Ухвала

іменем україни

17 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_2,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

при секретарі ОСОБА_5,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження №0000425 щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянки України, уродженки та мешканки

АДРЕСА_2, такої,

що судимості не мала,

за участю прокурора ОСОБА_6,

в с т а н о в и л а:

у касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування постановлених у кримінальному провадженні судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону.

На обґрунтування своїх вимог прокурор вказує, що в матеріалах кримінального провадження зібрано достатньо доказів, якими підтверджено факт зайняття ОСОБА_1 гральним бізнесом у формі надання можливості доступу до азартних ігор на гральних автоматах.

У запереченнях захисник вважає вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції законними і обґрунтованими, у зв'язку з чим ставить вимогу про залишення касаційної скарги без задоволення, а судові рішення - без зміни.

Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2014 року ОСОБА_1, обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 203-2 КК України, виправдана на підставі пункту 2 частини 1 статті 373 КПК України за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з вироком, ОСОБА_1 за обвинувальним актом обвинувачувалася в тому, що вона, всупереч вимогам статей 1, 2 Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні», діючи з умислом на заняття гральним бізнесом за попередньою змовою з невстановленими особами, в період часу з початку лютого 2013 року по 27 лютого 2013 року, перебуваючи на своєму робочому місці у нежитловому приміщенні АДРЕСА_1, надавала жителям м. Запоріжжя можливість доступу до азартних ігор на 12 гральних автоматах та отримувала від останніх прибуток.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 29 січня 2015 року вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2014 року щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи прокурора, котра підтримала касаційну скаргу, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з обвинувального акту, дії ОСОБА_1 у виді зайняття гральним бізнесом шляхом надання можливості доступу до азартних ігор з метою проведення азартних ігор та отримання прибутку органом досудового розслідування кваліфіковані за частиною 1 статті 203-2 КК України.

Зокрема, частиною 1 статті 203-2 КК України передбачена кримінальна відповідальність за діяльність, пов'язану з організацією, проведенням та наданням можливості доступу до азартних ігор у казино, на гральних автоматах, комп'ютерних стимуляторах, у букмекерських конторах, в інтерактивних закладах, в електронному (віртуальному) казино незалежно від місця розташування сервера, визначення чому дано у статті 1 Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» від 15 травня 2009 року №1334-VI.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 15 травня 2009 року «Про заборону грального бізнесу в Україні»: гральний бізнес - діяльність, пов'язана з організацією, проведенням та наданням можливості доступу до азартних ігор у казино, на гральних автоматах, комп'ютерних симуляторах, у букмекерських конторах, в інтерактивних закладах, в електронному (віртуальному) казино незалежно від місця розташування сервера; організатори азартних ігор - фізичні та юридичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють діяльність з організації і проведення азартних ігор з метою отримання прибутку; організація і проведення азартних ігор - діяльність організаторів азартних ігор, що здійснюється з метою створення умов для здійснення азартних ігор та видачі виграшів (призів) учасникам азартних ігор.

Як правильно зазначено судом, лише організація, проведення та надання можливості доступу до азартних ігор з метою отримання прибутку, як сукупність ознак, утворюють об'єктивну сторону складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статі 203-2 КК України, а не сам факт перебування особи у приміщенні та виконання покладених на неї функцій, як найманого працівника, тощо.

Як правильно встановлено судом, матеріали кримінального провадження та показання свідків на підтвердження обвинувачення не містять даних про те, що ОСОБА_1 сама орендувала приміщення, здійснювала діяльність та надавала доступ до азартних ігор, тоді як надані докази є недопустимими з огляду на їх здобуття з порушенням визначеного кримінальним процесуальним законом порядку.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про те, що вона не є суб'єктом кримінального правопорушення, передбаченого статтею 203-2 КК України , у тому числі за відсутності доказів, які б вказували на те, що вона є організатором, виконавцем або співвиконавцем, тощо, з чим обґрунтовано погодився і суд апеляційної інстанції, а не виконавцем покладених на неї функцій, як найманого працівника, колегія суддів вважає правильними.

У зв'язку з чим доводи касаційної скарги прокурора про необґрунтоване виправдання ОСОБА_1 колегія суддів вважає безпідставними.

Крім того, співучасть виправданої саме в організації та проведенні грального бізнесу з метою отримання прибутку стороною обвинувачення не доводилася та не ставилася у провину, таких даних судом не встановлено, а у справі немає і прокурором у касаційній скарзі не наведено.

Тому і зазначені обставини свідчать про законність та обґрунтованість виправдувального вироку щодо ОСОБА_1 за відсутності в її діях складу кримінального правопорушення, законних підстав для скасування якого, як і ухвали апеляційного суду, за доводами касаційної скарги прокурора у колегії суддів немає.

Відтак, касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 29 січня 2015 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу заступника прокурора Запорізької області - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4