Справа № 466/9387/15-к
У Х В А Л А
судового засідання
9 грудня 2015року Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові заяву ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , румуна, громадянина України, уродженця с. Діброва Тячівського району Закарпатської області, із неповною середньою освітою, розлученого, до засудження проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на утриманні має неповнолітню дитину, раніше судимого, про заміну призначеного покарання , -

установив:

Вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 грудня 2012року ОСОБА_4 був засуджений за ч.3 ст.185,ст.71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, зарахувавши в строк покарання термін перебування під вартою з 20 травня 2002року по 23 травня 2002року.

Початок строку покарання 24 жовтня 2012року, кінець строку покарання 21 квітня 2016року.

На день розгляду справи засуджений відбув 3 роки 1 місяць днів. До кінця строку відбування покарання залишилось 4 місяці 12 днів.

12 листопада 2015року засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про заміну невідбутої частини покарання більш м`якою у вигляді громадських робіт .

Засуджений в судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву підтримав, просив замінити йому невідбуту частину покарання більш м`якою у вигляді громадських робіт.

Прокурор у судовому засіданні висловив думку, що немає підстав для задоволення заяви засудженого ОСОБА_4 .

Перевіривши представлені матеріли, оглянувши матеріали особової справи та відомості про поведінку засудженого, заслухавши пояснення засудженого, висновок прокурора, який не підтримав заяву, суд вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ст. 82 ч. 3 КК України заміна не відбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Судом встановлено, що засуджений до Личаківської виправної колонії (№ 30) прибув 29.05.2013 року, по прибуттю в установу не був працевлаштований у зв`язку із скороченням обсягів виробництва. За час перебування в установі допустив одне порушення вимог режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Адміністрацією установи заохочувався три рази. 27.02.2015 року адміністративною комісією установи ОСОБА_4 було відмовлено в застосуванні заохочувальної норми передбаченої ст. 82 КК України.

Згідно представлених документів суду, встановлено, що ОСОБА_4 четверта судимість, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став та вчинив новий тяжкий злочин, за який відбуває покарання у Личаківській виправній колонії № 30, раніше звільнявся умовно-достроково з місць позбавлення волі.

Судом встановлено, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_4 допустив одне порушення вимог режиму утримання.

Наявність у засудженого за весь термін відбування покарання трьох заохочень, на думку суду не свідчать про, те, що він став на шлях виправлення, оскільки у нього крім заохочення було ще й стягнення.

Суд вважає, що засудженим не надано достатніх доказів того, що він сумлінним ставленням до праці засвідчив успішність процесу виправлення.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 82 КК України та ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_4 про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким у виді громадських робіт відмовити у зв`язку з його безпідставністю.

На ухвалу суду протягом семи днів з дня її проголошення прокурор, представник адміністрації мають право подати апеляцію до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд міста Львова, засуджений з моменту отримання ухвали.

Суддя ОСОБА_1