Ухвала

іменем україни

11 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4,

суддів: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

при секретарі ОСОБА_7,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000252, щодо

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та мешканця АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області від 14 травня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_8,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_2 рішенням суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м'якості, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, безпідставно призначив засудженому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, при цьому не врахував даних про особу засудженого, належним чином свого рішення не мотивував, у зв'язку з чим призначене покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України, а судові рішення - вимогам статей 370, 419 КПК України.

Вироком Володарського районного суду Донецької області від 26 березня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 14 травня 2015 року, ОСОБА_2 визнано винуватим за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов'язку, передбаченого пунктом 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватим та засуджено за те, що він 15 квітня 2014 року таємно, маючи умисел на заволодіння чужим майном, за попередньою змовою з особою, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження, на власному мотоциклі «МТ-10» без реєстраційного номеру, приїхали до мосту, який розташований на автодорозі державного значення Т-05-23 «Кременівка-Ялта» (км 0+050) Володарського району Донецької області, та, залишивши мотоцикл в лісосмузі, шляхом вільного доступу, за допомогою металевої кувалди, яку ОСОБА_2 взяв із собою заздалегідь, збили три секції огорожі шляхопроводу загальною вартістю 9 682,65 грн. Після чого скинули їх з мосту та перевезли мотоциклом до лісосмуги. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, у період з 16 квітня по 29 травня 2014 року вони аналогічним способом таємно викрали ще 28 секцій (84 погонних метра) огорожі шляхопроводу загальною вартістю 90 371,35 грн, спричинивши Службі автомобільних доріг в Донецькій області матеріальної шкоди на загальну суму 100 054 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку поданої скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України в касаційному порядку не оспорюються.

Щодо доводів прокурора, наведених у касаційній скарзі, про неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м'якості, то вони не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з мотивувальної частини вироку та ухвали, при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України суди у відповідності до вимог зазначеної статті, крім тяжкості злочину, відсутності обтяжуючих обставин і наявності обставин, які пом'якшують покарання - щире каяття та часткове відшкодування завданої шкоди, врахували також дані про його особу, зокрема те, що він за місцем проживання характеризується задовільно, займається суспільно-корисною працею, та згідно з актом обстеження сімейного стану від 11 лютого 2015 року засуджений ОСОБА_2 проживає однією сім'єю та веде спільне господарство з ОСОБА_3, а також утримує двох малолітніх дітей останньої.

Приймаючи до уваги сукупність цих обставин, рішення суду про можливість виправлення ОСОБА_2 без реального відбування покарання зі встановленням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України є мотивованим, обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України.

З урахуванням наведеного колегія суддів уважає призначене засудженому ОСОБА_2 покарання справедливим, підстав для скасування судових рішень через його м'якість не вбачає.

Крім того, суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою прокурора, яка за своїм змістом є аналогічною до його касаційної скарги, ретельно перевірив зазначені в ній доводи, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав її необґрунтованою.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в тому числі й тих, на які посилався прокурор у касаційній скарзі, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області від 14 травня 2015 року щодо ОСОБА_2 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6