Справа № 741/880/15 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/806/2015
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 23 грудня 2014 року за № 0000396 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 на вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 04 серпня 2015 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Носівка, Чернігівської області, українця, громадянина України, тимчасово непрацюючого, з вищою освітою, розлученого, на утриманні має матір похилого віку та малолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

За участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 04 серпня 2015 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

Запобіжний захід ОСОБА_6 обрано у виді тримання під вартою із зали суду до набранням вироком законної сили.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 рахувати з 04 серпня 2015 року.

Цивільний позов потерпілої залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 7035 (сім тисяч тридцять п`ять) грн. 60 коп. витрат за проведення експертизи.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно з вироком кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за наступних обставин.

23 грудня 2014 року близько 18 години 20 хвилин в с. Козари Носівського району Чернігівської області по вул. Незалежності ОСОБА_6 керував технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі сторони центру села в напрямку м. Носівка.

Під час руху транспортного засобу водій ОСОБА_6 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

- п. 2.3 (б) який вказує, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну;

- п. 12.3 який визначає, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

ОСОБА_6 не доїхав 58 м до кінця населеного пункту с. Козари, проявив неуважність, не правильно оцінив дорожню ситуацію, під час виникнення небезпеки для його руху не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_10 , який рухався в попутному з автомобілем напрямку.

В результаті зіткнення велосипедист ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді множинних саден ділянки обличчя, забитої рани волосяної частини голови, крововиливу в м`які тканини волосяної частини голови, ділянок крововиливів у м`яку мозкову оболонку, під м`яку мозкову оболонку, в тканину мозку, крововиливу в шлуночкову систему правої півкулі мозку (боковий шлуночок), крововилив під м`яку мозкову оболонку мозочка, які ускладнились здавленням речовини головного мозку. Виявлені тілесні ушкодження мають ознаки тяжкого ступеня тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Відповідно до судово-медичної експертизи № 337 від 21 січня 2015 року безпосередньою причиною смерті ОСОБА_10 стало здавлення головного мозку, яке виникло в результаті закритої внутрішньочерепної травми, що підтверджуються даними секційного розтину.

Порушення вимог пунктів 2.3(б), 12.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 стало причиною та умовою виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП.

Таким чином, ОСОБА_6 своїми діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, потерпіла ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій просить вирок суду змінити, пом`якшивши ОСОБА_6 покарання, та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі та без позбавлення права керувати транспортним засобом, стягнувши на її користь моральну шкоду в сумі 50 000 гривень. Вважає вирок незаконним та суворим, оскільки судом не враховано думки потерпілої сторони щодо призначеного покарання, яка до обвинуваченого не має претензій матеріального характеру, а моральну шкоду, як вона вважає, обвинувачений зможе виплачувати за умови перебування на свободі та просила суд не позбавляти його волі та права керувати транспортним засобом. Також вважає, що рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки видача страхувальнику поліса засвідчує факт надання договору страхування цивільно-правової відповідальності, що є підставою для відшкодування шкоди.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок змінити, пом`якшивши йому покарання, застосувавши ст.ст. 69, 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням та без призначення додаткового покарання. Вважає, вирок незаконним та суворим, а покарання пов`язане з позбавленням волі негативно вплине на розвиток його сина та матеріальний стан його родини.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили вирок суду змінити, потерпілу, яка просила задовольнити апеляційні скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Висновок суду щодо доведеності вини та правильності юридичної кваліфікації скоєного ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України ніким не оспорюється, а тому колегія суддів розглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг згідно з ч.1 ст. 404 КПК України, тобто стосовно міри покарання, а потерпілої, крім того, щодо моральної шкоди.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, як під час досудового слідства, так і в ході судового розгляду матеріалів провадження судом першої інстанції ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Місцевий суд правильно встановив фактичні обставини справи і дав їм вірну правову кваліфікацію.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні зазначеного у вироку діяння відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційному суді свою вину визнав повністю, щиро каявся і запевняв про свої наміри відшкодувати потерпілій шкоду.

Що стосується призначеного судом першої інстанції покарання, то воно застосовано обвинуваченому ОСОБА_6 з врахуванням вимог ст.ст.65-67 КК України.

При цьому районний суд у вироку послався на ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який є тяжким, необережним, в результаті якого настала смерть потерпілого. Крім того місцевий суд врахував особу обвинуваченого, який раніше не притягався до кримінальної відповідальності, по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває. Щире каяття, сприяння розкриттю злочину, судом вірно визнано обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , не встановлено.

Згідно ч.1 ст.75 КК України, якщо при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі щодо суворості призначеного покарання та невідповідності його тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а також його особі, то суд вважає їх такими, що заслуговують на увагу.

У відповідності до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) з урахуванням ступеня тяжкості злочину, даних про особу обвинуваченого судам належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочин, щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки.

Колегія суддів вважає неправильним висновок районного суду, що підстав для застосування положень ст.75 КК України до обвинуваченого ОСОБА_6 не має, оскільки суд 1 інстанції в недостатній мірі врахував те, що обвинувачений раніше не судимий, визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, частково відшкодував збитки, потерпіла просила звільнити його від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, сам обвинувачений в суді негативно віднісся до скоєного ним правопорушення, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває. Крім того, судом зовсім не було враховано, те що категорія вчиненого ним злочину не відноситься до умисного або корисливого, ОСОБА_6 має малолітню дитину, матір похилого віку, частково відшкодував матеріальні збитки і в разі призначення обвинуваченому реального покарання практично буде позбавлений надавати матеріальну допомогу потерпілій.

Врахувавши усі наведені обставини в сукупності, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання та думку потерпілої, яка просить не позбавляти його волі, апеляційний суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного йому судом основного покарання з випробування на підставі ст.75 КК України, встановивши йому іспитовий строк 3 роки та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, в зв`язку з чим вирок суду в цій частині слід змінити.

Виходячи з наведених обставин, апеляційна скарга потерпілої та обвинуваченого підлягає частковому задоволенню в частині призначеного покарання.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, то згідно з положеннями ч. 1 ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин.

З матеріалів провадження вбачається, що при призначенні обвинуваченому покарання судом першої інстанції було враховано обставини, які пом`якшують покарання, зокрема щире каяття, відсутність судимості, часткове добровільне відшкодування шкоди. Інших обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, судом не встановлено.

На думку колегії суддів указаний строк покарання відповідає ступеню вчиненого кримінального правопорушення із точки зору його справедливості, розумності та достатності, а вирок в цій частині належним чином мотивований.

Посилання обвинуваченого та потерпілої в апеляційній скарзі щодо незастосування до обвинуваченого додаткової міри покарання позбавлення права керувати транспортними засобами, не заслуговують на увагу, оскільки обвинувачений керував транспортним засобом, що є джерелом підвищеної безпеки, порушив ПДР, що спричинили тяжкі наслідки.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час вирішення цивільного позову ОСОБА_7 допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, які є істотними в силу вимог ч. 1 ст. 412 КПК України, оскільки вони перешкодили суду ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення.

Так, ч. 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України, якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми цивільно-процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимог ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відсутні будь-які дані, що вказують на проживання однією сім`єю потерпілої ОСОБА_7 з загиблим ОСОБА_10 , тобто дані, які відносять потерпілу до кола осіб, яким відшкодовується моральна шкода, завдана смертю фізичної особи. І такі дані не були витребувані у потерпілої оскільки за її свідченнями вона представляє інтереси інших родичів, в тому числі і які проживали з загиблим однією сімєю. На думку колегії суддів всі ці обставини підлягають дослідженню в судовому засідання для прийняття законного судового рішення по справі.

Таким чином, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону у даному випадку відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування вироку в цій частині та направлення справи на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 04 серпня 2015 року відносно ОСОБА_6 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та відповідно до п.п. 2, 3 ч.1 ст. 76 КК України покласти на нього обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції та повідомляти органи кримінально виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок Носівського районного Чернігівської області від 04 серпня 2015 року щодо ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди скасувати, а справу в цій частині направити на новий судовий розгляд в той же суд у порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Звільнити ОСОБА_6 з під варти в залі суду негайно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили і підлягає виконанню з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4