Апеляційний суд міста Києва
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

7 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000131 щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Грищенці Канівського району Черкаської області,

українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого,

працюючого провідним інженером

у ПрАТ Авіакомпанія Міжнародні авіалінії України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 9 вересня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 09.09.2015 року ОСОБА_10 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України

________________________________

Справа № 11-кп/796/1920/2015
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_11
Доповідач: ОСОБА_1
ОСОБА_10 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 2 895 523 гривні у рахунок відшкодування матеріальної шкоди і 750 000 гривень моральної шкоди.

Судом прийнято рішення щодо речових доказів і заходів забезпечення кримінального провадження.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_10 і правильність кваліфікації його дій, просить вирок суду першої інстанції скасувати і ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_10 за ч.2 ст.286 КК України, за якою призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, і на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що призначене ОСОБА_10 покарання без додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Зокрема, за твердженням прокурора, суд не врахував ступінь тяжкості та суспільну небезпечність вчиненого злочину та його наслідки, а також те, що ОСОБА_10 вчинив його, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_9 зазначає про законність, обґрунтованість і вмотивованість вироку суду першої інстанції, в тому числі в частині призначеного ОСОБА_10 покарання. Звертає увагу на те, що додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, передбачене ч.2 ст.286 КК України, є альтернативним, і прокурор у судових дебатах в суді першої інстанції не висловив свою думку з цього приводу. З огляду на виключно позитивні дані про особу ОСОБА_10 , який вину у вчиненні злочину визнав повністю та активно сприяв його розкриттю, щиро розкаявся, частково відшкодував потерпілому завдану шкоду в розмірі 198 958, 23 гривень і виявляє бажання надалі допомагати потерпілому, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; доводи представника потерпілого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_10 і захисника ОСОБА_9 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити частково, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_10 порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_12 тяжкі тілесні ушкодження, за наступних обставин.

31 січня 2015 року близько 17 годині 30 хвилин, ОСОБА_10 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем Audi А6 д/н НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Грінченка зі сторони вул. Саперно-Слобідської в напрямку вул. Кіровоградської в м. Києві, порушив вимоги п.п.1.5, 2.3 б, 12.1, 12.3, 19.1 Правил дорожнього руху України.
Порушення ОСОБА_10 вказаних вимог виразилося у тому, що він, рухаючись у темну пору доби без ввімкнення фар ближнього світла, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не вибрав безпечну швидкість руху і при виникненні перешкоди, яку об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу чи об`їзду перешкоди, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen Touareg д/н НОМЕР_2 , водій якого перед будинком № 18 у лівій смузі проїзної частини вул. Грінченка здійснив аварійну зупинку у зв`язку з розгерметизацією шини, увімкнув аварійну сигналізацію та встановив знак аварійної зупинки.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля Volkswagen Touareg ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої травми правої гомілки травматичної ампутації великогомілкової та малогомілкової кісток на рівні верхньої третини, м`яких тканин з наявністю рвано-забійної рани по переднє-внутрішній поверхні, що розповсюджується по внутрішній поверхні стегна до середньої третини; відкритої травми лівої гомілки травматичної ампутації великогомілкової та малогомілкової кісток на рівні верхньої третини, м`яких тканин з наявністю рвано-забійної рани по переднє-внутрішній поверхні, що розповсюджується по внутрішній поверхні стегна з розчавленням м`яких тканин, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 515/Е від 11.03.2015 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_10 за ч.2 ст.286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, є вірною.

Істотних порушень кримінального процесуального закону колегія суддів не вбачає.

При призначенні ОСОБА_10 покарання суд першої інстанції урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який є не судимим, працює, його сімейний стан, рід занять та позитивні характеристики, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Тому вирок суду щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_10 основного покарання у виді позбавлення волі, а також висновки про можливість виправлення без відбування покарання на підставі ст.75 КК України колегія суддів вважає правильними.

Разом з тим, доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки суд першої інстанції необґрунтовано не призначив ОСОБА_10 додаткове покарання, заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримав не повною мірою.

Слід зазначити, що вчинений ОСОБА_10 злочин є тяжким і посягає як на суспільні відносини в сфері безпеки дорожнього руху, так і на здоров`я людини.

Поза увагою суду залишилися його обставини та наслідки, адже своїми умисними діями обвинувачений, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, грубо порушив низку вимог Правил дорожнього руху України, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen Touareg та наїзд на ОСОБА_12 , який стояв біля задньої частини свого автомобіля, спричинивши непоправну шкоду здоровю потерпілого у виді ампутації нижніх кінцівок.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції про можливість не призначати ОСОБА_10 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не ґрунтуються на законі, і колегія суддів вважає таке покарання явно несправедливим внаслідок м`якості.

Відповідно до вимог ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування вироку суду першої інстанції при розгляді справи в суді апеляційної інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Тому в даному випадку згідно з ст.ст.414, 420 КПК України невідповідність призначеного ОСОБА_10 покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання, а саме, призначення обвинуваченому додаткового покарання, і задоволення апеляційної скарги прокурора в цій частині.

Підстав для скасування вироку і ухвалення нового вироку з визнанням ОСОБА_10 винуватим у пред`явленому обвинуваченні з огляду на вимогу прокурора засудити обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України колегія суддів не вбачає, оскільки зміст апеляційної скарги свідчить про згоду прокурора з вироком у цій частині. А тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Крім того, відповідно до положень ст.374 КПК України, якою встановлено вимоги до вироку, у ньому зазначаються рішення про відшкодування процесуальних витрат.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування мали місце витрати, пов`язані із залученням експертів у зв`язку з проведенням автотехнічних експертиз в сумах 1 536 гривень і 921 гривня 60 копійок, та автотоварознавчої експертизи 1 152 гривні (т.2 а.с.28, 53, 82).

Оскільки рішення про відшкодування процесуальних витрат судом першої інстанції прийнято не було, відповідно до вимог ч.2 ст.124 КПК України з обвинуваченого на користь держави необхідно стягнути 3 609 гривень 60 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 9 вересня 2015 року щодо ОСОБА_10 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 /п`ять/ років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 /три/ роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 /три/ роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_10 такі обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

В порядку, визначеному ст.404 КПК України, стягнути з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, у сумі 3 609 /три тисячі шістсот дев`ять/ гривень 60 /шістдесят/ копійок.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

На вирок може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3