Справа № 11-а - 25/10 Головуючий у 1 інстанції Левик Я.А.
Категорія ч. 2 ст. 125 КК України Доповідач: Партика І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2010 року Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області у складі

головуючого - судді Гаврилова В.М.,

суддів Партики І.В., Вовка А.С.

захисників адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляцію засудженого ОСОБА_3 та потерпілої ОСОБА_4 на вирок Золочівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2009 року

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_3,16.07.1956р. народження, уродженець та мешканець м. Золочева, вул. С. Бандери, 32 а, українець, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1, одружений, не військовозобовязаний, працюючий приватним підприємцем, інвалід 3 групи, раніше не судимий

Засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу у розмірі 510 грн.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_3 від призначеного йому покарання звільнено.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 500 грн. у відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позову відмовлено.

За вироком суду ОСОБА_3В, визнаний винним та засуджений за те, що 23.10.2007р. в період часу між 17 та 18 год., знаходячись перед подвірям буд. 32 по вул. С. Бандери у м. Золочеві Львівської області, під час конфлікту з ОСОБА_4 з приводу користуванням подвірям будинку, штовхнув ОСОБА_4 металевою брамою в груди, схопив за передню частину куртки руками, шарпнув та штовхнув перед собою, заподіявши їй умисне легке тілесне ушкодження, а саме садно на передній поверхні грудної клітки.

У поданій на вирок суду апеляції ОСОБА_3 просить вирок суду скасувати, а справу провадженням закрити на підставі п. 2 ст. 6 КПК України, покликаючись на те, що обставини, викладені у вироку суду не відповідають фактичним обставинам справи, зібраним по справі доказам та вимогам закону. Вважає, що проти ОСОБА_4 ним не вчинено жодних протиправних дій, а доказів того, що виявлені у неї тілесні ушкодження заподіяні саме ним, не здобуто. Рішення суду в частині часткового задоволення вимог ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди також вважає неправильним, оскільки в матеріалах справи відсутня позовна заява про стягнення завданої шкоди, що суперечить вимогам ст. 28 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_4 у поданій апеляції просить вирок суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в цей же суд в іншому складі суду. Свої вимоги мотивує тим, що судом невірно перекваліфіковано дії ОСОБА_3 з ч. 2 ст. 125 на ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки згідно висновку судово-медичної експертизи у неї виявлено струс головного мозку, тілесні ушкодження на коліні та руках, а до інциденту з ОСОБА_3 у неї не було жодних ушкоджень на тілі, що підтверджується показаннями ряду свідків, які суд не взяв до уваги. Вважає, що така перекваліфікація дій засудженого позбавила її права на відшкодування матеріальної шкоди, оскільки медикаменти вона придбала саме на лікування струсу головного мозку, рук та коліна. Просить апеляцію ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника адвоката ОСОБА_1, які підтримали подану апеляцію та заперечили проти апеляції потерпілої, потерпілу та її захисника адвоката ОСОБА_2, які підтримали доводи своєї апеляції та заперечили проти апеляції засудженого.

Суд 1 інстанції з належною повнотою дослідив зібрані по справі докази, зясував фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, правильно при цьому перекваліфікувавши йог дії з ч. 2 на ч. 1 ст. 125 КК України. Судом встановлено, що 23.10.2007р. в період часу між 17 та 18 год., на подвірї будинку № 32 по вул. С. Бандери у м. Золочеві Львівської області між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мав місце конфлікт щодо вирішення земельного питання, в ході якого ОСОБА_3 штовхнув ОСОБА_4 металевою брамою в груди, схопив її за передню частину куртки руками, шарпнув та штовхнув перед собою, чим заподіяв їй умисне легке тілесне ушкодження, а саме садно на передній поверхні грудної клітки.

Разом з тим, судом не здобуто доказів, які б свідчили, що саме умисними діями ОСОБА_3 потерпілій заподіяно легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя, і зокрема струс головного мозку. Як зазначила потерпіла у своїх показаннях вона дійсно падала у цей день та вдарилась спиною та сідницею до пенька, який знаходився на подвірї уже після того, як ОСОБА_3 її відпустив, тобто коли конфлікт між ними було припинено. Дану обставину у судовому засіданні ствердили свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, зазначивши, що потерпіла сама спровокувала даний конфлікт. Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про вказаний інцидент знають зі слів самої потерпілої. Її твердження про те, що ОСОБА_3 їй були нанесені удари в голову брамою, руками по тілу та голові, а крім того удари ногами по тілу у той момент, коли вона лежала на землі, судом 1 інстанції вірно не взяті до уваги, оскільки такі є суперечливими щодо кількості нанесених ударів, механізму та порядку їх нанесення, жодними іншими доказами не підтверджені, спростовані показаннями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_12

Жодних доказів про те, що наявні у потерпілої тілесні ушкодження зокрема струс головного мозку заподіяні саме умисними діями ОСОБА_3 судом не здобуто, а тому доводи апелянта щодо неправомірності перекваліфікації дії засудженого не заслуговують на увагу.

При обранні ОСОБА_3 покарання, судом 1 інстанції враховано конкретні обставини справи, дані про особу винного, поведінку потерпілої, а тому висновок суду про доцільність застосування до ОСОБА_3 покарання у вигляді штрафу, розмір якого передбачено санкцією ст. 125 ч. 1 КК України, є вірним.

Оскільки відповідно до вимог ст. 49 КК України на час винесення вироку минув строк давності притягнення підсудного до кримінальної відповідальності, суд на підставі ст. 74 ч. 5 КК України вірно звільнив його від призначеного йому покарання.

Доводи апелянта про необхідність скасування вироку та закриття провадження по справі з підстав, передбачених вимогами п. 2 ст. 6 КПК України до задоволення не підлягають як безпідставні.

Як видно з матеріалів справи, звертаючись до суду із скаргою в порядку ст. 27 КПК України, потерпіла просила відшкодувати їх матеріальну та моральну шкоду. Дані позовні вимоги вона підтримувала в ході розгляду даної справи, а тому твердження ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_4 порушила вимоги ст. 28 КПК України не заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про стягнення з винного 500 грн. у відшкодування моральної шкоди ОСОБА_4 суд вірно врахував характер злочину, обсяг та розмір моральних страждань потерпілої.

Судом першої інстанції вірно відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, оскільки під час розгляду даної кримінальної справи не здобуто доказів, які б свідчили, що придбані потерпілою лікарські препарати були використані нею для лікування тілесного ушкодження, заподіяного підсудним. Тому доводи апелянтів у цій частині також не підлягають до задоволення.

Постановлене щодо ОСОБА_3 судове рішення відповідає вимогам закону і підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 362, 366 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Вирок Золочівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2009р. щодо ОСОБА_3 залишити без змін, а апеляції ОСОБА_3 та потерпілої ОСОБА_4 без задоволення.

Судді

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15