Провадження № 1-м/750/1/15

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 грудня 2015 року Деснянський районний суд м. Чернігова

в складі: головуючого-судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

засудженого - ОСОБА_4 ,

адвоката - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чернігові клопотання судді Мінського міського суду Республіки Білорусь про визнання та примусове виконання на території України вироку Мінського міжгарнізонного військового суду від 04.07.2012 року відносно ОСОБА_4 у частині цивільного позову, -

ВСТАНОВИВ:

11.11.2015 року до Деснянського районного суду м.Чернігова надійшло клопотання судді Мінського міського суду Республіки Білорусь про визнання та примусове виконання на території України вироку Мінського міжгарнізонного військового суду від 04.07.2012 року відносно ОСОБА_4 у частині цивільного позову.

Відповідно до вироку Мінського міжгарнізонного військового суду від 04.07.2012 року ОСОБА_4 був засуджений за ч.2 ст.233, ч.1 ст.380, ч.2 ст.380, ч.1 ст.71, ч.2 ст.72, ч.5 ст.72 КК Республіки Білорусь до чотирьох років позбавлення волі у виправній колонії в умовах загального режиму з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю строком на 5 років. У задоволенні цивільного позову про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь Міністерства оборони Республіки Білорусь 6 992 262 080 рублів у рахунок відшкодування збитку, заподіяного злочином, відмовлено. Присуджено стягнути з ОСОБА_4 до місцевого бюджету на користь Головного управління Міністерства фінансів Республіки Білорусь по м. Мінськ (р/р №093 у філіалі №514 ОАО АСБ Беларусбанк, УНП:101530339, код 05520) дохід, отриманий від зайняття незаконною підприємницькою діяльністю, у сумі 2 700 860 411 (два мільярда сімсот мільйонів вісімсот шістдесят тисяч чотириста одинадцять) рублів.

У довідці, доданій до клопотання, вказано, що на території Республіки Білорусь вирок Мінського міжгарнізонного військового суду від 04.07.2012 року відносно ОСОБА_4 не виконувався.

У судовому засіданні прокурор вважала, що можливо задовольнити клопотання, що розглядається.

Захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання та вказав, що клопотання необхідно розглядати за правилами ЦПК України, що передбачено ч.8 ст.602 КПК України. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦПК України, рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом 3-х років з дня набрання ним законної сили, а вирок Мінського міжгарнізонного військового суду від 04.07.2012 року набрав законної сили 02.10.2012 року. Крім того, відповідно до клопотання вирок Мінського міжгарнізонного військового суду має бути визнаний та примусово виконаний в частині цивільного позову. Однак, у резолютивній частині цього вироку вказано, що у задоволенні цивільного позову відмовлено, при цьому, про інші цивільні позови у вироку не вказано. Відповідно до п.б) ст.51 Конвенції Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 10.11.1994 року, кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує рішення судів по кримінальних справах про відшкодування збитку, а відповідно до ст.81 Закону України Про міжнародне приватне право в Україні можуть бути визнані та виконані вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяння збитків. За вказаних підстав, просив відмовити у задоволенні клопотання, що підтримав ОСОБА_4 .

У відносинах між Україною та Республікою Білорусь діє Конвенція Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 10.11.1994 року, ст.6 якої передбачає, що Договірні Сторони надають один одному правову допомогу шляхом, зокрема, визнання і виконання судових рішень по цивільним справам, вироків у частині цивільного позову, виконавчих написів, а також шляхом вручення документів, а норми про виконання судового рішення щодо стягнення доходу, отриманого від зайняття незаконною підприємницькою діяльністю, ст.6 не містить.

Згідно до п.б) ст.51 Конвенції Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 10.11.1994 року, кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує рішення судів по кримінальних справах про відшкодування збитку.

Відповідно до ст.81 Закону України Про міжнародне приватне право в Україні можуть бути визнані та виконані вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяння збитків.

З клопотання, що розглядається, та доданих до нього документів, а також з листа Головного Територіального управління юстиції в Чернігівській області, не вбачається, що клопотання було пред`явлено до 02.10.2015 року, тобто до закінчення строку пред`явлення до виконання.

З вироку, який доданий до клопотання, вбачається, що у задоволенні цивільного позову про стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на користь Міністерства оборони Республіки Білорусь у рахунок відшкодування збитку відмовлено, при цьому, суд враховує, що стягнення доходу, отриманого від зайняття незаконною підприємницькою діяльністю, не є стягненням за цивільним позовом і не стосується відшкодування шкоди або заподіяного збитку, про що вказано у п.б) ст.51 Конвенції Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 10.11.1994 року та ст.81 Закону України Про міжнародне приватне право.

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи зміст клопотання, дослідивши додані до нього документи, заслухавши думку прокурора та доводи захисника, суд приходить до висновку, що виконання рішення іноземного суду щодо стягнення доходу, отриманого від зайняття незаконною підприємницькою діяльністю, не передбачено Конвенцією Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 10.11.1994 року та Законом України Про міжнародне приватне право, а також пропущено строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання, що є підставами для відмови у задоволенні клопотання судді Мінського міського суду Республіки Білорусь про визнання та примусове виконання на території України вироку Мінського міжгарнізонного військового суду від 04.07.2012 року відносно ОСОБА_4 у частині цивільного позову.

Враховуючи викладене, керуючись Конвенцією Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 10.11.1994 року, ст.81 Закону України Про міжнародне приватне право, ст.ст.602-604 КПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання судді Мінського міського суду Республіки Білорусь про визнання та примусове виконання на території України вироку Мінського міжгарнізонного військового суду від 04.07.2012 року відносно ОСОБА_4 в частині цивільного позову, - відмовити.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Чернігівської області.

Суддя ОСОБА_1