Провадження № 1-кп/592/567/15

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю потерпілої: ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м. Суми кримінальне провадження № 0005759 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Першотравневе Лебединського району Сумської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , який працює без офіційного працевлаштування водієм-експедитором, неодруженого, який має повну середню освіту, українця, громадянина України, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, невійськовозобов`язаного,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

06.10.2015 року в першій половині дня у точно невстановлений досудовим розслідуванням час ОСОБА_6 , перебуваючи у квартирі ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 , діючи таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, маючи на меті незаконне збагачення за рахунок чужого майна, вирішив викрасти золоті прикраси з гаманця, який лежав в жіночій сумці потерпілої. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння чужим майном, діючи з прямим умислом, направленим на заволодіння чужим майном, тобто усвідомлюючи протиправний характер свого діяння протиправне посягання на право власності іншого громадянина, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді завдання матеріальної шкоди та бажаючи їх настання, з корисливих спонукань, таємно, а саме: переконавшись, що його дії залишаться непоміченими, шляхом вільного доступу, з метою особистого збагачення, ОСОБА_6 викрав з гаманця ОСОБА_5 її золоті сережки та каблучку, згідно висновку експерта НДЕКЦ при УМВС України в Сумській області № 2125 від 30.10.2015 року, на загальну суму 2413 (дві тисячі чотириста тридцять) гривень 33 копійки. Після чого з місця вчинення злочину він зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Умисні протиправні дії ОСОБА_6 , які виразилися в таємному, з корисливою метою, шляхом вільного доступу, викраденні чужого майна, а саме: золотих сережок та каблучки, що належить ОСОБА_5 , були кваліфіковані органом досудового розслідування, як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка) .

Допитаний у відкритому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, визнав повністю та пояснив суду про те, що у вчиненому він щиро кається. Також обвинувачений ОСОБА_6 пояснив суду про те, що 06.10.2015 року він дійсно вчинив крадіжку майна, яке належить потерпілій ОСОБА_5 , а саме: дві золоті сережки та каблучку, за обставин, які викладені в обвинувальному акті. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 він визнав повністю. Він просив суд суворо його не карати.

Допитана у відкритому судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 пояснила суду про те, що 06.10.2015 року ОСОБА_7 дійсно викрав її золоті сережки та каблучку, за обставин, які викладені в обвинувальному акті. Вона просила свій цивільний позов задовольнити повністю. Також вона просила суд суворо обвинуваченого не карати та призначити йому покарання у виді штрафу.

Згідно висновку експерта (висновку судової товарознавчої експертизи) № 2125 від 30.10.2015 року вартість викраденого майна, на час скоєння злочину, за закупівельними цінами, могла становити 2413 (дві тисячі чотириста тринадцять) гривень 33 копійки (а. с. 54 56) .

Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини, його вина у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, повністю підтверджується сукупністю доказів, які є наявними в кримінальному провадженні, а обвинувачення визнається судом доведеним в законному порядку.

Оскільки учасники судового провадження не оспорювали обставин вчиненого злочину та не заперечували проти скороченого судового розгляду, відтак, у суворій відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. За таких обставин суд прийняв рішення про проведення скороченого судового розгляду. Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку (а. с. 40) .

Крім того, суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи Відносно спрощеного кримінального правосуддя та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Зіставивши ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, і встановлені судом ознаки злочинного діяння, вчиненого ОСОБА_6 , суд дійшов до висновку про те, що вони відповідають один одному. Таким чином, суд визнає доведеним обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, а, отже, його злочинні дії необхідно кваліфікувати як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) .

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, вчинений ОСОБА_6 , згідно ч. 3 ст. 12 КК України, відповідно до класифікації злочинів, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.

Як особа обвинувачений ОСОБА_6 характеризується наступним чином: - має постійне місце реєстрації (а. с. 41 43) ; - раніше не судимий в силу ст. 89 КК України (а. с. 44) ; - має задовільний стан здоров`я (а. с. 45 47) ; - позитивно характеризується за місцем проживання (а. с. 50) .

Згідно ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Крім того, суд бере до уваги положення п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року, згідно якому, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , згідно ст. 66 КК України, суд вважає: - щире каяття; - активне сприяння розкриттю злочину; - молодий вік винного у вчиненні злочину; - позитивна характеристика винного у вчиненні злочину; - повне визнання ним своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, враховуючи, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, мають бути суворо додержані вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за можливе взяти до уваги наступне.

Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, молодий вік винного у вчиненні злочину обґрунтовується тим, що молодий вік винного межує з віком неповнолітнього, що може свідчити про відсутність у винного стійких злочинних навиків, і, відповідно, про меншу суспільну небезпеку цієї особи.

Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, позитивна характеристика винного у вчиненні злочину обґрунтовується тим, що ігнорування при призначенні покарання бездоганного минулого життя особи суперечить принципу гуманізму в кримінальному праві. Позитивна характеристика винного у вчиненні злочину в побуті, за місцем роботи, навчання, як правило, свідчить про відсутність у такої особи стійких антисуспільних поглядів, і дає підстави вважати, що вчинення злочину є випадковим.

Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, повне визнання особою своєї вини у вчиненні злочину обґрунтовується тим, що така особа заслуговує поблажливого ставлення до себе, оскільки вона щиро каючись у вчиненні злочину, викладає всі обставини вчиненого, що сприяє встановленню істини по справі, тобто розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , згідно ст. 67 КК України, судом встановлено не було.

Отже, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, враховуючи думку потерпілої ОСОБА_5 , яка просила суд суворо обвинуваченого не карати та призначити йому покарання у виді штрафу, відтак суд дійшов до висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, необхідного й достатнього для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, у виді штрафу.

04.11.2015 року до початку судового розгляду потерпілою ОСОБА_5 був заявлений цивільний позов, в якому вона просила визнати її цивільним позивачем по даному кримінальному провадженню, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на її користь майнову шкоду в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень та моральну шкоду в сумі 1000 (одна тисяча) гривень, а всього 5000 (п`ять тисяч) гривень (а. с. 15, 57 66) . Згідно абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року (із змінами і доповненнями, внесеними Постановами Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року, № 1 від 27.02.2009 року) , відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Судом був встановлений факт заподіяння обвинуваченим ОСОБА_6 моральних страждань потерпілій ОСОБА_5 . При цьому судом було враховано тривалість моральних страждань потерпілої ОСОБА_5 (з 06.10.2015 року і до теперішнього часу) . Крім того, нею додаються значні зусилля для відновлення стану свого здоров`я. Крім того, судом були враховані погіршення стану її здоров`я і пов`язані із цим неврівноваженість, роздратованість. Таким чином, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи, що розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою, суд вважає позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з урахуванням положень ч. 3 ст. 23 ЦК України та роз`яснень, наданих в п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи № 1 від 27.02.2009 року. Таким чином, суд вважає позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди шкоди обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з урахуванням положень п. п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна № 3 від 31.03.1989 року (із змінами і доповненнями, внесеними Постановами Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25.12.1992 року, № 12 від 03.12.1997 року) , згідно яким при розгляді цивільного позову в кримінальній справі з питань, не врегульованих КПК України, суд може керуватися відповідними нормами ЦПК України. Вирішуючи при ухваленні вироку питання про відшкодування шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам.

Питання про речові докази слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України (а. с. 51, 52) .

Документально підтверджені процесуальні витрати у справі на залучення експерта, згідно довідці № 2125 від 30.10.2015 року, пов`язані з проведенням судової товарознавчої експертизи в сумі 184 (сто вісімдесят чотири) гривні 14 копійок, слід відшкодувати за рахунок обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави (а. с. 53) .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 62, 63 Конституції України; ст. ст. 11, 12, 50 52, 53, 65 67, 185 КК України; ст. ст. 17, 21, 24, 43, 100, 110, 124, 126, 366 371, 373 376, 392, 393, 395 КПК України, -

З А С У Д И В :

Визнати ОСОБА_6 винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити повністю, стягнувши з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної їй злочином, суму в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй злочином, суму в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень, а всього суму в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Речові докази, а саме: пара сережок, передані потерпілій ОСОБА_5 на відповідальне зберігання під охоронну розписку, вважати їй повернутими.

Документально підтверджені процесуальні витрати у справі на залучення експерта, згідно довідці № 2125 від 30.10.2015 року, пов`язані з проведенням судової товарознавчої експертизи в сумі 184 (сто вісімдесят чотири) гривні 14 копійок, відшкодувати за рахунок обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив вирок.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1