Апеляційний суд Полтавської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого Ландар О.В.

Суддів Томилка В.П., Павленка В.П.

за участю прокурора Плескача О.Ю.

захисника ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні 21 вересня 2010 року в м. Полтаві справу за апеляцією захисника ОСОБА_2 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 на постанову Лубенського міськрайонного суду від 10 вересня 2010 року,-

ВСТАНОВИЛА :

Цією постановою відносно

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, приватного підприємця, маючого на утриманні трьох дітей, не судимого,-

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.296 КК України, обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту.

Органами досудового слідства ОСОБА_3 висунуто обвинувачення у тому, що він 31 серпня 2010 року близько 22 години у власному кафе-барі «Фараон» у м.Лубни, разом з двома невстановленими особами, з хуліганських спонукань стали брутальною лайкою ображати ОСОБА_4 та ОСОБА_5, після чого побили їх, заподіявши ОСОБА_4 легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоровя.

За даним фактом 2.09.10р. СВ УБОЗ УМВС України в Полтавській області порушено кримінальну справу за ч.2ст.296 КК України і у той же день ОСОБА_3 був затриманий в порядку ст. 115 КПК України, якому 8 вересня 2010 року було предявлено обвинувачення у хуліганстві.

Крім цього ОСОБА_3 підозрюється у тому, що він 25 липня 201 Ороку близько 23 години в указаному кафе разом з ОСОБА_6, будучи у нетверезому стані із хуліганських спонукань побили потерпілого ОСОБА_7 умисно заподіявши йому середнього ступіню тяжкості тілесні ушкодження.

За вказаним фактом органом досудового слідства також порушено кримінальну справу за ознаками ч.2ст.296 КК України.

Постановою Лубенського міськрайонного суду від 3 вересня 2010 року строк затримання ОСОБА_3 було продовжено до 10 діб, а оскаржуваною постановою цього ж суду від 10 вересня 2010 року щодо обвинуваченого ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В апеляції захисник ОСОБА_1 порушує питання про зміну постанови районного суду та обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд. Вказуює, що законних підстав для увязнення його підзахисного не було, оскільки той обвинувачується у вчиненні

1

злочину середньої тяжкості, ініціатором якого не був, а єдина підстава, яка лягла в основу судового рішення -висновок про те, що ОСОБА_3 знаходячись на волі може переховуватися від слідства та суду, перешкоджати встановленню істини, не грунтується на матеріалах справи та прямо їм суперечить.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_1 на підтримання поданої апеляції, прокурора Плескача О.Ю. про законність постанови місцевого суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляції, судова колегія вважає, що апеляція підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.149 КПК України, взяття під варту є найбільш суворим із запобіжних заходів і його застосування допустиме лише тоді, коли є підстави вважати, що інші запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним чи обвинуваченим процесуальних обовязків, що випливають із ч.2 ст.148 КПК України і його належної поведінки.

Вбачається, що приймаючи рішення про необхідність увязнення ОСОБА_3 суд мотивував його тим, що він обвинувачується у груповому хуліганстві і може перешкоджати встановленню істини по справі чи переховуватися від слідства та суду.

Ніяких аргументів на користь таких висновків суд у постанові не навів.

Між тим із пояснень ОСОБА_3 видно, що він визнає свою участь у обох конфліктах, а заперечуює тільки хуліганський мотив своїх дій, наголошуючи на тому, що лише розбороняв людей, які розпочали бійку в його кафе.При цьому він називає прізвища усіх осіб, що приймали участь у бійці як з його сторони, так і з протилежного боку.

За встановленою законом процедурою затримання та взяття під варту, вирішення цього питання не повязується з невизнанням, чи неповним визнання вини обвинуваченим або підозрюваним.

Інкримінований обвинуваченому ОСОБА_3 злочин не є особливо тяжким чи тяжким, а в силу ст.12 КК України він відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, при цьому санкція статті закону передбачає альтернатині покарання.

Тому при розгляді даної справи по суті суд першої інстанції мав неухильно дотримуватись вимог ст.150 КПК України та зясувати чи немеє можливості обмежетися в даному випадку застосуванням менш суворого запобіжного заходу, з урахуванням тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється та обвинувачується ОСОБА_3, його віку, стану здоровя, сімейного і матеріального стану, виду діяльності, місця проживання та інших обставин, що його характеризують.

Наявні ж у справі дані про особу ОСОБА_3 засвідчують, що він має постійне місце проживання, де характеризується виключно позитивно, має свій бізнес - приватне підприємство, що функціонує багато років, раніше ні до якої відповідальності не притягувався, яких-небудь інших компрометуючих матеріалів відносно нього у справі немає.

Із долучених до матеріалів копій свідоцтв, довідок, студентських квитків видно, що на утриманні увязненого знаходиться троє дітей, двоє із яких є студентами-контрактниками, а його дружина наразі перебуває на 27 тижні вагітності.

З огляду на викладене висновки суду про неохідність позбавлення свободи Передриги для запобігання його втечі та впливу на хід слідства, є непереконливими, на що слушно звертає увагу захисник у принесеній апеляції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.365, 366, 382 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляцію захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3

задовольнити.

Постанову Лубенського міськрайонного суду від 10 вересня 2010 року про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту обвинуваченого ОСОБА_3 змінити, та обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, у звязку з чим звільнити його з-під варти негайно.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11