Справа № 639/5093/15-к
Провадження № 1-кп/639/310/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2015 року м. Харків
Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, не одруженого, раніше судимого: 27.05.2005р. Змиївським районним судом Харківської області за ч.3 ст.186 КК України до 7 років позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі за відбуттям строку покарання 21.04.2012 р., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, суд,
встановив:
ОСОБА_4 будучі раніше судими за вчинення корисного злочину, після звільнення з місць позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив, та маючи не зняту у встановленому законом порядку судимість знову вчинив корисне кримінальне правопорушення за наступних обставин.
ОСОБА_4 , 15 квітня 2015 року близько 10 год. 30 хвилин знаходився за місцем свого тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де мешкав з дозволу власниці будинку ОСОБА_5 .
В цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне заволодіння майном ОСОБА_5 , а саме стулкою металевих воріт.
З метою реалізації свого протиправного умислу ОСОБА_4 , діючи повторно, з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю ОСОБА_6 , шляхом вільного доступу таємно викрав з двору домоволодіння стулку металевих воріт, вагою 63,60 кг., яка стояла поблизу стіни вказаного будинку, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №5221 від 22.05.2015р. 750 гривень, після чого для доведення свого злочинного умислу до кінця, з метою переміщення викраденого майна попросив знайомого ОСОБА_7 , не повідомивши останнього про мету і ціль своїх протиправних дій, допомогти йому віднести стулку металевих воріт до пункту прийому металу, який розташований по вул. Базарній, 1 у м. Харкові, на що останній дав свою згоду.
Після цього ОСОБА_8 з місця скоєння злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 750 грн.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, визнав повністю, щиро покаявся у скоєному, погодився з кваліфікацією вчиненого ним, і пояснив суду, що він вранці 15 квітня 2015 року знаходився за місцем свого тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де мешкав з дозволу ОСОБА_5 . На дворі він побачив стулку металевих воріт, вагою більш 60 кг., після чого вирішив їх здати у пункт прийому металу. Оскільки одному йому було важко тягнути ворота, він побачив знайомого йому ОСОБА_9 , якого попросив допомогти. Вдвох вони донесли ворота майже до пункту прийому, але там їх помітив дільничий інспектор міліції, який вилучив ворота. В цей день ОСОБА_10 вдома не було, дозволу на продаж воріт вона йому не надавала.
Злочин скоїв через те, що не було грошей на придбання спиртних нгапоїв.
До працівників міліції претензій не має, у скоєному щиро кається, судові витрати визнає в повному обсягу.
Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась надала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, будь яких претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 не має, просить суд не призначати йому суворе покарання.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні всіх доказів по справі, у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, з урахуванням заяви потерпілої про розгляд справи за її відсутності, суд провів судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , вивченням матеріалів справи щодо речових доказів, судових витрат, та даних які характеризують особу обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.
За таких обставин, суд вважає доведеною провину обвинуваченого ОСОБА_4 та кваліфікує його дії за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Пом`якшуючою покарання обставиною відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.66 КК України, суд визнає його щире каяття у скоєному.
Обтяжуючих покарання обставин, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.67 КК України, судом не встановлено.
Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він не одружений, раніше судимий: 27.05.2005р. Змиївським районним судом Харківської області за ч.3 ст.186 КК України до 7 років позбавлення волі, звільнений з місцбь позбавлення волі за відбуттям строку покарання 21.04.2012 р., судимість не погашена у встановленому законом порядку, офіційно не працює, має постійне місце мешкання та реєстрації в м.Харкові, за місцем мешкання характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, те, що ним скоєно злочин середньої тяжкості, дані про його особу, обставину, яка пом`якшує його покарання.
Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд вважає, що ОСОБА_4 повинен нести покарання, пов`язане з позбавленням волі, оскільки саме таке покарання, на думку суду є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.
Суд, враховуючи дані про особу ОСОБА_4 , те що він повністю визнав свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, щиро покаявся у скоєному, з урахуванням думки потерпілої щодо призначення покарання обвинуваченому, відсутності з її боку претензій до обвинуваченого, обставини, яка пом`якшує його покарання, вважає можливим звільнити його від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком на підставі ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків передбачених ч.1 ст.76 КК України.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 в ході досудового та судового слідства не обирався.
Долю речових доказів вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 373, 374 КПК України, суд,
ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі звільнити протягом іспитового строку 2 (двох) років, якщо він не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
На підставі п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально виконавчої інспекції, повідомляти орган кримінально виконавчої системи про зміну місця мешкання, роботи, періодично з`являтись для реєстрації до кримінально - виконавчої інспекції .
Речовий доказ по справі: стулку металевих воріт, яка передана на зберігання ОСОБА_5 , - повернути останній як законному власнику.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1