Справа № 1328/503/12 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 11/783/842/13 Доповідач : Данко В. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2013 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Данка В.В.,

суддів Михалюка В.О., Пешкова М.І.,

з участю прокурора Прокоповича А.Л.,

засудженого ОСОБА_1,

його захисника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 01 липня 2013 року, яким визнано винуватим ОСОБА_1 за ч.2 ст.15, ст.116 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 01 липня 2013 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець і мешканець АДРЕСА_1, громадянин України, українець, ІНФОРМАЦІЯ_2, не одружений, не працюючий, не судимий відповідно до ст.89 КК України

засуджений за ч.2 ст.15, ст.116 КК України на один рік десять місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід взяття під варту залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Строк відбуття покарання рахується з 17 жовтня 2011 року, тобто з часу його фактичного затримання.

Питання про речові докази та судові витрати вирішено відповідно до ст.ст.81, 93 КПК України.

ОСОБА_1 17.10.2011 року, близько 02 год. 45 хв., за місцю свого проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3, під час словесного конфлікту, який переріс у шарпанину, на грунті особистих неприязних відносин із потерпілим ОСОБА_3, під час словесної сварки, перебуваючи у стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства та тяжкої образи з боку потерпілого нецензурних висловлювань та шарпанини, ножем господарсько-побутового призначення, який взяв з табурету у кімнаті, де вони знаходились, завдав потерпілому два удари у ділянку грудей та один удар у ділянку спини, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді рани передньої поверхні грудної клітки справа від грудини, на рівні 4-го ребра, проникаючої у плевральну порожнину з пересіченням по ходу ранового каналу ребра, яка супроводжувалась двобічним гемопневмотораксом, пневмомедіастінумом рани передньої поверхні грудної клітки зліва на рівні 3-го міжребер'я між передньою пахвовою та середньою ключичною лініями, проникаючої у плевральну порожнину, рани у лівій лопатковій ділянці спини, не проникаючої у плевральну порожнину, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 689/11 від 09.12.2011 року утворились від триразової дії гострого колючо-ріжучого предмета /знаряддя/ та відносяться: рана передньої поверхні грудної клітки по навкологрудинній лінії справа, проникаюча у плевральну порожнину до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, рани передньої поверхні грудної клітки зліва та лівої лопаткової ділянки до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоровя, проте злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя потерпілого, до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_3 була своєчасно надана належна медична допомога.

На цей вирок прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, подав апеляцію, в якій, не оспорюючи кваліфікації дій засудженого, просить вирок скасувати за м'якістю призначеного покарання, кримінальну справу скерувати на новий судовий розгляд до Шевченківського районного суду м. Львова в іншому складі суду. Вирок суду апелянт вважає незаконним в частині призначення покарання у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого. Засуджений у скоєному не розкаявся, згідно зі ст.63 Конституції України відмовився давати показання в судовому засіданні, частково відшкодував заподіяну шкоду, що не може розцінюватись, як пом'якшуюча вину обставина.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про задоволення апеляції державного обвинувача, пояснення захисника та засудженого на заперечення апеляції прокурора, колегія суддів вважає, що апеляція державного обвинувача задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.15, ст.116 КК України, вчиненому за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи чого ніхто із учасників судового розгляду не оспорює.

Колегія суддів вважає, що призначаючи ОСОБА_1 покарання, суд першої інстанції правильно застосував кримінальний закон, і призначене засудженому покарання відповідає тяжкості злочину та особі засудженого.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного й обставин, що помякшують та обтяжують покарання.

За змістом ст.ст.65,66 КК України та відповідно до розяснень, що містяться в п.п.3,5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 „Про практику призначення судами кримінального покарання, суд може визнати помякшуючими й інші обставини, не зазначені в ч.1 ст.66 КК України /наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин чи неправильної поведінки потерпілого, відвернення підсудним шкідливих наслідків злочину, часткове відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди/. Визнання обставини такою, що помякшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

На підтримку свого рішення про призначення засудженим покарання суд першої інстанції у вироку зазначив, що підсудний позитивно характеризуються за місцем проживання, відповідно до ст.89 КК України вважається не судимим, відповідно до висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи він виявляє розлади психічної діяльності у формі резидуальної шизофренії із помірно вираженими змінами особистості по психопатоподібному типу, а в період інкримінованих йому дій не в повній мірі міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а також те, що засуджений з 1997 року перебуває на обліку в психоневрологічному диспансері з приводу психічного захворювання і є інвалідом 2-ї групи.

Виконавши вимоги ст.65 КК України, яка регулює загальні засади призначення покарання, суд першої інстанції призначив засудженому покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку в частині призначеного ОСОБА_1 покарання.

Керуючись ст.ст.365,366,367 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 01 липня 2013 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції без задоволення.

Звільнити ОСОБА_1 з-під варти в залі суду.

Головуючий:

Судді:

Оригінал ухвали.