У Х В А Л А
про залишення апеляційної скарги без руху
28 січня 2016 року м. Рівне

Суддя-доповідач судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу заступника прокурора Рівненської області ОСОБА_2 (далі-прокурор) на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 грудня 2015 року у кримінальному провадженні №0000735 відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст.321; ч.ч.1,2 ст.309 КК України та інших, -

ВСТАНОВИВ:
Цим вироком:

- ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.321 КК України; ч.1 ст.309 КК України; ч.2 ст.309 КК України та призначено покарання: за ч.1 ст.321 КК України - у виді одного року позбавлення волі; за ч.1 ст.309 КК України - у виді одного року шести місяців позбавлення волі; за ч.2 ст.309 КК України - у виді двох років одного місяця позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_3 призначено у виді двох років одного місяця позбавлення волі. Зараховано у строк призначеного покарання ОСОБА_3 строк перебування її під вартою у слідчому ізоляторі м.Рівне з 23 вересня 2013 року по 19 листопада 2015 року. Звільнено ОСОБА_3 від покарання по фактичному відбуттю нею строку призначеного покарання. У пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.307 КК України та ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_3 виправдано, у зв`язку з недоведеністю її вини у вчиненні цих кримінальних правопорушень.

- ОСОБА_4 , обвинувачену за ч.1 ст.304; ч.2 ст.307 КК України - виправдано за недоведеності вчиненого кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа.

- ОСОБА_5 , обвинувачену за ч.2 ст.307 КК України - виправдано за недоведеності вчиненого кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа.

- ОСОБА_6 , обвинувачену за ч.2 ст.307 КК України - виправдано за недоведеності вчиненого кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа.

- ОСОБА_7 , обвинувачену за ч.2 ст.307 КК України - виправдано за недоведеності вчиненого кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа.

Судом також було вирішено питання щодо застави та речових доказів.

Не погодившись з вироком, прокурор оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить вирок в частині виправдання ОСОБА_4 за ч.1 ст.304 КК України та ч.2 ст.307 КК України; виправдання ОСОБА_6 за ч.2 ст.307 КК України; виправдання ОСОБА_5 за ч.2 ст.307 КК України; виправдання ОСОБА_7 за ч.2 ст.307 КК України та виправдання ОСОБА_3 за ч.2 ст.307 КК України скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_4 визнати винною за ч.1 ст.304

КК України, ч.2 ст.307 КК України та кримінальне провадженні відносно неї закрити на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України (у зв`язку зі смертю обвинуваченої); ОСОБА_5 визнати винною за ч.2 ст.307 КК України та кримінальне провадження відносно неї закрити на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України (у зв`язку зі смертю обвинуваченої); ОСОБА_6 визнати винною за ч.2 ст.307 КК України та призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді трьох років позбавлення волі без конфіскації майна; ОСОБА_7 визнати винною за ч.2 ст.307 КК України та призначити покарання у виді шести років позбавлення волі з конфіскацією майна; ОСОБА_3 визнати винною за ч.1 ст.263, ч.2 ст.307, ч.1 ст.321, ч.1 ст.309, ч.2 ст.309 КК України та призначити покарання: за ч.1 ст.321 КК України у виді одного року позбавлення волі, за ч.1 ст.309 КК України у виді одного року позбавлення волі, за ч.2 ст.309 у виді п`яти років позбавлення волі, за ч.2 ст.307 КК України у виді восьми років позбавлення волі, за ч.1 ст.263 КК України у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_3 просить призначити у виді восьми років позбавлення волі.

Розглянувши апеляційну скаргу прокурора вважаю, що її зміст не відповідає вимогам ст.396 КПК України, а тому її слід залишити без руху, виходячи з наступного.

Зокрема, за вимогами вказаної норми закону, в апеляційній скарзі має бути зазначено судове рішення, яке оскаржується, і назва суду, який його ухвалив; вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обгрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необгрунтованість судового рішення; клопотання про дослідження доказів тощо.

Якщо в апеляційній скарзі зазначаються обставини, які не були досліджені в суді першої інстанції, або докази, які не подавалися суду першої інстанції, то в ній зазначаються причини цього.
Згідно ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Відповідно до ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Прокурор, зазначивши в апеляційній скарзі, що судом необгрунтовано було визнано недопустимими окремі докази, зокрема: документи, такі як, протоколи слідчих та негласних слідчих (розшукових) дій; висновки фізико-хімічних експертиз наркотичної речовини; дані, зафіксовані під час відеоконтролю за вчиненням злочину; показання легендованих осіб, які здійснювали оперативну закупку наркотичної сировини та показання понятих, що приймали участь у слідчих діях, а також інші речові докази, які він просить дослідити судом апеляційної інстанції, не вказав, які саме показання понятих та легендованих осіб підтверджують вину

обвинувачених, яким саме чином ці свідчення підтверджують, у відповідності до ч.2 ст.84 КПК України, причетність обвинувачених до інкримінованих їм правопорушень, у яких протоколах вони зафіксовані тощо.
Прокурор, заявивши клопотання в мотивувальній частині апеляції про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, та про повторний допит обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та закупників (легендованих осіб) та висловивши прохання про повторне дослідження ряду протоколів та висновків фізико-хімічних експертиз при апеляційному розгляді справи тощо, не вказав жодної причини, у відповідності до ч.4 ст.396 КПК та не зазначив чому ці обставини не досліджувались в суді першої інстанції, або досліджені не повністю, або з порушеннями та чи заявлялось ним клопотання про їх дослідження, відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України.

Крім того, прокурор вказавши, що є необхідність у дослідженні апеляційним судом протоколів допиту свідка ОСОБА_3 від 14.02.2014; від 03.01.2014; від 16.12.2013; від 18.12.2013; від 01.10.2013; від 17.10.2013; від 05.11.2013, не вказав, чому їх потрібно дослідити, як вони вплинуть на доведеність вини ОСОБА_3 , та чи може апеляційний суд дані покази покласти в осносву вироку при вирішенні питання щодо доведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих їй злочинів, у відповідності до вимог ч.4 ст.95 КПК України.

Незрозумілою є також вказівка прокурора, зазначена в апеляційній скарзі, в якій вказано, що: «З порушенням вимог статей 94, 374 КПК України, суд, оцінивши докази визнав винною ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.ч.1, 2 ст.309; ч.1 ст.321 КК України, не зважаючи на допит її як свідка з порушенням вимог ч.3 ст.87 КПК України та подальший її допит у якості підозрюваної, участь у слічих експериментах, за аналогічних підстав, а саме наявності порушення вимог ч.3 ст.87 КПК України, виправдав її за ч.1 ст.263 КК України», так як з вироку та матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 було пред`явлене обвинувачення за ч.2 ст.307 та ч.2 ст.304 КК України і по даному пред`явленому обвинуваченню останню судом було виправдано.

Вивченням апеляційної скарги прокурора встановлені також протиріччя між мотивувальною її частиною та резолютивною частиною. Так в мотивувальній частині зазначається про порушення судом вимог кримінального процесуального закону, а саме порушення права на захист неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_6 при розгляді справи у судових засіданнях 01.07.2015 та 06.07.2015, які згідно з положеннями п.4 ч.2 ст.412 КПК України, є безумовною підставою для скасування вироку з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції. В той же час в резолютивній частині апеляції він просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок судом апеляційної інстанції, не дивлячись на допущені, на його думку, порушення права на захист неповнолітньої обвинуваченої.

Також встановлено ( так зазначено в резолютивній частині апеляції), що підставами для скасування вироку та постановлення нового апеляційним судом є порушення закону України про кримінальну відповідальність та кримінально процесуального законодавства, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. При цьому як на процесуальний закон для постановлення нового вироку прокурор посилається на ст.420 КПК України, що суперечить її точному змісту, а тому позбавляє суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст.421 цього Кодексу визначитись з підставами для постановлення нового вироку.

Без будь-якого мотивування прокурор просить в резолютивній частині апеляційної скарги обвинуваченій ОСОБА_3 за ч.1 ст.309 КК України призначити менше покарання, а саме у виді позбавлення волі строком на один рік, в той час коли суд першої інстанції за вказаним законом призначив їй покарання у виді 1,5 року позбавлення волі.

Виправдовуючи обвинувачених з підстав недоведеності вчинення ними кримінальних правопорушень, суд першої інстанції дійшов висновку, що предявлене їм органом досудового розслідування обвинувачення грунтується на неналежних і недопустимих доказах. У п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р.№1 Про практику постановлення судами вироків(постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку зазначено, що виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж та яку дав суд першої інстанції, якщо їх не було досліджено під час апеляційного розгляду справи.

Прокурор, висловлюючи прохання про визнання обвинувачених винними у предявлених їм обвинуваченнях, не висловив свого міркування, яким чином спростувати висновки суду першої інстанції, чи потрібно досліджувати і які докази тощо.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, останній вироком вирішив і інші питання, а саме щодо повернення застави та речових доказів. Свої міркування з цього приводу прокурор не висловив.

Згідно ч.1 ст.399 КПК України, суддя-доповідач, встановивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених ст.396 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати пятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу. Копія ухвали про залишення апеляційної скарги без руху невідкладно надсилається особі, яка подала апеляційну скаргу.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.399 КПК України, суддя-доповідач,-

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Рівненської області - ОСОБА_2 на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 грудня 2015 року відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст.321; ч.1 ст.309; ч.2 ст.309 КК України та інших - залишити без руху.

Надати прокурору 10 (десять) днів для усунення недоліків апеляційної скарги, який починає вираховуватись з дня отримання ним копії даної ухвали.

Копію цієї ухвали невідкладно надіслати прокурору на адресу: АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1