Справа №592/6061/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/709/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 грудня 2015 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження №0003436 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 жовтня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Поліське Київського району Київської області, мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз 14.03.2012р. за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, 19.12.2013р. звільнений з заміною невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким у виді виправних робіт з відрахуванням з заробітку в дохід держави 10% на строк 1 рік 3 місяці 3 дні, 21.07.2015р. знятий з обліку в КВІ по відбуттю строку покарання;

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга від обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_6 , в якій апелянт просить скасувати дане судове рішення та призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції, або ж пом`якшити призначене йому покарання.

Даним вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує на допущене судом істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме неодноразове проведення судових засідань без участі прокурора та не в залі судового засідання. Зазначає, що інкримінованого йому злочину він не вчиняв, взяв велосипед щоб купити випивки своїм друзям та того ж дня повернув його власнику, під час проведення досудового розслідування на нього з боку працівників міліції чинився тиск, внаслідок чого він змушений був підписати протокол допиту щодо обставин вчиненого, не ознайомившись з його змістом, про що неодноразово наголошував під час судового слідства. Крім того, під час судового слідства він наполягав на допиті потерпілого, який фактично відмовився від обвинувачення, та свідків по кримінальному провадженню, проте судовий розгляд був проведений без їх участі, що в свою чергу, порушило його право на захист від пред`явленого обвинувачення. Також апелянт просить призначити йому покарання, враховуючи думку прокурора, у виді 6 місяців арешту.

За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим в тому, що 06 червня 2015 року близько 17 години, перебуваючи біля магазину «Продукти» по вул. Білопільський шлях, 25 в м. Суми, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав належний ОСОБА_9 спортивний велосипед марки «ARDIS», вартістю 4 021 грн.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу в частині пом`якшення покарання, думку прокурора про наявність підстав для застосування до обвинуваченого ст.75 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в судовому засіданні відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд визначив обсяг доказів, що підлягають дослідженню, а також за пропозицією прокурора визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. Проти такого порядку розгляду справи судом не заперечували учасники судового розгляду, зокрема й обвинувачений ОСОБА_6 . При цьому, суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідив матеріали кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого.

Згідно даних носія технічної інформації та журналу судового засідання, ОСОБА_6 визнав свою вину в повному обсязі, при дачі пояснень щодо обставин скоєного злочину ніяких заперечень з приводу пред`явленого йому обвинувачення не виказував. Обвинуваченому також були роз`яснені положення вказаної норми кримінального процесуального закону про те, що при розгляді справи у такому порядку, він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Відповідно до вимог ч.2 ст.349 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ст.349 КПК України.

Наведені норми кримінального процесуального закону дають підстави суду апеляційної інстанції не розглядати доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо непричетності до інкримінованого йому злочину.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені в судовому засіданні і є обґрунтованими. Кваліфікація його дій за ч.2 ст.185 КК України, як крадіжка, вчинена повторно, є правильною.

Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності належного реагування суду першої інстанції на його заяви про тиск з боку працівників міліції під час досудового розслідування та неправдивість відображених даних в протоколі допиту. Так, відповідно до журналу судового засідання та звукозапису перебігу судового провадження в місцевому суді, обвинувачений ОСОБА_6 надавав пояснення щодо фактичних обставин інкримінованого йому діяння добровільно, самостійно, під час судового засідання в приміщенні суду, тобто в умовах, які виключають можливість будь-якого тиску на нього з боку працівників міліції. Про жодні факти тиску на нього з боку працівників міліції під час досудового розслідування обвинувачений в суді першої інстанції не заявляв. До того ж, в основу обвинувального вироку були покладені виключно визнавальні показання ОСОБА_6 , надані під час судового засідання; іншими доказами, отриманими органами досудового розслідування, як то протокол його допиту, суд свої висновки про винуватість обвинуваченого не обґрунтовував.

Цілком надуманими та безпідставними є також доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про проведення деяких судових засідань без участі прокурора та не в залі судових засідань, оскільки вони спростовуються звукозаписом та журналами судового засідання.

Відповідно до журналу та звукозапису судового засідання в суді першої інстанції, в судовому засіданні 21 липня 2015 року обвинувачений не заперечував проти розгляду справи у відсутності потерпілого, судове засідання 31 липня 2015 року було відкладено за клопотанням обвинуваченого через те, що потерпілий виявив бажання бути присутнім в судовому засіданні (а.с.47), 13 серпня 2015 року потерпілим ОСОБА_9 була надана заява про проведення судового розгляду без його участі (а.с.64), в судове засіданні 11 вересня 2015 року останній не з`явився, в зв`язку з чим розгляду справи було відкладено, в судовому засіданні 29 вересня 2015 року на запитання головуючого як прокурор, так і обвинувачений пояснили, що не заперечують проти закінчення розгляду справи за відсутності потерпілого, а тому суд цілком правильно прийняв рішення закінчити з`ясування обставин та перевірки їх доказами та перейшов до судових дебатів. За таких обставин твердження обвинуваченого про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону та порушення його права на захист через розгляд кримінального провадження за відсутності потерпілого, є необґрунтованими.

Що стосується призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів зазанчає про таке:

Відповідно до вимог ст.65 КК України, призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, але покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення винної особи, а також запобігання вчинення як нею, так і іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи ОСОБА_6 найбільш суворий вид покарання згідно санкції ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі, суд першої інстанції врахував ступень тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, раніше неодноразово судимий, вчинив новий злочин в період звільнення від відбування покарання з заміною невідбутої частини покарання на виправні роботи, двічі протягом року притягувався до адміністративної відповідальності за ст.178 КУпАП, перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: опійна наркоманія, є потерпілим від Чорнобильської катастрофи, стан здоров`я та поведінку останнього в минулому, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Разом з тим, з огляду на обставини вчинення злочину здійснено один епізод крадіжки, викрадене майно повернуто власнику, тяжких наслідків не настало, щире каяття у скоєному та активне сприяння розкриттю злочину, те, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, працевлаштований слюсарем з ремонту автомобілів у ФОП « ОСОБА_10 », є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (категорія 2), має поганий стан здоров`я перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: виразкова хвороба 12-палої кишки, хронічний гастродуоденіт зі збереженою секреторною функцією, а також думку потерпілого ОСОБА_9 , який у своїх письмових заявах зазначав, що моральних чи то матеріальних претензій до обвинуваченого не має, колегія суддів приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та вважає за можливе звільнити його від відбування визначеного судом першої інстанції покарання з випробуванням відповідно до ст.75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 408, 418 і 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням та визначити іспитовий строк 1 рік.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

В іншій частині цей вирок залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4