В И Р О К

іменем України

Справа №1-102/11

Провадження №1/1023/8958/11

30 грудня 2011 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючого Малишенко Т.О., при секретарі Катамай Г.М., за участі прокурора Шиленко М.В., підсудного ОСОБА_1

Розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за звинуваченням:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, неодруженого, не працюючого, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_4 6.10 АДРЕСА_1, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,-

- у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч.1 КК України,

встановив:

ОСОБА_1П,заволодів чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

Злочин скоєно при таких обставинах: 27.09.2011 року о 20 годині ЗО хвилин, ОСОБА_2 знаходячись на одній з лавок, розташованих на Центральній площі напроти міського стадіону «Каскад» м. Славутича Київської області, побачив у свого знайомого ОСОБА_3В, його мобільній телефон «Nоkіа 6300» вартістю 969 грн., в якому були встановлені Sim-карта оператора стільникового зв'язку «МТС» вартістю 10 грн. із залишком на рахунку 28 грн. та карта пам'яті об'ємом 2 Гб вартістю 36 грн. та вирішив заволодіти ним шляхом зловживання довірою останнього.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_1 зловживаючи довірою ОСОБА_3 попросив у нього мобільний телефон «Nоkіа 6300», подзвонити. ОСОБА_3 не підозрюючи в діях ОСОБА_1 намірів заволодіти його мобільним телефонам, передав його останньому. ОСОБА_1 створюючи видимість розмови по телефону, відійшов на деяку відстань, а потім з місця огляду втік, тобто заволодів чужим майном шляхом зловживання довірою, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 1043 грн.

Допитаний в якості підсудного ОСОБА_1, у судовому засіданні провину визнав повністю суду пояснив, що 27.09.2011 року, точного часу не пам'ятає, на Центральній площі м.Славутич Київської області, він зустрів наглядно знайомого чоловіка на ім'я ОСОБА_3. Поспілкувавшись з останнім вони вирішили придбати пива в магазині «АТБ», розташованому в будівлі ресторану «Славутич», що в подальшому і зробили. Після цього вони пішли до лавок розміщених на Центральній площі неподалік дитячого грального майданчику «Рошен», напроти стадіону «Каскад» м. Славутич, щоб на одній із них вжити придбане раніше пиво. Сидячи на одній з вказаних лавок, він побачив у ОСОБА_3 мобільний телефон. Саме тоді в нього виник умисел заволодіти телефоном ОСОБА_3. З цією метою, він попросив у останнього його мобільний телефон, щоб зателефонувати своїй знайомій. В нього із собою також був мобільний телефон, однак на рахунку не було коштів, до того ж, мобільний телефон ОСОБА_3 був кращим ніж його. Коли той передав ОСОБА_1 свій мобільний телефон, він розгледів, що то був мобільний телефон марки «Nоkіа 6300» у металевому корпусі. ОСОБА_1 дійсно зателефонував своїй знайомій. ОСОБА_4 декілька хвилин після цього, маючи умисел на крадіжку вказаного телефону, він піднявся та побіг в бік Тбіліського кварталу м. Славутич. Чи кричав ОСОБА_3 йому в слід він не чув, як і не бачив того, що він намагається його наздогнати. Мобільний телефон, який він викрав у ОСОБА_3, він залишив собі для використання його у власних цілях. Про те, що він викрав його мобільний телефон нікому не говорив, навіть своїй співмешканці. На момент викрадення телефону в ньому стояла сім-карта стільникового мобільного оператора зв'язку «МТС», яку він викинув напроти будинку №13 Московського кварталу та карта пам'яті об'ємом 2 ОСОБА_4 деякий час після того як він вчинив крадіжку телефону у ОСОБА_3 його знайшли працівники міліції, він в усьому зізнався та повернув викрадений ним мобільний телефон останнім. На даний час у вчиненому розкаюється, просив суворо не карати.

Потерпілий в судове засідання не з,явився, до суду надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, телефон йому повернуто, матеріальних претензій до підсудного не має.

Підсудним було заявлено клопотання оскільки він провину визнав повністю, то обмежитись дослідженням фактичних обставин справи, інші учасники судового засідання не заперечували проти даного клопотання. Відповідно ч.З ст.299 КПК України суд ухвалив визнати недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються і вирішив обмежитись дослідженням фактичних обставин справи. При цьому суд з'ясував, чи правильно розуміє підсудний та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз'яснює, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Оцінивши досліджені по справі докази, суд вважає, що провина підсудного в інкримінованому діянні підтверджується матеріалами кримінальної справи.

Органи досудового слідства дії підсудного кваліфікували за ст.190 ч.1 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

Проаналізувавши покази підсудного, вивчивши представлені матеріали справи, суд дійшов висновку, що органи досудового слідства дії підсудного правильно кваліфікували за ст. 190 ч.1 КК України, оскільки у судовому засіданні знайшла підтвердження дана кваліфікація. Суд прийшов до висновку, що вина підсудного у вчиненні шахрайства, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою іншою особою, цілком доведена і підтверджується зібраними в справі доказами.

При призначенні міри покарання підсудному суд бере до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, відомості про особу, обставини, які обтяжують і пом'якшують відповідальність.

Обставин, які обтяжують відповідальність підсудного, судом не встановлено.

Обставиною, яка пом'якшує відповідальність підсудного, суд вважає, те що він своїми поясненнями сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у скоєному, те що тяжких наслідків від його дій не настало. Підсудний за місцем проживання нівчому поганому не був замічений, ніде не працює, має молодий вік.

Санкція ч.1 ст.190 КК України передбачає кримінальне покарання у вигляді штрафу, громадських робіт, виправних робіт, обмеження волі. З урахуванням характеристик особи, його молодого віку, також обставин справи, які пом'якшують покарання підсудному, суд приходить до висновку, що його виправлення і перевиховання необхідно застосувати покарання у вигляді обмеження волі. Проте згідно скоєного підсудним, характеристик його особи, суд приходить до висновку, що його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, до нього можливо застосувати покарання з застосуванням ст.75 КК України, тобто звільнити його від призначеного покарання з іспитовим строком.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 321,323,324 КПК України, суд

присудив:

Визнати винним ОСОБА_1 за ст. 190 ч.1 КК України і призначити покарання у вигляді двох років обмеження волі.

На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнити ОСОБА_1, від відбуття покарання з випробуванням, якщо він протягом випробувального строку - трьох років, не виїде за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; буде повідомляти орган кримінально- виконавчої системи про зміну проживання, роботи; буде з'являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Міру запобіжного заходу до ОСОБА_1, до вступу вироку в законну силу залишити підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Речові докази: мобільний телефон «Nоkіа 6300» який переданий на зберігання ОСОБА_3, залишити у останнього.

На вирок може бути подана апеляція в апеляційний суд Київської області через Славутицький міський суд протягом 15 діб.

Суддя Т. О. Малишенко