Ухвала
іменем україни
17 листопада 2015 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретаріОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора засудженого захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого 12 грудня 1989 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 144, ст. 17 і ч. 2 ст. 118,
ч. 3 ст. 117 КК 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, звільненого 14 вересня 1996 року по відбуттю покарання,
засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 186 КК,
Вказаним вироком місцевого суду ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 121 КК на строк 5 років; за ч. 1 ст. 186 КК на строк 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 26 березня 2002 року о 02.00 год. біля гуртожитку по АДРЕСА_2 під час конфлікту з ОСОБА_8 , схопивши її за волосся, завдав їй удар коліном у живіт. Продовжуючи утримувати потерпілу за потиличну частину голови ОСОБА_6 декілька раз вдарив її обличчям об металеву трубу, від чого ОСОБА_8 впала спиною на асфальт. Після цього ОСОБА_6 продовжив побиття потерпілої ногою в різні частини тіла та кулаком в обличчя. В результаті умисних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_8 було спричинено численних тілесних ушкоджень, у тому числі й тяжких за ознакою небезпеки для життя в момент їх заподіяння.
Крім того, ОСОБА_6 , скориставшись безпорадним станом потерпілої після побиття, відкрито заволодів її майном на загальну суму 965,25 грн.
Ухвалою апеляційного суду цей вирок змінено. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено обов`язки, передбачені пунктами 2 4 ч. 1 ст. 76 КК.
У касаційній скарзі прокурор просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважає необґрунтованим звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, оскільки це не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого.
Засуджений ОСОБА_6 подав заперечення касаційної скарги прокурора, вважаючи ухвалу апеляційного суду законною та обґрунтованою.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, засудженого та його захисника, які заперечили проти скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновок суду стосовно доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, установлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація діяння за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 186 КК у касаційній скарзі не оспорюється, а тому не перевіряється.
Поряд із цим, іззмісту касаційної скарги випливає, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законодавством вимог, що стосуються конкретної винної особи і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), виходячи із загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості та достатності обраного покарання.
Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини (далі Суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі Бакланов проти Росії (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі Фрізен проти Росії (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним. У справі Ізмайлов проти Росії (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_6 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК достатньою мірою врахував, як ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, одне з яких згідно зі ст. 12 цього Кодексу є тяжким, так і обтяжуючу покарання обставину рецидив злочину. Пом`якшуючих покарання обставин суд не встановив. З огляду на це суд призначив засудженому покарання у межах санкцій закону, за яким його засуджено.
Разом із тим, апеляційний суд, зваживши на позицію потерпілої, яка в суді першої інстанції заявила, що заподіяну їй шкоду добровільно відшкодовано до постановлення вироку, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 66 КК визнав це як пом`якшуючу покарання обставину. Водночас, виходячи з даних про особу ОСОБА_6 , який протягом тривалого часу вчинення злочинів до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем роботи, на спеціальних обліках не перебуває, та відсутність будь-яких претензій з боку потерпілої дійшов обґрунтованого висновку про можливість звільнення ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК від відбування призначеного покарання з випробуванням та покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.
З урахуванням наведеного, зокрема обставини, що пом`якшує покарання та практики Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання й того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, поведінку засудженого з період кримінального процесуального провадження, чим фактично досягнута мета покарання, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені обставини дали апеляційному суду обґрунтовані підстави вважати, що виправлення ОСОБА_6 та попередження нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, яке є достатнім для того, щоб засуджений довів своє виправлення.
Отже, посилання у касаційній скарзі на необґрунтоване звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання із застосуванням ст. 75 КК є безпідставним.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування судових рішень у справі, не виявлено.
Керуючись статтями 433436 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 10 березня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3