

засуджена ОСОБА_2 ОСОБА_3 під час дослідчої перевірки, на досудовому слідстві і в суді давала послідовні покази про те, що наїзд автомобілем на пішохода ОСОБА_4 не скоювала, що причини падіння потерпілої їй невідомі, але вона припускає, що ОСОБА_4 могла під час руху зачепитись за бруківку чи бордюрні брили, які знаходились на краю дороги, і впасти у безпосередній близькості до автомобіля, що продовжував рухатись;

очевидців події не встановлено, ніхто ні на досудовому слідстві, ні в суді не підтвердив, що на ОСОБА_4 був здійснений наїзд автомобілем „Пежо-206" (допитані по справі свідки ОСОБА_8, і ОСОБА_9 не були очевидцями події);

по справі не встановлено ні швидкості руху автомобіля і пішохода, а також небезпечної швидкості руху, ні можливої дистанції чи інтервалу між ними, а також небезпечної дистанції чи інтервалу, ні моменту небезпеки для подальшого руху для водія ОСОБА_2 ОСОБА_3С, якщо такий виникав, ні причин і механізму падіння ОСОБА_4 на дорогу, ні місця розташування після цього тіла пішохода і транспортного засобу на дорозі, ні технічної можливості для водія уникнути переїзду колесом автомобіля через пішохода після його падіння на дорогу, ні стану дороги в момент події, в тому числі перешкод, які могли спричинити падіння пішохода (при допитах і відтвореннях обставин місця і обставин події ці питання не з'ясовувались), тому суд не вказав у вироку в чому конкретно полягають порушення водієм ОСОБА_2 ОСОБА_3 пунктів 1.3, 1.5, 1.10, 2.3 підпункт "б", 2.10 підпункт "а" і 13.1 ПДР, наприклад, в чому саме полягала неуважність водія, яка небезпечна швидкість для її руху перевищена, яка саме небезпечна дистанція до пішохода порушена, чи був можливий наїзд на пішохода при умові, що швидкість руху автомобіля і пішохода була однаковою, тощо;

не встановлений причинний зв'язок між порушеннями з боку засудженої

вимог правил дорожнього руху в частині того, що вона залишила місце події,

оскільки відвезла потерпілу в лікарню для надання медичної допомоги, і на місце

події не повернулась.

Таким чином, неможливо ствердити, що ОСОБА_2 ОСОБА_3 порушила вимоги правил дорожнього руху, а саме - створила небезпеку для руху, загрозу для життя чи здоров'я громадян, не слідкувала за дорожньою обстановкою, рухалась з перевищенням швидкості, обрала небезпечний інтервал тощо. По справі відсутні докази того, що автомобілем під керуванням засудженої був скоєний наїзд на ОСОБА_4, а висновки суду в цій частині не відповідають фактичним обставинам справи.

Беззаперечно встановлено, що ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження, характерні для переїзду колесом транспортного засобу, але в пред'явленому ОСОБА_2 ОСОБА_3 обвинуваченні відсутнє таке порушення правил дорожнього руху як переїзд пішохода колесом автомобіля. Крім того, ні слідством, ні судом не встановлювалась технічна можливість водія уникнути такого переїзду при обставинах, що склалися, в тому числі з урахуванням того, що ОСОБА_4 всупереч вимог п.п.1.3, 4.1, 4.10 і 4.14 правил дорожнього руху при наявності тротуару, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе, вийшла на проїзну частину дороги, де були перешкоди для її руху у вигляді наваленої бруківки і бордюрних брил, та рухалась по дорозі у попутному для автомобіля напрямку, не переконавшись в безпеці для себе.

Тому апелянти вважають, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. На підставі досліджених судом доказів потрібно прийти до висновку, що порушень вимог правил дорожнього руху з боку ОСОБА_2 ОСОБА_3 і наїзду її автомобілем на пішохода ОСОБА_4 не було, остання впала і отримала травми внаслідок власної необережності та порушень вимог правил дорожнього руху. Також вважає, що у випадку можливого випадкового попадання ноги пішохода ОСОБА_4 під колесо автомобіля, що рухався, з подальшим травмуванням потерпілої, також не було порушень вимог правил дорожнього руху з боку ОСОБА_2 ОСОБА_3С, тому немає її вини в інкримінованому злочині. Мав місце нещасний випадок.

Заслухавши доповідь судді, виступи прокурора на підтримання внесеної ним апеляції та заперечення апеляції засудженої та її захисника, засудженої ОСОБА_2 ОСОБА_3 та її захисника ОСОБА_1, які просять апеляцію прокурора відхилити, а їхню задовольнити, перевіривши матеріали та доводи апеляції, колегія судді вважає, що апеляції задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_2 ОСОБА_3 в інкримінованому їй злочині, передбаченому ч.1 ст.286 КК України, вчиненому за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Щодо покарання, з яким державний обвинувач не погоджується, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст.65 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину; обране з врахуванням особи засудженої та з врахуванням помякшуючих обставин вчинення злочину вперше, позитивні характеристики, та призначене в межах, встановлених санкцією статті обвинувачення, в розмірі ближчому до мінімального.

Доводи прокурора про те, що покарання є надто м"яким, безпідставні, й колегія суддів їх до уваги не бере, оскільки усі дані про особу засудженої обтяжуючі та помякшуючі обставини при призначенні покарання були в повній мірі враховані судом першої інстанції.

Саме тому суд першої інстанції, виходячи із передбачених ст.65 КК України загальних засад призначення покарання, врахувавши усі обставини справи та особу засудженої, призначив останній покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.286 КК України.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що призначене засудженій покарання у вигляді штрафу є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів, вирок суду є законним і обґрунтованим.

Твердження засудженої та її захисника про те, що вказаний вирок є незаконним, та підлягає скасуванню оскільки він постановлений на доказах, які викликають сумніви, є неспроможними і не беруться до уваги колегією суддів. Адже судом першої інстанції було всесторонньо і обєктивно досліджено і перевірено зібрані по справі докази і дано правильну юридичну оцінку діянням засудженої.

Так, висновок суду про вчинення ОСОБА_2 ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України ґрунтується на доказах, яким дано оцінку у вироку:

показаннях потерпілої ОСОБА_4 в ході досудового слідства, оголошеними в судовому засіданні в якості свідка (т.1, а.с.63-64) та в якості потерпілої (т.1, а.с.129), що 01 червня 2011 року, близько 16 год. 45 хв., йшла від вул. ОСОБА_10 по вул. Театральній у м. Львові. Спочатку йшла по правому тротуару, а коли дійшла до площі, де проводились ремонтні роботи, то вийшла на проїжджу частину дороги і в подальшому йшла біля її правого краю/ практично по середині площі. В цей час відчула поштовх ззаду в ліву ногу, внаслідок чого не втримала рівновагу та впала на проїжджу частину дороги, а її права нога потрапила під переднє праве колесо автомобіля марки "Пежо", номерний знак НОМЕР_1, яке переїхало їй через ногу. Піднятись їй допоміг незнайомий чоловік, бачила, як з-за керма автомобіля, що скоїв на неї наїзд, вийшла молода жінка, яка розмовляла з кимсь по телефону та сказала своєму співрозмовнику, що збила пішохода, а потім підійшла до неї. В той час вона, ОСОБА_4, вже знаходилась у вертикальному положенні. Жінка-водій відчинила передні двері свого автомобіля, де вона присіла на переднє сидіння. Підсудна спитала, чи потребує вона медичної допомоги, сказала, що відвезе її у лікарню. Оскільки знаходилась в шоку, погодилась на цю пропозицію. На запитання водія куди її везти, зателефонувала до сестри, яка сказала їхати у лікарню швидкої медичної допомоги, однак водій завезла її у 8-му лікарню. По дорозі підсудна запропонувала домовитись, щоб її не посадили в тюрму, однак вона, ОСОБА_4, сказала, що зараз ні про що домовлятись не буде, оскільки її болить нога і Бона потребує огляду лікаря. Доповнила, що на дорозі, по якій вона йшла, жодного каміння, бордюрів чи іншого будівельного матеріалу не було, така була вільною для проїзду та проходу, а справа на площадці, де не їздять автомобілі, проводились ремонтні роботи. У лікарні їй надали медичну допомогу, запитали, що з нею трапилось, на що повідомила, що на неї вчинив наїзд водій автомобіля "Пежо", номерний знак НОМЕР_1. Просила притягнути винну особу до відповідальності за вчинене;

показаннях свідка ОСОБА_8 у ході досудового слідства, оголошеними в судовому засіданні (т.1, а.с.132), що 01 червня 2011 року паркував автомобілі на вул. Театральній у м. Львові, де близько 16 год. 45 хв. до місця перетину парковки під"їхав автомобіль "Пежо" бежевого кольору, за кермом якого знаходилась молода жінка, яка займається танцями у школі, що знаходиться поруч. Цей автомобіль проїхав ланцюжок та поїхав далі, а він повернув голову в бік пам'ятника ОСОБА_11, а потім - в сторону автомобіля "Пежо" і побачив, що вказаний автомобіль зупинився, а невідомий чоловік допомагає підвестися жінці-пішоходу з правого боку автомобіля, що зупинився. В подальшому з салону автомобіля вийшла жінка-водій, яка підійшла до потерпілої, котру підняли, та сказала, що завезе її у лікарню, і зрозумів, "що вона травмована. Якийсь чоловік допоміг жінці сісти в автомобіль "Пежо" на переднє пасажирське сидіння, після чого автомобіль поїхав;

показаннях свідка ОСОБА_9, рідного брата потерпілої ОСОБА_4, в судовому засіданні, проте що 01 червня 2011 року йому зателефонувала сестра Мазур з 8-ої лікарні та повідомила, що сталась дорожньо-транспортна пригода - наїзд на .їх сестру ОСОБА_4, тому біля 20 год. 15 хв. він прибув до лікарні, де знаходились сестри, та підсудна з двома чоловіками, один з яких представився адвокатом. Підсудна про щось радилась з чоловіками, а потім підійшла до нього та Мазур і запропонувала 3.000 доларів, щоб вони не мали до неї більше претензій, на що вони останній відповіли, що про конкретну суму в даний час говорити зарано, бо сума витрат на лікування може перевищувати запропоновану, оскільки сестру очікувала складна операція. Коштів від підсудної не вимагали, остання хотіла почути від них конкретну суму відшкодування та не заперечувала факту наїзду на сестру своїм автомобілем. Крім того, коли у лікарні розмовляла з кимсь по телефону, що казала, що не має часу розмовляти, бо наїхала на жінку;

показаннях опитаних в судовому засіданні судово-медичного експерта бюро судово-медичної експертизи ГУ охорони здоров"я ЛОДА ОСОБА_6 та завідуючого лабораторії судової трасології, балістики та інженерно-транспортних досліджень НДІ судових експертиз - судового експерта ОСОБА_5, які повністю підтвердили складений ними висновок № 2899/110/11 від 30 вересня 2011 року комплексної комісійної судової транспортно-трасологічної та судово-медичної експертизи за матеріалами кримінальної справи;

висновку комплексної судово-медичної, медико-криміналістичної, транспортно-трасологічної експертизи № 2899/110/11 від 30 вересня 2011 року, з якого вбачається, що під час дорожньо-транспортної події в первинний момент наїзду автомобіля марки "Пежо-206", номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 ОСОБА_3 на пішохода ОСОБА_4 мало місце контактування нижнього краю правої частини переднього бамперу даного автомобіля із зовнішньою поверхнею нижньої третини правої гомілки при знаходженні пішохода ОСОБА_4 у вертикальному або близькому до такого положення. У наступні моменти ДТП відбувався підвивих стопи назовні з одночасним утворенням слідів ковзання на внутрішніх поверхнях кросівка на праву ногу внаслідок контактування з дорожнім покриттям. При цьому, у даному випадку не можна виключити і вірогідність контактування і інших частин і деталей передньої частини автомобіля з тілом пішохода, внаслідок чого остання була відкинута вперед на проїзну частину дороги з утворенням забійної підшкірної гематоми в ділянці лівої сідниці та утворенні розриву матеріалу комбінезону на відповідній ділянці брюк комбінезону. В послідуючі моменти ДТП відбувся переїзд правим переднім колесом автомобіля "Пежо-206", номерний знак НОМЕР_1, правої стопи пішохода ОСОБА_4 з утворенням, внаслідок стискання, перелому внутрішньої кісточки великогомілкової кістки і крайовим переломом переднього кута великогомілкової кістки (т.1, а.с.99-103);

висновку судово-медичної експертизи Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи № 441/11 від 22 листопада 2011 року, згідно з яким у ОСОБА_4 виявлено травму тіла у вигляді синяка у лівій сідничній ділянці на висоті 85 см, синяка на зовнішній та внутрішній поверхні правого гомілково-ступневого суглобу, садна та пухирі на внутрішній поверхні нижньої третини правої гомілки, закритий уламковий перелом внутрішньої кісточки правої великогомілкової кістки, багатоуламковий перелом нижньої третини (дистального сегменту) правої малогомілкової кістки, розрив дистального тібіофібулярного синдесмозу справа (зчленування між мало - та великогомілковими кістками у нижній третині гомілки), підвивих правої ступні до зовні. Синяк у лівій сідничній ділянці є наслідком дії тупого предмету під прямим або близьким до нього кутом на ліву сідничну ділянку. Осадження шкіри наявністю пухирів нижньої третини гомілки, багатоуламковий перелом нижньої третини малогомілкової кістки з інтерпозицією (зміщенням) м'яких тканин між уламками кістки, характерні для прямої (безпосередньої) дії сили на нижню третину гомілки. Розрив дистального тібіофібулярного синдесмозу характерних для ротації (зміщення навколо вісі) нижньої третини гомілки при фіксованій ступні. Перелом внутрішньої кісточки великогомілкової кістки та підвивих ступні до зовні є наслідком різкого бокового відведення ступні до зовні. У своїй сукупності ушкодження у ОСОБА_4 не характерні для вільного одноразового падіння на площину та могли бути причинені 01 червня 2011 року під час ДТП - наїзду автомобіля зліва, а ударом - виступаючими частинами у ліву сідничну ділянку, послідуючим падінням та переїздом колесом автомобіля нижньої третини правої гомілки, відносяться до тілесних ушкоджень середнього степеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я. В крові ОСОБА_4 при поступленні у лікарню етанолу не виявлено (т.1, а.с.58);

висновку автотехнічної експертизи № 1/331 від 08 липня 2011 року, згідно з яким на момент огляду робоча гальмівна та рульова система управління досліджуваного автомобіля "Пежо", номерний знак НОМЕР_1, знаходяться у працездатному стані та можуть виконувати функції, передбачені конструкцією, будь-яких несправностей вказаних систем виявлено не було (т.1, а.с.49);

висновку судово-трасологічної експертизи № 2902 від 29 вересня 2011 року, згідно з яким на лівій поверхні у верхній частині брюк, представленого на дослідження комбінезону потерпілої ОСОБА_4 виявлено пошкодження, яке за характером є розривом, утвореним внаслідок дії твердого предмету на дану ділянку брюк комбінезону з прикладанням розтягуючого-розривного зусилля. Також на поверхнях представленої на дослідження пари кросівок ОСОБА_4 є сліди ковзання (тертя) з різним механізмом їх утворення в результаті контактування з твердими предметами (предметом), в тому .числі і такими, що мають шорстку поверхню (т.1, а.с.75);

висновку автотехнічної експертизи № 1/612 від 07 листопада 2011 року, згідно з яким вбачається, що з технічної точки зору при заданих слідством вихідних даних у даній дорожній обстановці водій автомобіля "Пежо", номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3 мала керуватись вимогами п.п.12.3, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України (т.1, а.с.205);

протоколі відтворення обстановки та обставин події за участю обвинуваченої ОСОБА_2 ОСОБА_3 від 12 жовтня 2011 року (т.1, а.с.90);

протоколі відтворення обстановки та обставин події за участю потерпілої ОСОБА_4 від 10 вересня 2011 року (т.1, а.с.125), яка дала пояснення про хід подій 01 червня 2011 року з її участю по вул. Театральній біля будинку № 12 у м. Львові.

Суд першої інстанції надав віри показанням опитаної в ході досудового слідства потерпілої ОСОБА_4 та її представника в судовому засіданні ОСОБА_12 про перебіг подій 01 червня 2011 року з участю ОСОБА_2 ОСОБА_3 та потерпілої на вул. Театральній біля будинку № 12 у м. Львові. Наявності обмовлення підсудної з боку потерпілої судом не встановлено, підстав не вірити її показнням в суду теж не було. Певні недоліки досудового слідства не спростовують вини підсудної у вчиненому та не були підставою для закриття кримінальної справи за відсутністю в діях ОСОБА_2 ОСОБА_3 складу злочину на підставі п.2 ст.6 КПК України.

Суд першої інстанції, критично віднісся до показань підсудної в ході досудового слідства та судовому засіданні, до уваги їх не бере, розцінює їх як спосіб захисту та з метою уникнення відповідальності за вчинене. Аналогічно суд критично відноситься до показань опитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_13, який очевидцем дорожнього-транспортної події 01 червня 2011 року за участю потерпілої та підсудної не був, показання його не несуть жодного змістовного навантаження.

Підстав для виправдання підсудної ОСОБА_2 ОСОБА_3С, як про це просить захист підсудної та підсудна, суд першої інстанції не знайшов.

Колегія суддів погоджується з висновками суду і вважає, що вирок суду є законним і обґрунтованим і не знаходить підстав для його скасування чи зміни, і не знаходить підстав для задоволення апеляцій державного обвинувача, засудженої та її захисника.

Керуючись ст.ст.365,366,367 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 14-15 червня 2012 року стосовно ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без змін, а апеляції державного обвинувача, засудженої ОСОБА_2 ОСОБА_3 та її захисника ОСОБА_1 без задоволення.

Головуючий:

Судді:

Оригінал ухвали.