АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1448/15 Справа № 202/4026/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Дніпропетровської області, ОСОБА_8 , на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2015р. у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за № 0000650, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровську, громадянин України, проживає по АДРЕСА_1 ,

був визнаний винним та засуджений за ч. 1 ст. 213 КК України та призначено покарання у виді 120 годин громадських робіт.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднано покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2014 року, та остаточно визначено покарання у виді 1-го року 6-ти місяців 15-ти днів позбавлення волі.

Питання щодо речових доказів вирішено судом відповідно до вимог закону.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що вирок суду підлягає скасуванню. У зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки суд повинен був застосувати норму ч.1 ст. 213 КК України в редакції Закону України № 191 VIII від 12.02.2015р. та призначити покарання ОСОБА_7 відповідно до вказаної редакції.

Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ст. 71 КК України частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2014 року, та остаточно призначити покарання у виді 1-го року 6-ти місяців 15-ти днів позбавлення волі.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , в період з травня 2013 року по 30 квітня 2015 року, в порушення ст.4 Закону України «Про металобрухт» від 05 травня 1999 року, зі змінами, п.26 ч.3 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» від 01 червня 2000 року, без державної реєстрації, без спеціального дозволу та ліцензії на цей вид господарської діяльності, на території земельної ділянку, яка знаходиться в домоволодіння АДРЕСА_1 здійснював прийом від населення брухту кольорових і чорних металів за ціною від 2 грн. 50 коп. до 2 грн. 70 коп. за 1 кг.

30 квітня 2015 року, під час обшуку, на земельній ділянці, яка знаходиться на території домоволодіння АДРЕСА_1 було виявлено і вилучено 700 кг. брухту чорних металів, 2 магніти, інструмент для розпилювання металу, ваги, з лімітом до 1000 кг.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляцію прокурора, в частині неправильного застосування судом кримінального закону, думку засудженого, який просив апеляцію прокурора залишити без задоволення, перевіривши матеріли справи та доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи.

Дослідженим доказам суд першої інстанції дав належну юридичну оцінку і вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.1 ст. 213 КК України.

В той же час, судом першої інстанції неправильно застосовано норми кримінального закону в частині призначення засудженому покарання.

Відповідно до ст. 413 КПК України (2012р.) неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну вироку, є:

1) незастосування судом кримінального закону, який підлягає застосуванню;

2) застосування кримінального закону, який не підлягає застосуванню;

3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту;

4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону про кримінальну відповідальність.

Законом України №191-V111 від 12.02.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу ( дерегуляція) статтю 213 КК України викладено в новій редакції, де змінено санкції частин статті та виключено такий вид покарання, як громадські роботи. Зазначений Закон офіційно опубліковано 04.04.2015 року. Він набрав законної сили відповідно до п.1 Прикінцевих положень Закону з дня, наступного з дня його опублікування, тобто з 05.04.2015 року.

Відповідно до ч.3 ст.4 КК України часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Як вбачається з обвинувачення ОСОБА_7 , йому інкримінується продовжуваний злочин, тому часом вчинення слід вважати час вчинення останньої дії з числа декількох тотожних дій, які об`єднані єдиним наміром і лише у сукупності складають єдину «дію», у зв`язку з чим часом вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим слід вважати дату 30.04.2015 року.

У зв`язку з викладеним суд повинен був застосувати норму ст.213 КК України в редакції Закону України №191-VIII від 12.02.2015 року та призначити покарання ОСОБА_7 відповідно до вказаної редакції.

Згідно з вимогами п.1ч.1ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування, або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Суд при призначенні покарання ОСОБА_7 у виді громадських робіт не врахував вимоги ч.1 ст.213 КК України в новій редакції, що призвело до неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність.

Оскільки прокурором в апеляції фактично ставиться питання про погіршення становища засудженого та призначення покарання за ч. 1 ст. 213 КК України у виді обмеження волі, тому в цій частині необхідно ухвалити новий вирок.

За таких обставин вирок суду є незаконним в частині призначення покарання, а тому підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність з постановленням в цій частині нового вироку.

Окрім того, згідно з п.3 ч.2 ст.374 КПК України у вступній частині вироку повинен бути зазначений номер кримінального провадження.

Однак, як вбачається із вступної частини вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.05.2015 року не зазначено номер кримінального провадження.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404,405,409,420 КПК України, колегія суддів,

З А С У Д И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2015р. у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за № 0000650 відносно ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання - скасувати.

Постановити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч.1 ст. 213 КК України - обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.10.2014 року остаточно призначити покарання у виді 1 року 6 місяців 15 днів позбавлення волі.

Зазначити у вступній частині вироку номер кримінального провадження № 0000650.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом одного місяця з моменту проголошення вироку.

Судді: