Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
13 січня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретарів судового засідання - ОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000159, щодо
- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Хуст Закарпатської області, жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, одруженої, раніше судимої: 05.11.2013 року Долинським районним судом Івано-Франківської області за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненої від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,
обвинуваченої за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України,
на вирок Радивилівського районного суду Рівненської області від 24 вересня 2015 року, з участю:
прокурора - ОСОБА_8
обвинуваченої - ОСОБА_6
захисника обвинуваченої - ОСОБА_9
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 24 вересня 2015 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України та призначено їй покарання 3 /три/ роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано невідбуте покарання згідно вироку Долинського районного суду Івано-Франківської області від 05.11.2013 року й призначено ОСОБА_6 остаточне покарання шляхом часткового складання 4 /чотири/ роки 1 /один/ місяць позбавлення волі.
Строк відбування покарання засудженій вирішено рахувати з 27 квітня 2015 року.
Запобіжний захід тримання під вартою ОСОБА_6 продовжено до вступу вироку в законну силу.
Також судом вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат по справі.
Згідно вироку суду, ОСОБА_6 27.04.2015 року, близько 10 год. 00 хв., зайшовши до господарства ОСОБА_10 в АДРЕСА_2 , користуючись відсутністю власника будинковолодіння і членів сім`ї, маючи умисел на викрадення чужого майна, за допомогою ключа, якого вона виявила на підвіконнику біля вхідних дверей, відімкнула замок на вхідних дверях до житлового будинку й проникла в будинок. В одній із кімнат ОСОБА_6 виявила в серванті і викрала із нього ювелірні вироби: перстень із срібла 925 проби вагою 1,84 г вартістю 276 грн.; сережку із срібла 925 проби вагою 2,18 г вартістю 327 грн.; сережку із срібла 925 проби вагою 2,1 г вартістю 315 грн.; перстень із золота 585 проби вагою 2,3 г вартістю 1472 грн. 75 коп.; перстень із золота 585 проби вагою 2,66 г вартістю 1915 грн. 20 коп.; браслет із золота 585 проби вагою 4,19 г вартістю 3016 грн. 80 коп. Загальна вартість ювелірних виробів становить 7322 грн. 75 коп. Викрадені ювелірні вироби поклала до кишені свого верхнього одягу і пішла до виходу з будинку. Саме в цей час до будинку під`їхав легковий автомобіль, в якому знаходилася власниця ювелірних виробів ОСОБА_11 та її чоловік. Побоюючись бути викритою у скоєнні крадіжки, ОСОБА_6 , перебуваючи в коридорі житлового будинку, виклала з кишені викрадені нею ювелірні вироби і поклавши їх на холодильник спробувала непомітно вийти з будинку. Однак, при виході з будинку була помічена і затримана чоловіком потерпілої ОСОБА_12 . Таким чином, ОСОБА_6 не змогла довести свої злочинні дії до кінця з причин, які не залежали від її волі.

Суд кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України як замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) вчинену з проникненням в житло.

Не погодившись з вироком суду захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі, просить оскаржуваний вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свою позицію мотивує тим, що вирок суду, на його думку, був винесений без урахування дійсних обставин справи.

Так, вважає неправомірним залучення захисником ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_13 та допуск останнього до участі у справі, а також ненадання судом можливості ознайомитися з матеріалами справи та побачитися з своєю підзахисною ОСОБА_6 , крім того вказує на відмову ОСОБА_6 від своїх визнавальних показань у вчиненні інкримінованого їй замаху на крадіжку ювелірних виробів ОСОБА_11 , які вона надала під час допиту в якості підозрюваної та під час слідчого експерименту, оскільки такі показання надані його підзахисною під психологічним тиском та побоями оперативних працівників Радивилівського РВ УМВС.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченої та захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_9 на підтримку поданої захисником ОСОБА_7 апеляційної скарги, їх думку щодо скасування вироку суду та призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, заперечення прокурора проти вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченого, прохання останнього щодо залишення вироку суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Вказаних вимог судом першої інстанції дотримано.

Так, попри невизнання ОСОБА_6 під час судового слідства своєї вини у інкримінованому їй ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України злочині, вина останньої стверджується зібраними доказами наявними у матеріалах провадження та належно оціненими під час судового слідства в суді першої інстанції.

Зокрема, з пояснень потерпілої ОСОБА_11 вбачається, що 27.04.2015 р. вранці вона з чоловіком ОСОБА_12 , ненадовго відлучившись з будинку, та повернувшись після 10.00 год. виявили, що будинок відімкнений, а з будинку виходили ОСОБА_6 та невідомий чоловік. Вказала, що зайшовши в будинок виявила в коридорі на холодильнику свої срібні і золоті прикраси. Крикнула про це чоловікові, й він затримав обвинувачену та викликав працівників міліції. Зазначила, що інше майно з будинку не було викрадене, однак речі в шафі були перекидані, розкинуті по кімнаті.

З пояснень ОСОБА_12 вбачається, що 27.04.2015 року вранці, перед 10.00 год. він замкнув житловий будинок й заховавши ключ на підвіконнику під бляхою, разом з дружиною власним автомобілем поїхали в сільську медичну амбулаторію. Зазначив, що повернувся додому приблизно через 30 хвилин. Побачив, що з будинку вийшли двоє осіб (невідомий чоловік та обвинувачена), які почали втікати. Він упіймав обвинувачену й тримав, а невідомий чоловік втік в автомобілі, який під`їхав до подвір`я. Також вказав, що його дружина ОСОБА_11 пішла в будинок й виявила свої золоті та срібні прикраси в коридорі, про що крикнула йому з будинку. Він викликав працівників міліції, які забрали обвинувачену в райвідділ міліції.

Згідно пояснень свідка ОСОБА_14 , вона, як слідчий, в складі слідчо-оперативної групи здійснювала виїзд на місце події в с.Перенятин Радивилівського району, де власниками будинку була затримана ОСОБА_6 . Склала в присутності понятих протокол огляду місця події, й при проведенні слідчих дій зачитала ОСОБА_6 вголос всі її права і обов`язки. Оскільки ОСОБА_6 сказала, що вона неграмотна, то запропонувала їй в якості захисника адвоката ОСОБА_13 , який в цей час перебував в райвідділі міліції. ОСОБА_6 визнала, що скоїла крадіжку, повідомивши обставини скоєння нею злочину.

Адвокат ОСОБА_13 пояснив, що був запрошений слідчим ОСОБА_14 до ОСОБА_6 , яка перебувала в кабінеті слідчого та уклав з нею угоду про надання правової допомоги. Також зазначив, що усі процесуальні дії на досудовому слідстві проводилися в його присутності й жодного тиску на обвинувачену ОСОБА_6 не чинилося.

Таким чином, показання потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 повністю узгоджуються між собою та матеріалами кримінального провадження. Зокрема, з відеозапису проведення слідчого експерименту вбачається, що обвинувачена ОСОБА_6 в присутності понятих і адвоката ОСОБА_13 на місці добровільно розповіла та показала, як вона проникла в житловий будинок ОСОБА_11 в с.Перенятин де викрала золоті і срібні прикраси, однак не довела злочинний умисел до кінця бо повернулися власники будинку, викрадені прикраси вона з кишені виклала на холодильнику в коридорі житлового будинку (т.1 а.к.п.120-124 та оптичний відеодиск), протоколом огляду місця події виявлені ювелірні вироби та відбитки пальців (т.1 а.к.п.14-17 з фототаблицями т.1 а.к.п.18-21), висновком судово-товарознавчої експертизи № 161 від 13.05.2015 року встановлена вартість ювелірних прикрас наданих на дослідження (т.1 а.к.п.47-52).

Колегією суддів встановлено, що підстав оговорювати ОСОБА_6 у потерпілої та свідків не було. Останні попереджувались про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.

Таким чином на думку колегії суддів висновки суду про доведення вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину встановлені сукупністю зібраних у справі доказів, яким судом дана повна та всебічна оцінка та відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Щодо покликань захисника адвоката ОСОБА_7 наведених у поданій ним апеляційній скарзі щодо неправомірного залучення захисником ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_13 та допуск останнього до участі у справі, то колегія суддів критично розцінює такі доводи захисника обвинуваченої ОСОБА_7 .

Так, в матеріалах провадження наявний договір про надання правової допомоги від 27.04.2015 року, відповідно до якого ОСОБА_6 уповноважила адвоката ОСОБА_13 на юридичний захист себе у кримінальному провадженні №0000159 за фактом крадіжки чужого майна з господарства ОСОБА_11 . Крім того в ході апеляційного розгляду ОСОБА_6 підтвердила, що захисник був, а вона є неписьменною. Щодо відсутності підпису ОСОБА_6 в договорі про правову допомогу, то слідча ОСОБА_14 пояснювала, що ОСОБА_6 є неграмотна.
Щодо тверджень захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про ненадання судом можливості ознайомитися з матеріалами справи та побачитися з підзахисною (угода з яким про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_6 укладена її чоловіком - ОСОБА_15 26.06.2015 року), то наведене твердження на увагу не заслуговує, оскільки з технічного запису судового засідання Радивилівського районного суду Рівненської області від 10.07.2015 року вбачається, що суд заслухавши думку сторін по справі, задовольнив заявлене захисником ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 клопотання про надання можливості для спілкування з підзахисною та на місці обговоривши з захисником ОСОБА_7 необхідний для таких цілей інтервал часу, визначив його у межах 30 хв. й зупинивши розгляд справи надав можливість захиснику особисто поспілкуватися з його підзахисною.

Стосовно відмови ОСОБА_6 від своїх визнавальних показів у вчиненні інкримінованого їй замаху на крадіжку ювелірних виробів ОСОБА_11 , які вона надала під час допиту в якості підозрюваної та під час слідчого експерименту, та покликання останньої на те, що такі покази надані під психологічним тиском та побоями оперативних працівників Радивилівського РВ УМВС, то невизнання обвинуваченою вини у скоєному колегія суддів розцінює як спосіб захисту останньої від інкримінованого їй злочинного діяння, з метою уникнення покарання за вчинене.

Покази обвинуваченої про фізичне і психологічне насильство працівників міліції щодо неї спростовуються показами допитаної як свідка слідчої ОСОБА_14 , показами адвоката ОСОБА_13 .

Крім того, за результатами службового розслідування, проведеного прокурором Радивилівського району Рівненської області ОСОБА_16 на виконання ухвали слідчого судді, покази обвинуваченої про фізичний і психологічний тиск на неї працівниками міліції не знайшли підтвердження. З інформації про результати перевірки №44 -1424 вих-15 від 31.07.2015 року та долучених матеріалів, надісланої прокурором району встановлено, що за результатами перевірки порушень в діях працівників Радивилівського РВ УМВС України не виявлено, підстав для внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення за даним фактом не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості , достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Повно та об`єктивно встановивши фактичні обставини в кримінальному провадженні, суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України.
Істотних порушень вимог кримінально процесуального законодавства, які б тягнули безумовне скасування вироку по справі не встановлено.
Відповідає вимогам ст.65 КК України і призначене ОСОБА_6 покарання, яке обране з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про її особу, яка скоїла злочин в період іспитового строку, має на утриманні шістьох малолітніх дітей.
Виходячи з обставин вчинення злочину та даних про особу ОСОБА_6 , суд прийшов до обґрунтованого висновку про доцільність застосування щодо особи обвинуваченої покарання у виді позбавлення волі з утриманням в кримінально виконавчій установі строком 3/три/ роки й визначення на підставі ч.1 ст.71 КК України остаточного покарання ОСОБА_6 шляхом часткового складання з покаранням згідно вироку Долинського районного суду Івано-Франківської області від 05.11.2013 року, - 4 /чотири/ роки 1 /один/ місяць позбавлення волі.
В роз`ясненнях, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року з послідуючими змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення
покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу
винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.
За таких обставин, колегія суддів не знаходить достатньо аргументованих підстав для задоволення вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченої, висновки суду першої інстанції в даному контексті розцінюються як об`єктивні, відповідаючі фактичним обставинам вчинення інкримінованого ОСОБА_6 злочину, останні ґрунтуються на доказах, яким судом дана вірна юридична оцінка та в повній мірі стверджуються дослідженими матеріалами кримінального провадження.

За вимогами ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, зокрема, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність. Які порушення закону визначаються істотними зазначено в ст.412 КПК України. Як вбачається із змісту апеляційної скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та досліджених у ході апеляційного провадження матеріалів, на думку колегії суддів, переконливих доводів щодо порушень кримінального та кримінального процесуального законів, як вважає скаржник, допущених судом що стали б підставою для зміни вироку, не наведено.

Беручи до уваги вищенаведені доводи, колегія суддів підстав для зміни вироку Радивилівського районного суду Рівненської області від 24 вересня 2015 року, по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Вирок Радивилівського районного суду Рівненської області від 24 вересня 2015 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 27.04.2015 року по 13.01.2016 року в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою - в той же строк з дня вручення їй копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3