Справа № 363/4216/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/729/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 16.07.2015

УХВАЛА
Іменем України

« 16 » липня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами старшого прокурора прокуратури Вишгородського району Київської області ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 23 квітня 2015 року яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого в АДРЕСА_1 , гр.України, з середньою освітою, непрацюючого, раніше не судимого, -

засуджено за ч.1 ст. 286 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн.

Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 10 429, 53 грн./

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 20 000грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави 2629,90грн. судових витрат за залучення експерта та проведення експертиз.

В с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_10 визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

14.07.2014р. близько 11 год. 30 хв. ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2107» д.н.з. « НОМЕР_1 », рухався автодорогою «Димер-Любимівка-Сичівка» по вул.Революції в смт.Димер Вишгородського р-ну, під час руху проявив неуважність та злочинну недбалість до дорожньої обстановки, у зв`язку з чим не відреагував на її зміну, не вжив заходів для забезпечення безпеки дорожнього руху, чим створив небезпеку для руху іншим учасникам дорожнього руху, поставив під загрозу їхнє життя та здоров`я, в порушення п.34 (дорожня розмітка 1.1) ПДР України під час виконання розвороту ліворуч пересік вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки, на яку в`їзд заборонено, в порушення п.10.1 ПДР України перед початком зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, в порушення п.10.4 ПДР України перед початком розвороту не надав дорогу зустрічному транспортному засобу, внаслідок чого навпроти будинку №320 по вул.Революції в смт.Димер виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з мотоциклом «Lioncin Citi Star» під керуванням ОСОБА_8 , який рухався в напрямку с.Любимівка Вишгородського р-ну.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла «Lioncin Citi Star» ОСОБА_8 отримав згідно висновку судово-медичної експертизи за №66Д-2014 р. від 14.08.2014р. такі тілесні ушкодження: перелом лонної кістки справа, забійна рана в області лівого колінного суглобу, венозна кровотеча, садна кінцівок які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що викликає тривалий розлад здоров`я.

Порушення водієм ОСОБА_10 п.п. 10.1, 10.4, 34 (дорожня розмітка 1.1) ПДР України знаходиться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками у вигляді спричинення ОСОБА_8 середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи вирок в частині доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просить вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок, яким вирішити питання щодо призначення ОСОБА_10 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в межах санкції, передбаченої ч.1 ст. 286 КК України.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт вказав на те, що судом І інстанції не вирішено питання про застосування чи незастосування до обвинуваченого додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст. 286 КК України, призначення якого має важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів, рішення суду в цій частині не мотивоване.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить вирок суду щодо нього змінити в частині задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 , зменшивши суму, яка підлягає стягненню до 3 000грн.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт послався на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а саме на завищення суми відшкодування моральної шкоди, вважає що судом І інстанції при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди не було враховано ступінь вини обвинуваченого, його майнового стану та стану здоров`я, а також порушення самим потерпілим ОСОБА_8 положень ПДР України, який згідно висновку експерта мав технічну можливість попередити зіткнення з автомобілем ВАЗ 2107 шляхом застосування термінового гальмування, а тому вважає, що сума відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000грн. є такою, що відповідає зазнаним потерпілим моральним стражданням, є справедливою та достатньою.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора і заперечили проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого і заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, за обставин зазначених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, є обґрунтованим і учасниками судового розгляду не оспорюється.

Дії ОСОБА_10 вірно судом кваліфіковані за ч.1 ст. 286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо необхідності ухвалення нового вироку з вирішенням питання про призначення ОСОБА_10 додаткового покарання, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що призначаючи ОСОБА_12 основне покарання у виді штрафу з врахуванням обставин, що впливають на покарання, відповідає вказаним вимогам закону.

Враховуючи те, що санкцією ч.1 ст. 286 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є альтернативним і виходячи зі змісту вироку в якому застосування даного додаткового покарання не зазначено, слід прийти до висновку, що воно судом не призначено.

Аналізуючи доводи прокурора щодо призначення вказаного додаткового покарання, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги викладені на обґрунтування невмотивованості рішення суду в частині застосування чи незастосування додаткового покарання, разом з тим, обґрунтувань необхідності призначення ОСОБА_12 додаткового покарання у виді позбавлення волі, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин, а також з врахуванням того, що ОСОБА_10 вчинив порушення правил дорожнього руху у тверезому стані, стану його здоров`я, при якому автомобіль йому необхідний для відвідування лікувальних закладів, колегія суддів вважає, що не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України. Підстав для скасування вироку і постановлення нового вироку, колегія суддів не знаходить.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого про зменшення суми стягнення моральної шкоди до 3000 грн., колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з позовної заяви потерпілий ОСОБА_8 просив стягнути з обвинуваченого у відшкодування моральної шкоди 30 000 грн.

Приймаючи рішення про часткове задоволення моральної шкоди в сумі 20000 грн., суд першої інстанції, крім інших обставин, врахував також ті обставини, на які вказується в апеляційній скарзі, а саме стан здоров`я обвинуваченого, обґрунтовано зменшивши суму стягнення.

При цьому, доводи апеляційної скарги про порушення правил дорожнього руху також і потерпілим ОСОБА_8 , що необхідно було врахувати при визначенні суми стягнення у відшкодування моральної шкоди, є безпідставними, оскільки згідно постанови апеляційного суду Київської області від 20.03.2015р. в діях ОСОБА_13 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Стягнута судом сума, на думку колегії суддів, відповідає характеру та обсягу, як страждань потерпілого, так і майновому стану, а також стану здоров`я обвинуваченого. Підстав для зменшення суми стягнення моральної шкоди колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Вишгородського району Київської області ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 23 квітня 2015 року щодо ОСОБА_10 залишити без зміни.

Судді підписи

З оригіналом згідно _______________суддя ОСОБА_2