АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/1428/15-к Номер провадження 11-кп/786/652/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
представника ВЦ №136 ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 20 липня 2015 року,
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою щодо ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , , громадянина України, освіта середня, не одруженого,не працюючого, судимого,
відмовлено в задоволенні подання начальника Комсомольського ВЦ №136 та голови спостережної комісії виконкому Комсомольської міської ради Полтавської області про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання за вироком Сєверодонецького міського суду Луганської області від 26 березня 2013 року.
В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на те, що засуджений не відбув строку покарання, який необхідно відраховувати з дати винесення ухвали про заміну призначеного вироком покарання у виді позбавлення волі більш м`яким - у виді обмеження волі.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, постановити нове рішення, яким задовольнити подання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. При цьому зазначає, що сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та відбув половину строку покарання.
Заслухавши доповідача, засудженого на підтримання апеляційної скарги, представника виправного центру, який погодився з доводами скарги, міркування прокурора про законність судового рішення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з таких підстав.
Суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення.
Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання, зокрема, у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття тієї частини строку покарання, яка зазначена у ч.3 ст.81, ч.4 ст.82 та ч.3 ст.107 КК України.
Сумніву у тому, що засуджений ОСОБА_8 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення ні у суду першої інстанції, ні у колегії суддів апеляційної інстанції не має.
При цьому особи, яким покарання було замінено більш м`яким, можуть бути умовно-достроково звільнені і від цього більш м`якого покарання за правилами, передбаченими ст.81 КК України, про що наголошує Верховний Суд України в п.6 постанови Пленуму №2 від 26 квітня 2002 року « Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким».
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 березня 2013 року визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.286 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
Ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 20 листопада 2014 року засудженому ОСОБА_8 замінено не відбуту частину покарання, яка становить 2 роки 3 місяці 13 днів, більш м`яким покаранням у виді обмеження волі.
Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 22.12.2014 року засудженому ОСОБА_8 зараховано час слідування під вартою до виправного центру з 28.11.2014 року по 12.12.2014 р. включно в кількості 15 днів із розрахунку відповідності одному дню тримання під вартою два дні обмеження волі.
Враховуючи, що на час розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення від покарання ОСОБА_8 не відбув половини строку покарання, яке йому було замінено більш м`яким покаранням у виді обмеження волі, місцевий суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні подання про його умовно-дострокове звільнення.
Водночас слід зазначити, що посилання суду на п.11 вказаної вище постанови Пленуму є помилковим та не враховано, що у роз`ясненнях, які містяться у цьому пункті, йдеться про порядок обчислення засудженим фактичної відбутої частини покарання у тих випадках, коли це покарання було пом`якшено згідно з актом амністії, помилування чи рішення суду.
Аналогічним чином суд першої інстанції помилково послався на ч.8 ст.154 КВК України у якій йдеться мова про інші підстави застосування вказаної норми, і які в матеріалах даного провадження відсутні.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне посилання суду на п.11 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26 квітня 2002 року « Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» та ч.8 ст.154 КВК України виключити з мотивувальної частини ухвали як помилково зазначену.
В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.
Керуючись ст.404, ст.407 та ст.419 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 20 липня 2015 року, якою відмовлено в задоволенні подання начальника Комсомольського ВЦ №136 та голови спостережної комісії виконкому Комсомольської міської ради Полтавської області про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання засудженого ОСОБА_8 змінити.
Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду на п.11 постанови Пленуму ВСУ від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» та ч.8 ст.154 КВК України як помилково зазначені.
В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_9 ОСОБА_4