АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1608/15 Справа № 192/1046/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі головуючого- судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі- ОСОБА_5
за участю прокурора- ОСОБА_6
засудженого- ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську за матеріалами кримінального провадження апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2015 року, відносно засудженого:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Кривого Рога Дніпропетровської області, раніше судимого, за останнім вироком:
-25 червня 2012 року Жовтневим районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі,-
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляції /а.с.38/ засуджений ОСОБА_7 , якому відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання, просить скасувати ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2015 року та застосувати до нього положення ст.81 КК України, оскільки суд першої інстанції не взяв до уваги наступні підстави для його звільнення, а саме: постійне місце його роботи у даній установі; заохочення від адміністрації за гарну поведінку та сумлінну працю; позитивну характеристику та активну позиції щодо благоустрою в колонії.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 просив задовольнити його апеляційні вимоги у повному обсязі, обґрунтовуючи їх доводами, викладеними в апеляції, зазначивши, що дійсно мав два стягнення, але вказані стягнення на день розгляду справи в суді були погашені у встановленому законом порядку.
Прокурор, який приймав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції прохав ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як законну та обґрунтовану, а апеляцію засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, оскільки судом вірно зазначено в ухвалі, що поведінка засудженого за весь час відбування покарання не свідчить про його виправлення.
Як вбачається з ухвали суду першої інстанції, адміністрацією Солонянської виправної колонії у Дніпропетровській області № 21 та спостережною комісією Солонянської районної державної адміністрації у Дніпропетровській області було внесене сумісне подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо ОСОБА_7 , з якого витікає, що, засуджений сумлінно ставиться до праці, працевлаштований на виробництві установи, має два заохочення за зразкову поведінку та ставлення до праці, допустив два порушення режиму утримання, за що має два стягнення, які погашені в установленому порядку, приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу, провину у скоєному злочині визнав, тобто довів своє виправлення і заслуговує на умовно-дострокове звільнення на підставі вимог ст.81 КК України.
Відмовляючи в умовно-достроковому звільненні засудженому, суд першої інстанції вказав, що основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Так, незважаючи на те, що засуджений працевлаштований в колонії з часу відбування ним покарання, з серпня 2012 року має лише два заохочення за сумлінне ставлення до праці (два рази на рік), що говорить про неналежне ставлення ним до праці. Крім того, суд першої інстанції вказав, що за час відбування покарання ОСОБА_7 мав два стягнення, за одне з яких відбував покарання в ДІЗО. Також суд послався, що в матеріалах особової справи засуджений з 2013 року та 2014 року характеризувався посередньо, участі в благоустрої колонії не приймав; в 2013 році приймати участь в програмах диференційованого виховного впливу не бажав. Стосовно доводів представника адміністрації, про відсутність у ОСОБА_7 стягнень на момент розгляду подання, суд вказав, що поведінка засудженого враховується за весь період відбування покарання, а не тільки на даний момент, і оцінює всі обставини в їх сукупності.
Заслухавши суддю-доповідача, сторони, частково дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляції та матеріали справи, надавши сторонам слово в дебатах, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Так, відповідно до вимог ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення може бути застосоване, якщо засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Як витікає зі змісту вказаної статті кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, для цього всі дані про особу беруться в сукупності.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у кожному злочині.
Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом покарання.
Як вбачається з в цілому позитивної характеристики від 01 липня 2015 року /а.с.2/ засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання у вказаній вище установі мав два стягнення, у зв`язку з чим 02 серпня 2013 року комісією установи засудженому було відмовлено в застосуванні зміни умов тримання; 28 березня 2014 року було відмовлено у застосуванні заміни невівдбутої частини покарання більш м`яким; 05 грудня 2014 року відмовлено в застосуванні умовно-дострокового звільнення з одних і тих же підстав- як такому, що не став на шлях виправлення, оскільки з відповідних характеристик за 2013 та 2014 рік, які були досліджені судом першої інстанції засуджений характеризувався посередньо, участь у благоустрої колонії не приймав, не бажав приймати участь у програмах диференційованого виховного впливу.
Відповідно до довідки про заохочення та стягнення /а.с.3/ слідує, що засуджений ОСОБА_7 мав два заохочення від 22 квітня 2013 року та 31 січня 2015 року- у виді подяки та мав два стягнення від 02 серпня 2013 року- у виді поміщення на три доби до ДІЗО та 06 червня 2014 року- у виді попередження, які на день розгляду справи судом першої інстанції хоча й були погашені, але в сукупності з іншими даними, які характеризують особу засудженого, зазначеними судом першої інстанції в ухвалі, підтверджують правильність висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення сумісного подання адміністрації комісії Солонянської виправної колонії УДПтСУ у Дніпропетровської області № 21 та спостережної комісії при Солонянській районній Державній адміністрації у Дніпропетровській області від 01 липня 2015 року про його умовно-дострокове звільнення.
Таким чином, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні сумісного подання адміністрації комісії Солонянської виправної колонії УДПтСУ у Дніпропетровської області № 21 та спостережної комісії при Солонянській районній Державній адміністрації у Дніпропетровській області від 01 липня 2015 року про умовно-дострокове звільнення останнього, з дотриманням вимог ст.81 КК України, прийняв законне та справедливе рішення, обґрунтовано пославшись у своїй ухвалі на те, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці за весь період відбування покарання не довів свого виправлення, з чим погоджується й колегія суддів.
Тому, з урахуванням вище викладеного, колегія суддів не вбачає підстав до скасування ухвали Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2015 року суду та задоволення апеляції засудженого ОСОБА_7 .
На підставі наведеного вище, керуючись ст.81 КК України, ст.404 КПК України, п.1) ч.1 ст.407 КПК України, ст.418 КПК України, ст.419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2015 року, відносно засудженого ОСОБА_7 , якою відмовлено в задоволенні сумісного подання адміністрації комісії Солонянської виправної колонії УДПтСУ у Дніпропетровської області № 21 та спостережної комісії при Солонянській районній Державній адміністрації у Дніпропетровській області від 01 липня 2015 року в умовно-достроковому звільненні засудженого від відбування покарання- залишити без змін.
Апеляцію засудженого ОСОБА_7 на вказану ухвалу- залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4