Справа №489/6820/15-к 05.02.2016 05.02.2016 05.02.2016

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 лютого 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючої ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
Обвинувачений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Овруч Житомирської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий Овруцьким районним судом Житомирської області
1) 28.10.2002 р. за ст. 187 ч.3, 185 ч.2, 357 ч. 3 КК України із застосуванням ст. 70 КК України на 7 років позбавлення волі. Звільнений 27.06.2007 р. умовно-достроково на 1 рік 7 місяців 27 днів за постановою Менського районного суду Чернігівської області від 21.06.2007 р.;
2) 29.04.2010 р. ст.ст. 185 ч.2, 187 ч.2 КК України із застосуванням ст. 70 КК України на 7 років позбавлення волі. Звільнений 04.11.2014 р. умовно-достроково на 2 роки 2 місяців 16 днів за постановою Коростенського районного суду Житомирської області від 27.10.2014 р.
Обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_5
__________________________________________________________________
провадження № 11- кп/784/109/16 головуючий у 1 інстанції ОСОБА_7
категорія: ст. 185 ч.3 КК України доповідач в апеляційній інстанції
ОСОБА_1
Короткий зміст вимог апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 . Просить вирок змінити. На підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням.
Короткий зміст судового рішення суду 1 інстанції.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.11.2015 р. ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч.1 КК України, за якою призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 71 КК України частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 29.04.2010 р. та остаточно призначено до відбуття 6 років позбавлення волі.
Постановлено стягнути з обвинуваченого на користь держави витрати на стаціонарне лікування потерпілого в сумі 5426 грн. 04 коп., витрати на проведення експертиз в сумах 3323 грн. 88 коп., 6647 грн. 76 коп.
Також вирішено питання щодо речових доказів.
Узагальнені доводи апелянта.
Обвинувачений ОСОБА_5 посилається на недотримання судом вимог ст. 65 КК України, що полягає у неврахуванні усіх обставин вчиненого злочину, даних про його особу, пом`якшуючих покарання обставин. Вважає, що є підстави і для застосування ст. 69 КК України.
Вказує, що призначення покарання у виді позбавлення волі судом умотивовано лише вчиненням нового злочину протягом невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Посилається, що суд належним чином не врахував ступень тяжкості вчиненого злочину, пом`якшуючи покарання обставини, якими апелянт вважає позитивну характеристику за місцем проживання і роботи, його згоду надати в суді правдиві свідчення та сприяння повному, об`єктивному і в найкоротші строки розгляду справи, визнання у повному обсязі цивільного позову прокурора.
Посилається, що його виправлення можливо без застосування покарання у виді позбавлення волі та вказує про намір стати на шлях виправлення.
Встановлені судом 1 інстанції обставини.
26.08.2015 р., приблизно о 17 год., ОСОБА_5 , знаходячись по АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклої сварки умисно наніс ОСОБА_8 дерев`яною палицею не менш 2-х ударів в область голови, чим заподіяв тяжкі тілесні ушкодження у виді тяжкої черепно-мозкової травми (забою головного мозку 3 ступеню), субдуральної гематоми зліва, забитої рани голови (є небезпечними для життя в момент заподіяння).
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , думку прокурора ОСОБА_6 про залишення вироку без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 вчиненні злочину за наведених у вироку обставин та правильність кваліфікації дій за ст. 121 ч. 1 КК України апелянтом не оспорюються. З урахуванням меж апеляційного розгляду, визначених ст. 404 ч.1 КПК України, судове рішення в цій частині не переглядається.
Не ґрунтуються на матеріалах справи наведені в апеляційній скарзі доводи обвинуваченого про недотримання судом вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання.
Так, судом враховано ступень тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до визначеної ст. 12 КК України класифікації злочинів є тяжким злочином.
Послався суд й на те, що ОСОБА_5 характеризується позитивно, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, врахувавши таким чином дані про особу обвинуваченого. В матеріалах кримінального провадження відсутня характеристика ОСОБА_5 за місцем роботи, на яку він посилається в апеляційній скарзі.
З огляду на попередні судимості ОСОБА_5 за умисні злочини і вчинення ним нового умисного злочину, суд обґрунтовано визнав обтяжуючою покарання обставиною рецидив злочинів.
Перелік обставин, які визнаються пом`якшуючими покарання, визначено ч.1 ст. 66 України. Відповідно до ч.2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині 1 цієї статі.
Однак, не входять до переліку, визначеному ч.1 ст. 66 КК України, наведені апелянтом обставини: його згода надати в суді правдиві свідчення та сприяння повному, об`єктивному і в найкоротші строки розгляду справи, визнання у повному обсязі цивільного позову прокурора. Ці обставини не є такими, що суттєво впливають на покарання. Тому відсутні підстави для визнання їх пом`якшуючими покарання обставинами у сенсі положень ч.2 ст. 66 КК України.
Характеристика, про яку також зазначає апелянт, входить до числа відомостей про особу обвинуваченого.
Покарання за ст. 121 ч.1 КК України ОСОБА_5 призначено в мінімальному розмірі позбавлення волі, передбаченого санкцією кримінального закону.
З урахуванням викладеного, відсутні підстави вважати призначене ОСОБА_5 покарання за ст. 121 ч.1 КК України таким, що не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого.
Через відсутність пом`якшуючих покарання ОСОБА_5 обставин не може бути застосована ст. 69 КК України, однією з умов застосування якої є наявність кількох таких обставин.
Крім того, вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 29.04.2010 р. ОСОБА_5 засуджено за ст.ст. 185 ч.2, 187 ч.2 КК України із застосуванням ст. 70 КК України на 7 років позбавлення волі. Звільнений він 04.11.2014 р. умовно-достроково на 2 роки 2 місяці 16 днів за постановою Коростенського районного суду Житомирської області від 27.10.2014 р.
Новий злочин ним вчинено 26.08.2015 р., тобто, протягом невідбутої частини покарання.
За такого, йому обґрунтовано призначено покарання за правилами ст. 71 КК України за сукупністю вироків.
Згідно з роз`ясненнями , які містяться в пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 р. № 7 (з наступними змінами), судам належить враховувати, що при застосуванні правил ст. 71 КК України остаточне покарання має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 26 вказаної постанови, у разі, коли особа була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (ст. 81 КК України) і в період строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі.
З урахуванням викладеного, відсутні правові підстави для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.
Призначене обвинуваченому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років апеляційний суд вважає справедливим, достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів.
Враховуючи викладене, відсутні підстави для зміни вироку в частині призначеного покарання, як просить апелянт.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 424, 425, 426, 532 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2015 року відносно ОСОБА_5 залишити без зміни, апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуюча

Судді