Справа № 423/337/15-к
Провадження № 11кп/782/220/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«21» жовтня 2015 року місто Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:
Головуючого судді : ОСОБА_1

суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі : ОСОБА_4

за участю прокурора : ОСОБА_5

захисника : ОСОБА_6

обвинуваченого : ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Луганської області кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 на вирок Попаснянського районного суду Луганської області від 28 липня 2015 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Гірське Луганської області, громадянин України, не одружений, з середньо технічною освітою, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працює горноробочим у ВП «Шахта «Гірська» ДП «Первомайськвугілля», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, в останнє вироком Первомайського міського суду Луганської області від 10.10.2013 року за ст.ст.309 ч.2, 311 ч.2 та 70,75 КК України до трьох років позбавлення волі, з випробуванням на два роки,-

- визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та йому призначено покарання, із застосуванням ст.69 та ст.71 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на два роки.

Обрано відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в залі суду. Строк покарання визначено з моменту затримання, тобто з 28 липня 2015 року.

Питання про речові докази та судові витрати вирішено відповідно до ст.ст.100 та 124 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

04 лютого 2015 року, приблизно о 23.00 годині, обвинувачений ОСОБА_7 , маючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, прийшов до будинку по АДРЕСА_1 , де виставив скло з віконної рами, проник у будинок та таємно викрав належне ОСОБА_8 майно на загальну суму 8340,74 грн. Після чого з викраденим майном з місця злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд.

В ході досудового розслідування матеріальна шкода потерпілій ОСОБА_8 відшкодована у повному обсязі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність своєї вини та кваліфікацію дій за ч.3 ст.185 КК України, вказує на незаконність вироку у зв`язку із суворістю призначеного йому покарання. Апелянт вважає, що суд не взяв до уваги ряд обставин, які пом`якшують покарання та знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення, а саме: його позитивні характеристики з місця роботи та проживання, добровільне відшкодування матеріальної шкоди, надання добровільної допомоги потерпілій після скоєння ним злочину та вчинення ним злочину у зв`язку з тяжким сімейним становищем. Обвинувачений зазначає, що він постійно працює на шахті «Гірьска», але тривалий час не отримує заробітну платню та не має можливості годувати чотирьох неповнолітніх дітей. Він є єдиним годувальником своєї сім`ї та позбавлення його волі негативно відобразиться на них. Вважає, що до нього має бути застосовано Закон України про амністію 2014 року, оскільки він має на утриманні малолітніх дітей і тяжкі захворювання ВІЛ 4 клінічної стадії, туберкульоз легенів, хронічний вірусний гепатит «С» та інші. Тому просить апеляційний суд змінити вирок, призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі та застосувати до нього положення Закону України про амністію 2014, 2015 років.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини справи, встановлені вироком суду, доведеність вини та правову кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 , вважає, що призначене покарання судом є несправедливим через суворість. В обґрунтування своїх доводів потерпіла зазначає, що суд не врахував наявність у обвинуваченого на утриманні двох неповнолітніх дітей, наявність у ОСОБА_7 постійного місця роботи на шахті «Гірська», повне відшкодування їй матеріальної шкоди та його добру характеристику з місця роботи. Вважає, що обвинувачений повністю розкаявся у вчиненому злочині та його перевиховання можливе без позбавлення волі. Тому потерпіла просить суд змінити вирок суду та призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку своєї апеляційної скарги та скарги потерпілої, вислухавши думку захисника, яка підтримала подані учасниками процесу апеляційні скарги та просила їх задовольнити, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив залишити вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Висновок суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, доведеності вини та кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України, не оспорюються в апеляційних скаргах та відповідно до ч.1 ст.404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.
Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.65 КК України, суд, при призначенні покарання винній особі, повинен враховувати ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні вироку та при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, особу винного, яка раніше неодноразово судимий та вчинив новий злочин під час відбуття покарання за минулим вироком, наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей, наявність постійного місця проживання та роботи, позитивну характеристику з місця проживання та наявність у нього тяжких захворювань: ВІЛ інфекції, туберкульозу легенів, хронічного вірусного гепатиту «С» у стадії ремісії. Також суд у своєму вироку належним чином врахував обставини, які пом`якшують покарання, а саме: визнання провини обвинуваченим, сприяння розкриттю злочину та щире каяття, а також обставини, які обтяжують покарання, а саме рецидив злочину. За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано призначив винній особі покарання у вигляді позбавлення волі, яке є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Стосовно доводів обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування до нього положень Закону України про амністію, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що у 2015 році Верховною Радою України законодавчі акти про амністію не приймались, а раніше прийняті на даний випадок не поширюються та застосуванню не підлягають.

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 щодо суворості призначеного покарання, а вирок суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим.

Порушень матеріального чи процесуального права, які тягнуть за собою скасування чи зміну вироку суд першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, та 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Попаснянського районного суду Луганської області від 28 липня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
_______________ _____________ ______________
/ ОСОБА_2 / / ОСОБА_1 / / ОСОБА_3 /