У х в а л а

Іменем України

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого-судді ОСОБА_5,
суддів ОСОБА_6 і ОСОБА_7,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 30 грудня 2015 року заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 22 червня 2004 року щодо нього,

в с т а н о в и л а :

вироком Апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2003 року ОСОБА_4 засуджено: за частиною 2 статті 15, пунктами 1, 7 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) до позбавлення волі на строк 14 років; за пунктом 7 частини 2 статті 115 КК до довічного позбавлення волі. На підставі статті 70 КК, за сукупністю злочинів, ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 22 червня 2004 року вирок щодо ОСОБА_4 змінено в частині вирішення цивільного позову. В решті цей вирок залишено без зміни.

Засуджений ОСОБА_4, посилаючись на пункт 2 статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), подав до Верховного Суду України заяву про перегляд ухвали колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 22 червня 2004 року щодо нього. Обгрунтовуючи свою заяву, засуджений стверджує про неповноту судового розгляду справи та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Крім того, зазначає про застосування до нього недозволених методів слідства, внаслідок чого він вимушений був обмовити себе, але ця обставина була визнана касаційним судом неспроможною. При цьому посилається на рішення Європейського Суду з прав людини від 12 червня 2008 року «Яременко проти України» та від 24 червня 2010 року «Олексій Михайлович Захаркін проти України», відповідно до яких, якщо особа заявляє про жорстоке поводження правоохоронних органів, повинно бути проведено ефективне розслідування, а особи, які його проводять повинні бути незалежними та неупередженими.

Як приклад неоднакового правозастосування ОСОБА_4 надав ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2011 року. Просить зазначену ухвалу Верховного Суду України щодо нього скасувати, а справу направити на новий касаційний розгляд.

Водночас засуджений ОСОБА_4 порушує питання про поновлення строку для подання заяви про перегляд ухвали Верховного Суду України від 22 червня 2004 року, в зв'язку з набранням чинності Законом України № 192-VIII від 12 лютого 2015 року «Про забезпечення права на справедливий суд», у якому викладено нову редакцію статті 445 КПК та впроваджено підставу, передбачену пунктом 2. До того ж, причини пропуску строку обґрунтовує тим, що перебуваючи в місцях позбавлення волі не мав вільного доступу до мережі «Інтернет», а відтак позбавлений був можливості ознайомитись з рішенням Європейського Суду з прав людини від 18 червня 2015 року «Ушаков і Ушакова проти України» про яке йому стало відомо від захисника в листопаді 2015 року, та знайти судове рішення на яке б здійснювалось посилання як на підставу, передбачену пунктом 2 статті 445 КПК.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача та перевіривши доводи заяви і клопотання про поновлення строку, дійшла висновку про таке.

Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України визначений у статті 445 КПК, він є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно з частиною першою статті 447 КПК заява про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 або 2 статті 445 цього Кодексу, подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, стосовно якого заявлено клопотання про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 1 або 2 статті 445 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше.

Ухвала Верховного Суду України стосовно ОСОБА_4 була ухвалена 22 червня 2004 року, заяву про її перегляд надіслано до Верховного Суду України 25 грудня 2015 року, тобто після закінчення тримісячного терміну.

Судове рішення касаційної інстанції, надане заявником на підтвердження неоднакового правозастосування, постановлено у строк, який також значно перевищує тримісячний процесуальний строк, встановлений у частині першій статті 447 КПК для подання заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

Отже, засуджений ОСОБА_4 подав заяву до Верховного Суду України про перегляд судового рішення з пропуском установленого законом строку.

Відповідно до частини 6 статті 447 КПК України, у разі пропущення строку, встановленого частинами першою - третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк.

Під поважними причинами, виходячи із системного аналізу норм процесуального права, слід розуміти лише ті обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала заяву про перегляд судових рішень, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Перевіривши доводи заяви та розглянувши клопотання про поновлення строку для її подання, колегія суддів вважає, що посилання ОСОБА_4 на прийняття Закону України № 192-VIII від 12 лютого 2015 року «Про забезпечення права на справедливий суд» не може бути підставою для поновлення строку для подання заяви про перегляд судового рішення Верховним Судом України, до того ж, у задоволенні клопотання про поновлення строку з цієї підстави йому було відмовлено ухвалами Верховного Суду України від 16 липня та 8 вересня 2015 року. Доводи засудженого щодо утрудненого доступу до мережі «Інтернет», а відтак неможливості знайти рішення касаційного суду, яке могло бути надане ним для порівняння та ознайомитись з рішенням Європейського Суду з прав людини від 18 червня 2015 року «Ушаков і Ушакова проти України» і що ця обставина позбавила його можливості вчасно підготувати заяву про перегляд судового рішення щодо нього Верховним Судом України та подати її у визначений законом строк, не можуть бути визнані переконливими, а причини пропуску строку поважними, тому у задоволенні клопотання про поновлення цього строку слід відмовити, а заяву засудженого залишити без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ч. 6 ст. 447 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити засудженому ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про поновлення строку для подання заяви про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 22 червня 2004 року щодо нього.

Заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України постановленої у кримінальній справі щодо нього ухвали колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 22 червня 2004 року щодо нього - залишити без розгляду.

С у д д і :

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_5