справа № 488/4622/14-к
провадження № 1-кп/488/33/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.12.2015 року

у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участю
секретаря:ОСОБА_2
прокурора:ОСОБА_3
обвинуваченого:ОСОБА_4
захисника:ОСОБА_5
потерпілого:ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста М.Мехраб Ілічевського району Азербайджану, громадянин України, азербайджанець, освіта середня, не працює, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-04.08.2009 року Жовтневим районним судом Миколаївської області за частиною 1 статті 190, частиною 1 статті 189 КК України до 2 (двох) років обмеження волі, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на один рік;

-27.01.2011 року Жовтневим районним судом Миколаївської області за частиною 3 статті 185, статтею 71 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі, звільнений 02.03.2013 року з заміною на виправні роботи, не відбутий строк 1 рік 11 місяців 8 днів;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 122, частиною 2 статті 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
20.07.2014 року близько 03:00 години обвинувачений ОСОБА_8 , відпочиваючи в літньому наметі бару «Колиба», розташованого по проспекту Жовтневому в Корабельному районі міста Миколаєва, познайомився з потерпілим ОСОБА_6 . Близько 04 години 30 хвилин між ними виник конфлікт, для вирішення якого обвинувачений запропонував потерпілому вийти з літнього намету та відійти в сторону, щоб поговорити. Відійшовши на територію ринку «Корабельний», обвинувачений в процесі розмови на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, кулаком наніс удар по обличчю потерпілого, спричинивши йому тим самим тілесні ушкодження у вигляді набряку, припухлості м`яких тканин щічної і привушної області зліва, розриву ясен в області нижньої щелепи зліва, відкритого ангулярного перелому нижньої щелепи зліва, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалості розладу здоров`я, від чого останній втратив рівновагу і впав на землю.

Окрім того, безпосередньо після цього, обвинувачений, керуючись раптово виникли умислом, направленим на викрадення чужого майна, скориставшись неможливістю здійснення опору потерпілим, відкрито викрав належне останньому майно, а саме:

-мобільний телефон «ТЕХЕТ ТМ-4677» вартістю 1.700,00 гривень;

-гроші в сумі 1.800,00 гривень;

після чого зник з місця події, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Допитаний в ході судового засідання обвинувачений ОСОБА_8 показав, що, відпочиваючи з друзями та дівчиною в ніч з 19 на 20 липня 2014 року на літній площадці бару «Колиба», познайомився із потерпілим ОСОБА_6 , коли у останнього виник конфлікт із іншими відвідувачами бару. Захистивши потерпілого, обвинувачений запросив його до себе за стіл. Потерпілий погодився на запрошення, але згодом почав ображати обвинуваченого та його дівчину, після чого обвинувачений запропонував йому вийти з бару та вирішити виниклий конфлікт. Коли вони вдвох вийшли, потерпілий намагався вдарити обвинуваченого в груди, але він ухилився та вдарив потерпілого по щелепі, після чого той впав, після чого обвинувачений забрав у нього мобільний телефон та гаманець із грошима, тобто те майно, що вказано у обвинувальному акті. В цей час потерпілий перебував у свідомості. У вчиненому обвинувачений кається, розуміючи, що ним вчинене кримінальне правопорушення, проте зазначає, що певною мірою його дії були спровоковані образливою поведінкою потерпілого.

Винність ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджується також іншими доказами, дослідженими судом.

Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_6 суду повідомив, що в ніч з 19 на 20 липня 2014 року на літньому майданчику бару «Колиба» познайомився із обвинуваченим, після знайомства вони сиділи за одним столиком, пили каву. До цього потерпілий вживав алкогольні напої, випивши близько 300 грамів горілки. Між ними внаслідок того, що обвинувачений звинуватив потерпілого у образі своєї дружини, виник конфлікт, для вирішення якого обвинувачений запропонував вийти на вулицю, на що потерпілий погодився. Коли вони вийшли з бару, обвинувачений відразу наніс потерпілому удар по голові, від якого останній впав. Подальші події потерпілий пам`ятає погано, але впевнено вказує на те, що обвинувачений заволодів його майном грошима в сумі 1.800,00 гривень, які були у нього в закритому на змійку кармані та мобільним телефоном. Коли потерпілий зміг піднятися, обвинуваченого вже не було поруч. Ударів обвинуваченому потерпілий не наносив та не намагався їх нанести.

В ході огляду 20.07.2014 року місця події ділянки місцевості на території ринку «Корабельний», були виявлені три плями бурого кольору (а.п. 31-33). З інформації, що міститься у висновку експерта № 213 від 26.06.2014 року (а.п. 34-35) вбачається, що потерпілому спричинені тілесні ушкодження у вигляді набряку, припухлості м`яких тканин щічної і привушної області зліва, розриву ясен в області нижньої щелепи зліва, відкритого ангулярного перелому нижньої щелепи зліва, які утворилися внаслідок нанесення не менше однієї травматичної дії в область обличчя та відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоров`я.

В ході впізнання особи за фотознімками, потерпілий впізнав обвинуваченого, як особу, яка спричинила йому тілесні ушкодження (а.п. 36-37, 38).

На прохання обвинуваченого телефон, що став предметом кримінального правопорушення, вартість якого не заперечується обвинуваченим та підтверджується інформацією, що міститься у товарному чекові № 376 від 09.07.2014 року (а.п. 42, 43), був закладений до ломбарду ОСОБА_10 (а.п. 44). В ході впізнання особи за фотознімками свідок ОСОБА_10 впізнав обвинуваченого, як особу, яка попросила його закласти до ломбарду вказаний мобільний телефон, запевнивши свідка при цьому, що телефон належить йому (а.п. 39-40, 41).

Також в обвинувальному акті в якості свідків вказані ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , однак в ході судового розгляду прокурор відмовився від виклику та допиту вказаних осіб.

Інших доказів учасниками кримінального провадження суду не представлено.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд звертає увагу, що обвинувачений, не заперечуючи своєї вини у вчиненні обох інкримінованих йому кримінальних правопорушень, вказував, що конфлікт виник внаслідок дій потерпілого і саме потерпілий намагався нанести йому перший удар. Вказані обставини заперечувалися потерпілим. Не ставлячи під сумнів показання обвинуваченого, які не були спростовані в ході судового розгляду, але зважаючи на знаходження потерпілого в стані алкогольного сп`яніння та відсутність у обвинуваченого будь-яких тілесних ушкоджень, суд доходить до висновку, що дії обвинуваченого не відповідали обстановці, що склалася, не можуть бути визнані належною реакцію на дії потерпілого та були спрямовані на спричинення останньому тілесних ушкоджень, а пізніше на протиправне заволодіння майном потерпілого.

Стосовно ж інших обставин вчинення кримінальних правопорушень, досліджені судом докази, включаючи показання обвинуваченого та потерпілого, не містять суттєвих суперечностей та дозволяють суду зробити висновок про доведеність поза розумним сумнівом вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому дій.

Таким чином, проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає доказаною вину ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень (злочинів). Дії обвинуваченого, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження за ознакою тривалості розладу здоров`я, судом кваліфікуються за частиною 1 статті 122 КК України, а відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно за частиною 2 статті 186 КК України.

Вивченням особистості обвинуваченого встановлено, що він повнолітній (а.п. 46), раніше судимий, (а.п. 47-48, 49-52, 53), не одружений, не працює, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває (а.п. 54), перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом «синдром залежності від опіатів, зловживання канабіноїдами» (а.п. 55), за місцем проживання дільничним інспектором міліції характеризується негативно (а.п. 56), а сільським головою та сусідами в цілому позитивно (а.п. 74, 120, 121), проходив військову службу в зоні проведення антитерористичної операції (а.п. 109-113, 114, 115), в ході якої отримав травму (а.п. 116-119). Мати обвинуваченого, ОСОБА_12 , є інвалідом третьої групи (а.п. 122, 123).

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєних обвинуваченим кримінальних правопорушень (злочинів), які відносяться до категорій злочинів середньої тяжкості (частина 1 статті 122) та тяжких злочинів (частина 2 статті 186), сукупність усіх обставин, що характеризують дані злочини, які є умисними, особистість обвинуваченого, про що детально вказано вище.

Таким чином, суд доходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого виключно в умовах ізоляції від суспільства та про призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі за обидва скоєні кримінальні правопорушення, на строк, що буде достатнім як для покарання обвинуваченого, так і для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

З урахуванням положень частини 1 статті 70 КК України, суд визначає покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Судом встановлено, що вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27.01.2011 року ОСОБА_8 засуджений за частиною 3 статті 185, статтею 71 КК України до позбавлення полі строком на 4 (чотири) роки та штрафу у розмірі 600,00 гривень. 02.03.2013 року обвинувачений звільнився з місць позбавлення волі у зв`язку із заміною невідбутого покарання у вигляді позбавлення волі терміном 1 рік 11 місяців 8 днів на виправні роботи з відрахуванням 15% заробітку в дохід держави (а.п. 47-48, 49-52, 53). З листа Жовтневого РП Снігурівського МВ Кримінально-виконавчої інспекції від 05.08.2014 року № 1884 вбачається, що зі вказаного строку обвинувачений відбув 9 місяців 7 днів (а.п. 73).

Відповідно до частини 6 статті 82 КК України якщо особа, відбуваючи більш м`яке покарання, вчинить новий злочин, суд до покарання за знову вчинений злочин приєднує невідбуту частину більш м`якого покарання за правилами, передбаченими статтями 71 та 72 КК України, тому остаточне покарання суд, з урахуванням вимог статті 71, 72, 82 КК України, визначає шляхом часткового складання призначених покарань.

В ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ухилився від суду, у зв`язку з чим був оголошений у розшук із наданням дозволу на його затримання (а.п. 95), однак затриманий був на виконання ухвали Ленінського районного суду міста Миколаєва в іншому кримінальному провадженні, в рамках якого він на даний час утримується під вартою (а.п. 103).

ОСОБА_6 заявлені позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди в розмірі 7.500,00 гривень (а.п. 8), з яких 3.500,00 гривень це вартість майна, що стала предметом кримінального правопорушення, та 4.000,00 витрати на лікування потерпілого. Обвинувачений заявлений позов визнав частково в частині вартості майна, що стала предметом кримінального правопорушення. Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, з урахуванням того, що суду не надані докази понесення потерпілим витрат на лікування у вказаному в позові розмірі, суд доходить висновку про часткове задоволення вимог позивача.

Прокурором заявлений позов про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_6 в сумі 413,00 гривень (а.п. 9-11), який обвинувачений визнав у повному обсязі. Понесення відповідних витрат підтверджується інформацією, що міститься у довідці Миколаївської обласної лікарні (а.п. 45). Відповідно до статті 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, а якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. За таких обставин суд доходить висновку про задоволення заявленого прокурором позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 370, 374 Кримінально-процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених частиною 1 статті 122, частиною 2 статті 186 КК України та призначити йому покарання:

-за частиною 1 статті 122 КК України позбавлення волі строком на 1 (один) рік;

-за частиною 2 статті 186 КК України позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі частини 1 статті 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_13 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі частини 6 статті 82, статей 71, 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання призначених покарань, з урахуванням невідбутої частини покарання, визначеного вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27.01.2011 року, визначити ОСОБА_13 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

Строк відбування ОСОБА_14 покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Позов ОСОБА_6 задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 3.500,00(три тисячі п`ятсот) гривень, в іншій частині позов залишити без розгляду.
Позов прокурора в інтересах держави в особі департаменту фінансів Миколаївської обласної державної адміністрації задовольнити, стягнути з ОСОБА_7 на користь держави в особі департаменту фінансів Миколаївської обласної державної адміністрації (ідентифікаційний код юридичної особи 24060300, р/р 0001 у ГУ ДКСУ в Миколаївській області, МФО 826013) 413,00 (чотириста тринадцять) гривень.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, що утримується під вартою протягом 30 днів з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1