АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2167/15 Справа № 174/947/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі головуючого- судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі- ОСОБА_5
за участю прокурора- ОСОБА_6
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого,-
якою обвинувальний акт стосовно вказаного обвинуваченого повернуто прокурору,-
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляції /а.п.25-31/ прокурор прокуратури м.Вільногірська Дніпропетровської області, який затвердив обвинувальний акт та приймав участь у суді першої інстанції- ОСОБА_7 просить ухвалу Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2015 рокувідносно ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Так, апелянт вказує, що вимоги при складанні обвинувального акту стороною обвинувачення були дотримані і відповідають ст.291 КПК України.
Не погоджується прокурор з твердження суду про те, що в ході розслідування були порушені вимоги п.5) ч.2 ст.291 КПК України, а саме те, що обвинувачення є неконкретним і підлягає уточненню в частині часу скоєння обвинуваченим правопорушення. Спростовує наведене вище прокурор тим, що обвинувачений 21 вересня 2015 року, близько 13 години 36 хвилин, знаходився в приміщенні магазину, де у нього раптово виник злочинний намір на таємне викрадення чужого майна. Тобто під час досудового слідства було встановлено, що саме 21 вересня, о 13 годині 36 хвилин, у обвинуваченого виник злочинний намір та він вчинив крадіжку. Крім того сторона обвинувачення акцентує увагу на те, що прокурором, під час підготовчого слухання було надано пояснення, що вчинений злочин був зафіксований камерами відеоспостережень, які знаходяться в магазині та, на яких відображено дату, час вчинення крадіжки, а тому із цього сторона обвинувачення виходила, що саме о 13 годині 36 хвилин, 21 вересня 2015 року злочин був скоєний.
Апелянт вважає необґрунтованим посилання суду на те, що в обвинувачені не вказано, які саме дії виконував ОСОБА_8 , під час скоєння правопорушення, оскільки в обвинувальному акті є чітке формулювання, що «…за діями ОСОБА_8 ніхто не спостерігав, діяв умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу викрав певну продукцію, однак свій злочинний намір до кінця не довів, оскільки був затриманий робітниками міліції….».
Не погоджується сторона обвинувачення і з тим, що в матеріалах справи не вказано, який саме замах було вчинено: закінчений або незакінчений, дане твердження спростовується тим, що відповідно до обвинувачення дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.2 ст.15 КК України- ч.2 ст.185 КК України, тобто як закінчений замах.
Крім вищевказаного прокурор вважає невірне посилання суду в частині уточнення вартості викраденого майна. Так, висновком судово-товарознавчої експертизи № 764 від 14 жовтня 2015 року встановлено, що ринкова вартість викраденої продукції, а саме кави, складає 320 гривень.
Звертає увагу суду на той факт, що вступна частини ухвали суду, в порушення вимог ст.372 КПК України, не містить повних анкетних даних обвинуваченого, а мотивувальна частина ухвали також не відповідає вимогам закону, а саме відсутня частина певного тексту, що й призвело до істотних порушень вимог чинного законодавства.
Як витікає з ухвали суду першої інстанції 30 жовтня 2015 року до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 , за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.15 КК України- ч.2 ст.185 КК України.
В результаті злочинних дій ОСОБА_8 ТОВ «Український Рітейл» заподіяна майнова шкода на загальну суму 320 гривень.
Цими діями останній вчинив злочини, передбачені ч.2 ст.15- ч.2 ст.185 КК України, тобто замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору суд першої інстанції у своїй ухвалі послався на те, що виявлені недоліки обвинувального акту є суттєвими, чим порушується право на захист обвинуваченого, оскільки він позбавлений можливості в повному обсязі знати в чому його обвинувачують та захищатися від пред`явленого обвинувачення, оскільки об`єктивна сторона кримінального правопорушення, яке інкриміновано обвинуваченому, не конкретизована. Так, в обвинуваченні не вказано, в який саме час ОСОБА_8 було скоєно крадіжку, а лише зазначено час, коли в останнього виник умисел на заволодіння чужим майном «… близько 13 години 36 хвилин 21 вересня 2015 року».
Крім того суд першої інстанції вказав, що об`єктивна сторона викрадення полягає в дії, тобто активній поведінці особи, однак в обвинуваченні не вказано, які саме дії виконав ОСОБА_8 для заволодіння чужим майном та коли, або упродовж якого часу з моменту виникнення у нього умислу на заволодіння чужим майном (де знаходилося майно в приміщенні магазину, як обвинувачений його вилучив, куди сховав та переніс, на яку відстань від міста його знаходження, тощо).
Також судом зазначено, що підлягає уточненню вартість викраденого майна, оскільки з обвинувачення не зрозуміло, яка кількість кави коштувала 160 гривень і чому загальна вартість викраденого майна становила саме 320 гривень.
До того ж, дії обвинуваченого кваліфіковані як замах на таємне викрадення майна, однак при цьому сторона обвинувачення не вказала, чи вчинив обвинувачений всі дії, направлені на заволодіння чужим майном, а при безпосередній кваліфікації дій обвинуваченого органом досудового розслідування не зазначено, який саме замах ним був скоєний- закінчений чи не закінчений, внаслідок чого, врахувавши думку самого обвинуваченого про неповноту судового розслідування суд першої інстанції прийшов до висновку, що обвинувальний акт, на підставі п.3) ч.3 ст.314 КПК України підлягає поверненню прокурору, як такий, що не відповідає вимогам ч.2 ст.291 КПК України, для усунення виявлених недоліків.
Прокурор, яка приймала участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції прохала скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд, обґрунтовуючи апеляційні вимоги доводами, викладеними в апеляції.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, перевіривши доводи апеляції та матеріали кримінального провадження колегія суддів приходить до наступного висновку.
Так, відповідно до вимог п.5) ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити в тому числі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
При перевірці колегією суддів матеріалів провадження встановлено, що до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт, складений заступником начальника СВ Вільногірського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області- ОСОБА_9 і затверджений прокурором прокуратури міста Вільногірська Дніпропетровської області- ОСОБА_7 /а.п.1-3/, який не відповідає вимогам п.5) ч.2 ст.291 КПК України, так як формулювання обвинувачення, викладене слідчим, є неконкретним та суперечливим, оскільки слідчим не була конкретизована об`єктивна сторона правопорушення, а саме відсутня вказівка на дії обвинуваченого, вартість кожного типу товару, час скоєння кримінального правопорушення, а лише зазначено час, коли в обвинуваченого виник умисел на його скоєння.
Крім того вказане обвинувачення є суперечливим, оскільки в ньому зазначено про заподіяння реальної матеріальної шкоди потерпілому, разом з тим дії останнього кваліфіковані за ч.2 ст.15 КК України-ч.2 ст.185 КК України, як замах на злочин, при цьому, при кваліфікації дій обвинуваченого не зазначено, чи вчинив ОСОБА_8 всі дії, направлені на викрадення чужого майна, а при безпосередній кваліфікації дій обвинуваченого органом досудового розслідування не зазначено, який саме замах ним був скоєний- закінчений чи не закінчений, про що детально зазначив у своїй ухвалі суд першої інстанції /а.п.20-21/, визнавши вказані порушення вимог п.5) ч.2 ст.291 КПК України істотним порушення вимог кримінального процесуального закону, які вказують на невідповідність обвинувального акту вимогам зазначеної норми.
Відповідно ж до вимог п.3) ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Доводи прокурора в апеляції про порушення судом вимог кримінального процесуального закону з посиланням на відсутність у вступній частині ухвали суду повних анкетних даних обвинуваченого, а також відсутність в мотивувальній частині даного рішення суду певного тексту, на думку колегії суддів хоча й мали місце, однак зважаючи на те, що вони не ставлять під сумнів висновків суду в цілому, не є істотними і як наслідок такими, що не можуть бути підставою для скасування чи зміни зазначеного судового рішення.
На підставі наведеного вище, керуючись ч.2 ст.376 КПК України, ст.404 КПК України, п.1) ч.1 ст.407 КПК України, ст.418 КПК України, ст.419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури м.Вільногірська Дніпропетровської області, який затвердив обвинувальний акт та приймав участь у суді першої інстанції- ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4