АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №639/6725/15-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/790/294/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

підозрюваного - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

представника потерпілої - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Жовтневогорайонного суду м. Харкова від 18 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеною ухвалою в задоволенні клопотання прокурора у кримінальному провадженні про звільнення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, відмовлено, та повернуто прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку.
Органом досудового розслідування встановлено, що приблизно о 24 години 14 листопада 1999 р. ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився на березі річки Лопань, неподалік вул. Власенко у м. Харкові, де під час бійки зі своїм знайомим, ОСОБА_11 , з яким він раніше перебуваву неприязних відносинах, умисно, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх злочинних дій, вчинив вбивство останнього шляхом удушення.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №1131 від 4 травня 2000 р. причиною смерті ОСОБА_11 стала механічна асфіксія внаслідок здавлення шиї руками іншої людини.
Своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України, тобто вбивство умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі.
10 липня 2015 р. до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся прокурор прокуратури Жовтневого району м. Харкова з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, ОСОБА_7 , у зв`язку із закінченням строків давності кримінальної відповідальності.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 листопада 2015 року прокурору відмовлено у задоволенні клопотання з тих підстав, що у встановленому процесуальним законом порядку слідчим не перевірено доводи потерпілої та її представника щодо перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч.1 ст.115 КК України на п.п.4, 7, 12 ч. 2 ст.115 КК України оскільки вбивство останнього було скоєно з особливою жорстокістю за зговором групи осіб, з цього приводу органом досудового слідства не було призначено судово-медичну експертизу і не надано належної правової оцінки зазначеним доводам потерпілої, також не було встановлено механізм спричинення смерті потерпілого ОСОБА_11 .
Також суд зазначив, що прокурор у своєму клопотанні, всупереч п.6 ч.1 ст.287 КПК України, обмежився лише переліком найменувань певних джерел доказів, не розкривши при цьому їх зміст.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить зазначену ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення ним злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити.
На обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначив, що злочин, який був вчинений ОСОБА_7 є особливо тяжким, строк давності притягнення його до відповідальності становить 15 років з дня вчинення вбивства потерпілого, а на момент розгляду клопотання, вже минуло понад 16 років.
Відмова в задоволенні клопотання у зв`язку з тим, що під час завершення досудового розслідування, слідчим не було прийнято рішення в порядку передбаченому ст. 220 КПК України за клопотаннями потерпілої ОСОБА_9 та її представника ОСОБА_10 про перекваліфікацію дій ОСОБА_7 з ч.1 ст. 115 КК України на ч.2 ст. 115 КК України, на думку апелянта є необґрунтованим, оскільки суд не взяв до уваги, що ОСОБА_9 , яка була допитана в якості потерпілої ще на початку досудового розслідування, не вказувала про необхідність кваліфікувати дії ОСОБА_7 за ч.2 ст. 115 КК України
Прокурор вважає, що при розгляді клопотання про звільнення особи від відповідальності, чинним КПК України не передбачено право суду щодо оцінки дій, які були вчинені чи не вчинені слідчим під час досудового розслідування.
Також за доводами апелянта, суд порушив вимоги КПК України щодо необхідності безумовного дотримання меж кримінальної відповідальності виданої особи, що передбачено ч.1 ст. 576 КПК України, ст. 66 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, та ст. 14 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 1957 року згідно яких, видана особа може бути притягнута до відповідальності лише за ті злочини, за які здійснена видача (екстрадиція) особи.
Видача ОСОБА_7 правоохоронними органами Російської Федерації здійснювалась за умови притягнення його до відповідальності за ч.1 ст. 115 КК України, тому притягнення його до відповідальності за іншим законом неможливе.
Вказівка суду на неможливість належно оцінити показання ОСОБА_7 та потерпілої при розгляді зазначеного клопотання прокурора, у зв`язку з невідповідністю цього клопотання вимогам ст. 287 КПК України, на думку прокурора є помилковою, оскільки клопотання прокурора в цьому ж судовому засіданні долучити до матеріалів вищенаведеної кримінальної справи - матеріали кримінального провадження №0000108 від 8 січня 2013 р. у 2 томах колегією суддів задоволено, що не позбавляло суд права оцінити наявні докази.
Суд окрім іншого, у своєму рішенні порушив конституційне право ОСОБА_7 , визначивши його як обвинуваченого (арк. 2 ухвали суду), хоча обвинувачення ОСОБА_7 не пред`являлось, і його процесуальний статус у провадженні - підозрюваний.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши прокурора, підозрюваного та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, пояснення потерпілої та її представника, які вважали апеляційну скаргу необґрунтованою, перевіривши зазначені доводи та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, ОСОБА_7 підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, санкція якої передбачає можливість призначення покарання в межах від 7 до 15 років позбавлення волі.
Згідно ч.5 ст. 12 КК України особливо тяжким злочином є злочин, за який передбачено основне покарання - позбавлення волі на строк понад 10 років.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину минуло 15 років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Статтею 287 КПК України перелічені обставини та відомості, які мають бути вказані в клопотанні прокурора про звільнення особи від кримінальної відповідальності, де серед іншого, в п.6 ч.1 цієї статті зазначено на необхідність приведення доказів, які підтверджують факт вчинення особою кримінального правопорушення.
У роз`ясненні Пленуму Верховного Суду України, викладеному у п.2 постанови від 23 грудня 2013 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» зазначено, що при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також, що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені Кримінальним кодексом України.
Зазначені вимоги свідчать про необхідність надання заявником доказів, які б обґрунтовували прохання прокурора про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.
Формально пославшись у клопотанні про звільнення особи від кримінальної відповідальності на показання потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , а також на протокол огляду місця події, протокол слідчого експерименту, висновок судово-медичної експертизи, прокурор навів лише перелік цих доказів не розкривши їх зміст, що не узгоджується з вимогами ч.1 ст.84 КПК України, згідно якої доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких, слідчий, суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Колегія суддів, виходячи з вищенаведеного вважає обґрунтованими і такими, що узгоджуються з вимогами КПК України висновки суду першої інстанції про неповноту підготовки матеріалів прокурором при поданні клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Також, колегія суддів вважає обґрунтованим і правильним висновок районного суду щодо суттєвих порушень вимог КПК України, які мали місце під час проведення досудового слідства, оскільки органом досудового слідства, на порушення вимог ст. 220 КПК України не були прийняті будь-які процесуальні рішення щодо клопотань потерпілої та її представника стосовно обставин скоєння злочину та його правової кваліфікації.
Вказані процесуальні дії згідно вимог КПК України виконуються не судом, а органом досудового розслідування і знаменують собою надання потерпілій і її представнику процесуального документу з висновком органу досудового слідства щодо проведеного розслідування, тобто в такій процесуальній формі орган досудового слідства надає цим учасникам розгляду провадження право погодитися чи заперечувати обставини кримінального правопорушення, від яких обвинувачений має право захищатися.
Доводи апеляційної скарги про відсутність у суду права на оцінку дій, які були вчинені чи не вчинені слідчим під час досудового розслідування, колегія суддів вважає необґрунтованими оскільки вони не узгоджуються з вищенаведеними вимогами КПК України.
Наявність в ухвалі суду одного терміну «обвинувачений», а не «підозрюваний» стосовно ОСОБА_7 , на що формально посилається апелянт, в контексті питання, що є предметом апеляційного розгляду, не може бути підставою для скасування ухвали суду.
Сукупність наведених обставин не дає підстав для визнання апеляційної скарги прокурора обґрунтованою, і відповідно для її задоволення і скасування ухвали районного суду.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про необхідность безумовного дотримання меж кримінальної відповідальності виданої особи, що передбачено ч.1 ст. 576 КПК України, ст. 66 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, та ст. 14 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 1957 року, що необхідно врахувати органу досудового слідства при здійсненні кримінального провадження, однак враховуючи, що питання про перекваліфікацію дій обвинуваченого на інший закон ініціювалося не судом, зазначений факт також не може бути підставою для скасування ухвали районного суду.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Ухвалу Жовтневогорайонного суду м. Харкова від 18 листопада 2015 року про відмову в задоволенні клопотання прокурора про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.115 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: