Справа № 366/3271/15-к
Провадження по справі №1КП/366/13/16
ВИРОК
Іменем України
14 січня 2016 року смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000056 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Русаки, Іванківського району, Київської області, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого Іванківським районним судом Київської області 16.07.2015 року за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном 2 роки,
обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.267- 1 КК України;
за участю сторін кримінального провадження
з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 ;

з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
12.08.2015, близько 6.00 години, ОСОБА_3 , перебуваючи у відселеному селищі Вільча, яке відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 106 від 23.07.1991 належить до зони радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та є зоною безумовного (обов`язкового) відселення, поряд із залізничною колією помітив декілька металевих відрізків залізничної колії, які він вирішив перемістити за межі зони безумовного (обов`язкового) відселення для власних потреб без мети збуту.

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на порушення вимог режиму радіаційної безпеки, ОСОБА_3 , 12.08.2015, близько 19.00 години, на автомобілі марки «BA3-2103», д.н.з. НОМЕР_1 прибув до місця, де він виявив відрізки залізничної колії, та завантажив їх до багажного відділення і салону вказаного автомобіля, з метою переміщення їх за межі зони безумовного (обов`язкового) відселення без передбаченого законом дозволу і без проведення дозиметричного контролю, чим порушив п.5 ст. 12 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», вчинивши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки під час переміщення металевих відрізків залізничної колії за межі зони безумовного (обов`язкового) відселення, при перетині контрольно-перепускного пункту «Поліське», 12.08.2015, о 20.00 годині, під час огляду автомобіля марки «ВАЗ- 2103», д.н.з. НОМЕР_1 , працівниками міліції у багажному відділенні та в салоні автомобіля було виявлено вищевказані металеві відрізки залізничної колії загальною вагою 250 кг та вилучено їх.

На підтвердження встановлених судом обставин свідчать наступні докази, які суд враховує та бере до уваги.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 , після роз`яснення суті обвинувачення, визнавши себе винним, підтвердив вищезазначені обставини. Пояснив, що в серпні 2015 року, він, перебуваючи у відселеному селищі Вільча, після нічної зміни, поряд із залізничною колією помітив декілька металевих відрізків залізничної колії, які він вирішив перемістити за межі зони безумовного (обов`язкового) відселення для власних потреб, з метою виготовлення огорожі біля свого будинку.

З метою реалізації своєї мети ОСОБА_3 , на автомобілі марки «BA3-2103», д.н.з. НОМЕР_1 , який взяв в тимчасове користування у свого знайомого ОСОБА_6 , прибув до місця, де він виявив відрізки залізничної колії, та завантажив їх до багажного відділення і салону вказаного автомобіля, з метою переміщення їх за межі зони безумовного (обов`язкового) відселення. Спеціального дозволу на переміщення вказаних речей ОСОБА_3 не мав, дозиметричний контроль не здійснював. Під час переміщення металевих відрізків залізничної колії за межі зони безумовного (обов`язкового) відселення, при перетині контрольно-перепускного пункту «Поліське», 12.08.2015, о 20.00 годині, під час огляду автомобіля марки «ВАЗ- 2103», д.н.з. НОМЕР_1 , працівниками міліції у багажному відділенні та в салоні автомобіля було виявлено вищевказані металеві відрізки залізничної колії загальною вагою 250 кг та вилучено їх. При переміщенні вказаних металевих предметів через контрольно-пропускний пункт розраховував, що автомобіль працівники міліції перевіряти не будуть, як було раніше.

Вину визнає, у вчиненому розкаюється.

Наявні в справі докази його винуватості, він не оспорює. Не вбачає потреби у допиті свідків та дослідженні доказів.

Суд, враховуючи що проти цього не заперечували учасники судового провадження, керуючись вимогами ст. 349 КПК України, після допиту обвинуваченого ОСОБА_3 визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасники судового провадження, яким було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає.
А тому, крім допиту обвинуваченого інші докази, за погодженням з учасниками, не досліджувалися, за виключенням документів, які стосуються особи обвинуваченого та характеризуючих даних на нього.

Суд, вважає доведеною винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.267-1 КК України, як закінчений замах на переміщення будь-яким способом за межі зони відчуження чи зони безумовного (обов`язкового) відселення без надання передбаченого законом дозволу або проведення дозиметричного контролю продуктів харчування рослинного і тваринного походження, промислової або іншої продукції, тварин, риби, рослин або будь-яких інших об`єктів.
При призначенні покарання, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного. Зокрема, ОСОБА_3 вчинив злочин середньої тяжкості, раніше судимий (Іванківським районним судом Київської області 16.07.2015 року за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном 2 роки), вчинив злочин під час іспитового строку, характеризується за місцем проживання посередньо, не одружений, стан здоров`я задовільний, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, у лікаря психіатра перебуває (легка розумова відсталість), не працюючий.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття в скоєному.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

З`ясувавши обставини та перевіривши їх доказами, враховуючи особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді штрафу.

Також, суд враховує при призначенні покарання те, що ОСОБА_3 вчинив злочин у період іспитового строку за попереднім вироком. Беручи до уваги положення постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» відповідно до яких у разі засудження особи за злочин, вчинений у
період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у
порядку статей 75, 79, 104 КК, та призначення
покарання, яке згідно з частиною 3 статті 72 КК за
сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає,
суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги статті 71 КК
і визначити за сукупністю вироків таке остаточне
покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за
новий злочин, так і від не відбутої частини покарання за попереднім
вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді
сукупності не відбутої частини покарання за попереднім вироком та
покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне
виконання.
Тобто, суд керуючись положеннями ст. 71 КК України вважає, що ОСОБА_3 необхідно призначити покарання за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання не відбутої частини покарання за вироком Іванківського районного суду Київської області від 16.07.2015 року за ч.3 ст. 185 КК України у вигляді покарання позбавлення волі та покарання у вигляді штрафу на новим вироком. Крім того, враховуючи положення ч. 3 ст. 72 КК України суд вважає ухвалити рішення про їх самостійне виконання.
Призначення саме такого покарання, на погляд суду, є необхідним і буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Вирішити питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 368, 370, 374, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.267-1 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 55 (п`ятдесяти п`яти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 935 (дев`ятсот тридцять п`ять) гривень.

На підставі ст. 71 КК України до покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Іванківського районного суду Київської області від 16.07.2015 року засудженого за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном 2 роки, та остаточно визначити покарання в сукупності у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки та штраф в розмірі 55 (п`ятдесяти п`яти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На підставі ч. 3 ст. 72 КК України здійснити самостійне виконання вказаних покарань.
Цивільний позов не подавався. Судові витрати відсутні.

Речові докази: автомобіль марки «ВАЗ 2103» д.н.з. НОМЕР_1 повернути законному володільцю ОСОБА_7 ; вироби із чорного металу побутового призначення загальною вагою 250 кг передати до ДСП «Центральне підприємство по поводженню з радіоактивними відходами».

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Іванківський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1