Справа № 729/614/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/994/2015
Категорія - ч.3 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0000095 за апеляційними скаргами: обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , не одружений, освіта середня, працював водієм в ФОП ОСОБА_12 , раніше судимий:

1) 26.11.2002 року Броварським міським судом Київської області за ч.1 ст.185, ч.2 ст.186, ч.3 ст.185, ч.3 ст.187, ст.69, ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

2) 10.12.2007 року Броварським міськрайонним судом Київської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі;

3) 06.09.2012 року тим же судом за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі; звільнений 26.06.2014 року умовно-достроково на 10 місяців 15 днів згідно ухвали Березанського міського суду Київської області від 18.06.2012 року;

засуджений за ч.3 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, ОСОБА_9 до покарання за новим вироком, частково приєднано невідбуту міру покарання за попереднім вироком та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 постановлено рахувати з часу його фактичного затримання 06 березня 2015 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено без зміни - у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українець, громадянин Узбекистану, якому дозволено постійне проживання в Україні, уродженець м. Ташкент Республіки Узбекистан, не одружений, має на утриманні малолітню дитину, освіта вища, не працює, зареєстрований у АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимий:

засуджений за ч.3 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 постановлено рахувати з часу його фактичного затримання 03 березня 2015 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили залишено без зміни - у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , українка, громадянка України, уродженка м. Бровари Київської області, незаміжня, освіта повна середня, не працює, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 , раніше судима: 09.07.2014 року Броварським міськрайонним судом Київської області за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.309, ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; звільнена на підставі ст.75 КК України, від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;

засуджена за ч.3 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, ОСОБА_15 до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту міру покарання за попереднім вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 09.07.2014 року і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_15 постановлено рахувати з часу її фактичного затримання 05 березня 2015 року.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_15 до набрання вироком законної сили залишено без зміни - у вигляді тримання під вартою.

Постановлено стягнути з обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_15 на користь держави судові витрати по 900 грн. 24 коп. з кожного.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 та невстановлена слідством особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, попередньо домовившись про вчинення відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, 28 лютого 2015 року, близько 02 години ночі, з цією метою прибули до господарства ОСОБА_16 , розташованого по АДРЕСА_6 , де шляхом віджиму рами одного з вікон, проникли всередину будинку. Потрапивши до спальної кімнати та заставши там потерпілу, з метою подолання її опору, стали закривати їй рота руками, притискати її до ліжка, заподіявши при цьому останній легкі тілесні ушкодження, які не спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після чого відкрито заволоділи грошовими коштами потерпілої в сумі 1590 грн. та мобільним телефоном марки „Нокія 1280, вартістю 252,07 грн., чим заподіяли ОСОБА_16 матеріальну шкоду на загальну суму 1842,07 грн. Викраденим розпорядились на власний розсуд.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок місцевого суду та постановити новий вирок. В обґрунтування скарги зазначив, що під час судового розгляду даного провадження стороною обвинувачення не встановлено та не надано підтвердження наявності доказів його причетності до скоєння злочину, який йому інкримінується. Також вказав на однобічність судового розгляду, неврахування судом показань потерпілої ОСОБА_16 , яка стверджувала, що ОСОБА_9 серед нападників не було. Зазначив, що він не знав про плани інших обвинувачених скоїти злочин, а лише надавав їм послуги з перевезення за плату.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок місцевого суду та закрити провадження щодо його підзахисного, посилаючись на відсутність доказів винуватості останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України. Зазначив, що суд першої інстанції не дав належної оцінки показам потерпілої ОСОБА_16 , а також сфальсифікував покази свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , унаслідок чого безпідставно прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_22 .

Не погодившись з рішенням суду, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність його вини, просить пом`якшити призначене місцевим судом покарання, звільнивши ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням. В обґрунтування скарги послався на виключно позитивні дані, що характеризують особу обвинуваченого, а також неврахування судом при призначенні йому покарання обставин, які пом`якшують покарання.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали подані ними апеляційні скарги та просили їх задовольнити з наведених вище підстав; прокурора, котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим, а подані скарги без задоволення; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів підстав для їх задоволення не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке їх засуджено, та кваліфікація їх дій в поданих апеляційних скаргах не оскаржуються.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

У судовому засіданні апеляційного суду, як і під час судового розгляду в місцевому суді, обвинувачений ОСОБА_9 вину у скоєнні кримінального правопорушення за ч.3 ст.186 КК України не визнав, визнавши лише факт перебування вночі, 28.02.2015 року, в с. Макарівка Бобровицького району. При цьому зазначив, що він працював водієм по перевезенню пасажирів на замовлення у ФОП ОСОБА_12 (таксі), а ОСОБА_15 останні два місяці була його постійним клієнтом. Так, 27 лютого 2015 року, у вечірній час, ОСОБА_15 попросила відвезти її, ОСОБА_10 та незнайомого чоловіка до с. Макарівка Бобровицького району. Приїхавши до села, ОСОБА_15 сказала йому зупинитись на початку населеного пункту, неподалік перехрестя. Після чого, вона, ОСОБА_23 і незнайомий чоловік пішли в невідомому напрямку, наказавши йому чекати на них. Через деякий час вони повернулись і ОСОБА_9 відвіз їх до м. Києва. Свою участь у пограбуванні ОСОБА_16 категорично заперечував.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, його вина знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, допитана в місцевому суді обвинувачена ОСОБА_15 підтвердила, що 28 лютого 2015 року, близько 2 години ночі, вона, ОСОБА_10 , особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_9 , на автомобілі останнього, прибули до господарства потерпілої, розташованого в с. Макарівка. Спочатку ОСОБА_24 залишився в автомобілі, а вони втрьох пішли до будинку ОСОБА_16 . Коли вони проникли в будинок, то потерпіла стала чинити опір, а тому вони змушені були застосувати до неї фізичну силу. В цей час до них приєднався і ОСОБА_9 , який також вимагав у потерпілої гроші.

Потерпіла ОСОБА_16 в судовому засіданні місцевого суду пояснила, що вночі, 28.02.2015 року, до її будинку через вікно проникли незнайомі особи в масках, серед яких була одна жінка. Коли потерпіла стала кричати, то нападники закривали їй рот руками, притискали її подушкою до ліжка, шукали гроші по кімнатах. Незнайомий їй чоловік без маски вимагав у неї гроші та золото.

Свідок ОСОБА_25 в суді першої інстанції показала, що потерпіла є її матір`ю. Вранці 28.02.2015 року, вона приїхала в с. Макарівку на виклик матері, та від неї дізналась, що четверо незнайомих осіб, як пояснила їй остання, троє чоловіків, з яких двоє були в масках та один без маски, та одна жінка, проникли до неї в будинок, вимагали гроші та золото.

Допитані в судовому засіданні місцевого суду свідки ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , які були присутні в якості понятих під час проведення слідчого експерименту з участю обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_15 , підтвердили, що обвинувачені добровільно розповіли та показали, як вони проникли на подвір`я господарства та в будинок потерпілої і заволоділи її майном. Також вони стверджували, що ОСОБА_9 був разом з ними, і саме він не закривав обличчя маскою. Свідок ОСОБА_27 також зазначив, що ОСОБА_10 під час слідчої дії наголошував на тому, що при вчиненні злочину також був і четвертий чоловік, який проник до будинку пізніше, ніж вони з ОСОБА_15 та особою, матеріали відносної якої виділені в окреме провадження.

Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_30 та ОСОБА_31 підтвердили, що були присутні в якості понятих під час пред`явлення потерпілій особи для впізнання за фотокартками. При цьому, з наданих ОСОБА_16 чотирьох фотокарток вона вказана на фото чоловіка під № 3, який схожий на особу, яка 28.02.2015 року разом з іншими обвинуваченими заволоділа її коштами та мобільним телефоном. Даний факт був викладений у відповідному протоколі, який вони підписали, тим самим засвідчивши його правильність.

Свідки ОСОБА_29 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 у судовому засіданні місцевого суду зазначили, що при затриманні ОСОБА_9 та поміщенні його до ІТТ Бобровицького РВ УМВС останній був одягнутий у спортивний одяг та взутий у кросівки біло-голубого кольору.

Свідок ОСОБА_35 у місцевому суді пояснив, що він як міліціонер ІТТ на прохання затриманого ОСОБА_9 викидав із камери затриманого до металевого баку на подвір`ї Бобровицького РВ УМВС сміття, що знаходилось у сміттєвому пакеті голубого кольору. Згодом даний пакет, в якому знаходились кросівки біло-голубого кольору з термічними пошкодженнями, був виявлений та вилучений з баку в присутності свідків. Під час огляду даних кросівок у судовому засіданні свідки ОСОБА_36 та ОСОБА_35 зазначили, що саме в них був взутий обвинувачений на момент затримання та саме їх було вилучено з сміттєвого баку. Факт виявлення та вилучення кросівок підтвердили в судовому засіданні також свідки ОСОБА_37 та ОСОБА_38 .

Відтак, дії ОСОБА_9 , спрямовані на знищення речового доказу, місцевий суд обґрунтовано розцінив як бажання останнього знищити докази причетності його до вчинення кримінального правопорушення та уникнути відповідальності за скоєне.

Окрім показань свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами:

- протоколом огляду місця події від 28 лютого 2015 року, згідно якого під час огляду господарства ОСОБА_16 у АДРЕСА_6 , виявлено факт проникнення в будинок через вікно, вчинення безладу в кімнатах та заволодіння майном. Крім цього було виявлено та вилучено сліди пальців рук, рукавичок, сліди взуття (т.1, а.к.п.80-84, 86-98);

- протоколом огляду автомобіля марки «Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1 , від 07 березня 2015 року, згідно якого під час проведення слідчої дії виявлені та вилучені кросівки чорного кольору, які належать обвинуваченому ОСОБА_9 та його посвідчення водія «Таксі десятка» (т.1, а.к.п.106-115);

- протоколом огляду мобільного телефону від 07 квітня 2015 року та протоколом пред`явлення речей для впізнання від 22 квітня 2015 року, згідно яких мобільний телефон «Нокія 1280» світло-фіолетового кольору, яким 28.02.2015 р. заволоділи обвинувачені, впізнаний потерпілою ОСОБА_16 за кольором та формою (т.1, а.к.п.119-120);

- висновком судово-медичної експертизи № 17 від 05.03.2015р., згідно якого у ОСОБА_16 мали місце тілесні ушкодження у вигляді одного крововиливу на обличчі та одного крововиливу на передній поверхні грудної клітки зліва, які виникли від дії тупих предметів по механізму удару чи стискання, могли виникнути 28.02.2015 року при закриванні їй рота та притискання пальцями щоки (т.1, а.к.п.123);

- висновком товарознавчої експертизи № 165 від 12.03.2015 р., згідно якого вартість мобільного телефону «Нокія 1280» з урахуванням зносу, станом на час вчинення кримінального правопорушення складає 252,07 грн. (т.1, а.к.п.126-127);

- висновком судової трасологічної експертизи № 20 від 20.03.2015 р., згідно якої сліди низу підошви, вилучені в ході огляду місця події 28.02.2015 року в АДРЕСА_6 , залишений фрагментом підметкової частини низу підошви взуття такої ж групової належності (за формою та розмірами сліду, формою, розмірами, видом та взаємним розташуванням елементів рельєфного малюнку), як і кросівок блакитно-сіро-білого кольору з написом „NIKE NIKE FREE 3.0 на ліву ногу, вилучений в ході огляду місця події від 07.03.2015 року і належить ОСОБА_9 (т.1, а.к.п.165-172);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, згідно якого потерпіла впізнала чоловіка на фотознімку № 3, яким є ОСОБА_9 і який разом з іншими особами заволодів її майном, оскільки на час вчинення кримінального правопорушення він був без маски (т.1, а.к.п.121-122).

Крім того, винуватість ОСОБА_9 у вчиненні відкритого викрадення майна ОСОБА_16 підтверджується протоколами проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 та ОСОБА_15 від 05.03.2015 року та 11.03.2015 року відповідно, згідно яких обвинувачені добровільно розповіли та показали, як вони проникли на подвір`я господарства потерпілої, в її будинок і заволоділи грошима та мобільним телефоном. При цьому вони стверджували, що ОСОБА_9 разом з ними приймав активну участь у вчиненні даного кримінального правопорушення, зазначаючи при цьому, що саме він не закривав обличчя маскою (т.1, а.к.п.212-216, 225-230).

Також із прослуханого в суді першої інстанції аудіозапису розмови ОСОБА_10 в ІТТ Бобровицького РВ УМВС убачається, що ОСОБА_9 , дійсно, вночі 28.02.2015 року, перебував у будинку ОСОБА_16 та брав участь у заволодінні майном останньої (т.1, а.к.п.233).

Крім того, участь ОСОБА_9 у вчиненні злочину підтверджується протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками обвинуваченим ОСОБА_15 та ОСОБА_10 , з яких вбачається, що на фотознімку № 3 вони впізнали ОСОБА_9 , як особу, яка разом з ними брала участь у заволодінні майном потерпілої. Даний факт підтвердили в суді першої інстанції свідки ОСОБА_39 , ОСОБА_37 ОСОБА_40 (т.1, а.к.п.209-211, 231-232).

Вищезазначені докази в силу положень статей 84-86 КПК України є належними та допустимими, з чим погоджується і колегія суддів.

Отже, місцевий суд, дослідивши, ретельно перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази у їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, вірно прийшов до висновку про правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.3 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням у житло.

Відтак, твердження обвинуваченого, що він не брав участі у скоєнні кримінального правопорушення та ввесь час перебував в автомобілі, який знаходився на певній відстані від будинку потерпілої, не заслуговує на увагу та є неспроможним. А тому, позицію ОСОБА_9 щодо його непричетності до вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеним.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані про його особу, який раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, наявність не знятих та непогашених судимостей, позитивну характеристику за місцем проживання; відсутність обставин, які пом`якшують покарання, обставини, які обтяжують покарання рецидив злочину, вчинення злочину щодо особи похилого віку, та прийшов до вірного висновку про необхідність призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк, що буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_41 , оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Враховуючи, що ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення в період умовно-дострокового звільнення, суд обґрунтовано призначив йому остаточне покарання, з урахуванням вимог ст.71 КК України, частково приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком до покарання призначеного за новим вироком.

Також, колегія суддів вважає, що посилання захисника ОСОБА_8 на невідповідність призначеного судом покарання особі обвинуваченого ОСОБА_10 внаслідок суворості, є непереконливими.

Так, відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні малолітню дитину; його відношення до скоєного, молодий вік; обставину, яка пом`якшує покарання - добровільне відшкодування потерпілій заподіяної шкоди; обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку; та прийшов до правильного висновку про необхідність призначити йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк, ближчий до найменшої межі, передбаченої санкцією статті КК України, за якою він притягується до кримінальної відповідальності, що буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Таким чином, всі обставини, на які посилається захисник ОСОБА_8 , судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_10 враховані, тому доводи про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінально-процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 - залишити без задоволення, а вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_15 та ОСОБА_10 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4