УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого Галапаца І.І.

Суддів Вовка А.С., Галина В.П.

з участю прокурора Войценка А.І.

захисників адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2

засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції, потерпілого ОСОБА_5, засудженого ОСОБА_3 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_1, захисника-адвоката ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_4 на вирок Турківського районного суду Львівської області від 22 березня 2010 року,

встановила:

цим вироком

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, житель ІНФОРМАЦІЯ_3, з освітою 8 класів, неодружений, непрацюючий, згідно ст. 89 КК України несудимий,

засуджений за ст. 185 ч.3 КК України на пять років позбавлення волі.

Запобіжний захід залишений попередній взяття під варту.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_3 обчислюється з 17 лютого 2009 року.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянин України, уродженець та житель ІНФОРМАЦІЯ_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, приватний підприємець, одружений, має двоє неповнолітніх дітей, згідно ст. 89 КК України несудимий,

засуджений за ст. 185 ч.3 КК України на чотири роки позбавлення волі.

Відповідно до ст. 72 КК України зараховано засудженому ОСОБА_4 строк перебування під вартою із 17 лютого 2009 року по 05 березня 2009 року у вигляді 17 днів перебування під вартою і остаточне покарання призначено три роки одинадцять місяців тринадцять днів позбавлення волі.

Запобіжний захід залишений попередній підписка про невиїзд з постійного місця проживання.

Вирішено питання з речовими доказами.

Постановлено стягнути з засудженого ОСОБА_3 в користь НДЕКЦ 3 тис. 664 грн. 80 коп. за проведення експертиз № 2 від 04 лютого 2009 року, №2 від 24 лютого 2009 року, №5/120 від 04 березня 2009 року, №5/116 від 12 березня 2009 року, №5/335 від 05 червня 2009 року, №4/247 від 22 травня 2009 року; з засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по 1 тис. 145 грн.28 коп. в користь НДЕКЦ за проведення експертиз №4/11 від 24 лютого 2009 року, №4/118 від 25 лютого 2009 року, №7/20 від 20 березня 2009 року, №4/112 від 24 лютого 2009 року, №4/239 від 19 травня 2009 року.

Згідно вироку суду, 29 січня 2009 року в період часу з 12 год. 30 хв. до 13 год. 40 хв. ОСОБА_3 шляхом підбору ключа до вхідних дверей проник в квартиру АДРЕСА_1, де проживає сімя ОСОБА_6, звідки таємно викрав гроші в сумі 2 тис. 600 грн., 100 доларів США вартістю 770 грн., 50 євро вартістю 501 грн. та ювелірні вироби: золотий ланцюжок із золотим хрестиком загальною вагою 3 г вартістю 630 грн., два золотих вінчальних персня вагою по 5 г кожний вартістю по 1 тис. 50 грн. кожний, золотий перстень жіночий вагою 5 г вартістю 1 тис. 50 грн., золоті сережки вагою 2 г вартістю 420 грн., золоті сережки вагою 1,2 г вартістю 252 грн., золотий жіночий перстень вагою 3,5 г вартістю 735 грн., золотий медальйон вагою 3 г вартістю 600 грн., що належали ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а всього майна та грошей на загальну суму 9 тис. 658 грн.

Крім цього, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 17 лютого 2009 року близько 12 год. разом із невстановленою слідством особою прибули в м. Турку на автомобілі НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 Останній залишився біля автомобіля та спостерігав за подіями на вулиці, щоб у випадку небезпеки попередити своїх співучасників, а в цей час ОСОБА_3 та невстановлена слідством особа в період із 12.00 до 13.00 год. шляхом зламу замка вхідних дверей проникли до квартири АДРЕСА_2, звідки таємно викрали: 28 тис. 450 грн., 200 євро вартістю 1965 грн. 80 коп., що належали ОСОБА_8 та золоті вироби: перстень золотий із камінцем білого кольору вагою 2,5 г вартістю 800 грн., чотири кільця золотих вагою по 1,5 г вартістю по 700 грн., золотий ланцюжок вагою 2 г вартістю 800 грн., золоті сережки вартістю 1 тис. грн., що належали ОСОБА_9, а всього викрали майна та грошей на загальну суму 35 тис. 815 грн. 80 коп. Після чого, продовжуючи діяти згідно розробленого плану, викрадені гроші ОСОБА_3 та невстановлена слідством особа залишили на зберігання ОСОБА_4, однак в подальшому в цей же день близько 14 год. 30 хв. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були затримані працівниками міліції і викрадені ними гроші були виявлені та вилучені, а невстановлена слідством особа втекла із золотими виробами.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції, покликається на те, що судове рішення є незаконним і таким, що підлягає частковому скасуванню у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого ОСОБА_3

Наголошує, що суд вірно кваліфікував дії ОСОБА_3 за ст. 185 ч.3 КК України.

Зазначає, що при винесенні вироку судом не було враховано те, що ОСОБА_3 не розкаявся у вчиненому злочині, не вибачився перед потерпілими, не відшкодував їм завдану злочином моральну та матеріальну шкоду, не сприяв розкриттю злочину, частково змінив свої покази, перешкоджав встановленню істини по справі та затягував хід судового слідства.

Просить частково скасувати вирок районного суду та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_3 за ст. 185 ч.3 КК України на шість років позбавлення волі.

В доповненні до апеляції зазначає, що в вироку суду визнано обтяжуючою обставиною, за якої був вчинений злочин вчинення засудженими злочину за попередньою змовою групою осіб, однак дана обставина не може бути визнана як обтяжуюча, оскільки така вмінена ОСОБА_3 та ОСОБА_4 при кваліфікації їхніх дій за ст. 185 ч.3 КК України.

Наголошує, що суд при призначенні покарання неправильно застосував норми кримінального закону, а саме призначивши ОСОБА_4 покарання у виді 4 років позбавлення волі, зазначив, що на підставі ст. 72 КК України зарахувати засудженому ОСОБА_4 строк перебування під вартою, оскільки суд повинен був у вироку при призначенні покарання ОСОБА_4 за ст. 185 ч.3 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі зазначити лише про зарахування терміну перебування під вартою без визначення остаточного покарання.

Просить вирок районного суду змінити в частині застосування ст. 72 КК України при призначенні покарання ОСОБА_4 та виключення обтяжуючої обставини вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою.

В апеляції потерпілий ОСОБА_5 зазначає, що підсудними було відшкодовано спричинену крадіжкою матеріальну шкоду в повному обсязі, про що він від імені всіх членів сім'ї написав 12 березня 2010 року заяву на адресу суду про те, що претензій матеріального характеру до підсудних не має, просить їх суворо не карати і визначити їм міру покарання без позбавлення волі.

Вважає, що призначене судом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 покарання є занадто суворим.

Наголошує, що суд безпідставно поставив під сумнів щирість їх каяття і те, що ОСОБА_4 попросив у них вибачення і по його поведінці, словах, було видно, що він щиро кається у скоєному і йому стидно за те, що зробив.

Також наголошує, що так само вибачився перед ними і ОСОБА_3

Акцентує, що суд не врахував те, що у засудженого ОСОБА_4 поганий стан здоров'я, із-за якого він не зміг бути присутнім на оголошенні вироку, має неповнолітніх дітей, престарілу маму, та сімейний стан ОСОБА_3, що в громадянської дружини був викидень.

Просить змінити вирок районного суду відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в бік пом'якшення.

В апеляції захисник-адвокат ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_3 покликається на те, що не оспорюючи кваліфікацію вчиненого ОСОБА_3 злочину та доказову базу, вважає вирок суду незаконним і таким, що підлягає зміні в зв'язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого і є явно несправедливим внаслідок його суворості.

Наголошує, що судом не враховано те, що ОСОБА_3 з самого початку в судовому засіданні вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому.

Зазначає, що судом також не враховано те, що засудженими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в повному обсязі відшкодовані матеріальні збитки, заподіяні потерпілим ОСОБА_5, про що свідчить заява ОСОБА_5, і позиція останніх під час судових дебатів.

Просить вирок районного суду змінити, визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України та призначити мінімальне покарання в межах санкції статті та застосувати ст. 75 КК України.

В апеляції засуджений ОСОБА_3 покликається на те, що не оспорює кваліфікацію вчиненого ним злочину, однак вважає вирок суду суворим.

Вважає, що суд повинен був врахувати, що він визнав вину та щиро розкаявся, позитивно характеризується, сімї ОСОБА_5 відшкодував збитки, а сімї Титар відшкодує при першій можливості.

Просить вирок суду змінити, призначити мінімальне покарання в межах санкції статті та застосувати до нього ст. 75 КК України.

В апеляції захисник-адвокат ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_4 покликається на те, що вирок є невірним та таким, що підлягає зміні з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого.

Наголошує, що незважаючи на те, що хоча судом при призначенні покарання ОСОБА_4 в вироку були зазначені обставини, що пом'якшують покарання, однак суд їх фактично не врахував.

Просить застосувати до ОСОБА_4 ст. 75 КК України.

В запереченні на апеляцію прокурора захисник-адвокат ОСОБА_2 наголошує, що не згідний з нею, так як не погоджується з вироком суду, який вважає занадто суворим.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції та доповнення до неї, заперечивши подані апеляції інших учасників процесу, промову захисників адвокатів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які підтримали свої апеляції та апеляції потерпілого ОСОБА_5 в інтересах засуджених і засудженого ОСОБА_3, заперечивши апеляцію прокурора, засудженого ОСОБА_3, який підтримав свою апеляцію та апеляції свого захисника і потерпілого ОСОБА_5, засудженого ОСОБА_4, який підтримав апеляції свого захисника та потерпілого ОСОБА_5, і заперечили апеляцію прокурора, розглянувши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції засудженого ОСОБА_3 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції та потерпілого ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню, а апеляція захисника-адвоката ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_4 задоволенню.

Як вбачається зі змісту апеляцій, прокурор, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції, не оспорює доведеність вини ОСОБА_3 та кваліфікацію його злочинних дій, а оспорює міру призначеного йому покарання внаслідок мякості, обтяжуючу обставину вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою, оскільки така вмінена при кваліфікації, та невірне застосування ст. 72 КК України, а потерпілий ОСОБА_5, засуджений ОСОБА_3В, захисники-адвокати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах засуджених міру призначеного покарання внаслідок суворості.

Колегія суддів приходить до переконання, що призначаючи покарання засудженому ОСОБА_3, районний суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, обставини, що помякшують покарання.

Зазначені в апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції обставини, що характеризують особу ОСОБА_3, та помякшуючі покарання обставини, які зазначають в своїх апеляціях засуджений ОСОБА_3, в його інтересах захисник-адвокат ОСОБА_1 та потерпілий ОСОБА_5, судом теж враховані.

А тому, колегія суддів приходить до висновку, що покарання засудженому ОСОБА_3 призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України, є необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому апеляція прокурора в цій частині задоволенню не підлягає.

Водночас колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню в частині виключення з мотивувальної частини вироку обтяжуючої покарання обставини засудженим вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою, оскільки така вмінена ОСОБА_3 та ОСОБА_4 при кваліфікації їхніх дій за ст. 185 ч.3 КК України, та з резолютивної частини вироку призначення ОСОБА_4 остаточного покарання на підставі ст. 72 КК України, так як остаточне покарання призначається тільки згідно вимог ст.ст. 70, 71 КК України, а в даному випадку суд повинен був зазначити у вироку про зарахування попереднього увязнення останньому в строк покарання з 17 лютого 2009 року по 05 березня 2009 року.

Разом з тим, колегія суддів вбачає, що при призначенні покарання засудженому ОСОБА_4, районний суд не в повній мірі врахував особу винного та обставини, що помякшують покарання.

Зокрема, колегія суддів враховує, що засуджений ОСОБА_4 винним себе визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому, позитивно характеризується по місцю проживання, є приватний підприємець та має на утриманні двох малолітніх дітей, престарілу матір ІНФОРМАЦІЯ_7, стан його здоровя.

Також колегія суддів бере до уваги, що засуджений ОСОБА_4 відшкодував збитки потерпілому ОСОБА_5 і останній не має жодних претензій матеріального характеру до нього та в апеляції просить помякшити йому покарання.

Отже, колегія суддів переконана, що вищенаведене свідчить про можливість і необхідність застосування ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки і відповідно покладення на нього обовязків, передбачених ст. 76 п.п.2,3,4 КК України.

Керуючись ст.ст. 362, 365, 366 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляції засудженого ОСОБА_3 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції та потерпілого ОСОБА_5 задоволити частково, а апеляцію захисника-адвоката ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_4 задоволити.

Вирок Турківського районного суду Львівської області від 22 березня 2010 року відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку обтяжуючу покарання обставину засудженим вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою та з резолютивної частини вироку призначення ОСОБА_4 остаточного покарання на підставі ст. 72 КК України.

Вважати ОСОБА_4 засудженим за ст. 185 ч.3 КК України на чотири роки позбавлення волі.

Згідно із ст. 72 ч.5 КК України зарахувати в строк покарання попереднє увязнення з 17 лютого 2009 року по 05 березня 2009 року.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки.

Відповідно до п.п.2,3,4 ст. 76 КК України зобовязати засудженого ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

В решті вирок залишити без зміни.

Головуючий

Судді