пр. № 1-кп/759/729/15
ун. № 359/5564/15-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

провівши підготовче судове засідання в залі Святошинського районного суду міста Києвау кримінальному провадженні № 0000103 на підставі обвинувального акту відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської області, громадянина України зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця Кіровоградської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 305 та ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України,-
сторони кримінального провадження прокурор: ОСОБА_5 , захисник: ОСОБА_6 , обвинувачені: ОСОБА_3 , ОСОБА_7 ,-
В С Т А Н О В И В :
Обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 305 та ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України, з угодами про визнання винуватості, надійшов до Святошинського районного суду м. Києва 13 серпня 2015 року.
Прокурор та захисник у підготовчому судовому засіданні підтримали відповідні угоди про визнання винуватості та вважають можливим їх затвердити.
Обвинувачені ОСОБА_3 таОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні стверджували, що повністю розуміють свої права, характер обвинувачення, щодо яких вони визнають себе винуватими, вид покарання, наслідки укладення та затвердження угоди, а також наслідки невиконання угоди.
Вислухавши думку учасників провадження та ознайомившись із обвинувальним актом, угодами про визнання винуватості, суд приходить до висновку щодо необхідності відмови у затвердженні угод про визнання винуватості та повернення кримінального провадження прокурору на підставі п. 1 ч.3 ст. 314 КПК України для продовження досудового розслідування, при цьому виходить із наступного.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості. Згідно ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 474 КПК України суд перед затвердженням угоди має перевірити на відповідність її вимогам чинного законодавства. Пунктами 1, 2 вказаної частини передбачений обов`язок суду відмовити у її затвердження у разі суперечності умов угоди вимогам цього Кодексу та/або закону.
Так, в угодах про визнання винуватості, укладених 18.06.2015 р. між ст. прокурором прокуратури Київської області ОСОБА_5 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000103, та підозрюваними ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (з кожним окремо) зазначено, що сторони погодилися на призначення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (кожному окремо) покарання:
- за ч. 2 ст. 305 КК України на підставі ст. 69 КК України у вигляді п`яти років позбавлення волі з конфіскацією особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено;
- ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі.
Відповідно до положень ст. 70 КК України сторони погодилися на призначення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кожному окремо остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді п`яти років позбавлення волі з конфіскацією особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кожен окремо звільняються від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком три роки.
На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на кожного окремо покладаються такі обов`язки: протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.
Під час перевірки вищевказаних угод на відповідність вимогам КПК України та закону судом встановлено, що сторонами погоджене як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України, яке виходить за межі санкції ч. 2 ст. 307 КК України (є більш м`яким) і сторонами не обумовлена та немотивована необхідність застосування ст. 69 КК України.
Погоджуючи покарання за ч. 2 ст. 305 КК України, сторони врахували особу обвинувачених та обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину. Відповідно ж до ч. 1 ст. 69 КК України її положення можуть бути застосовані за наявності лише кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. А в даному випадку у відповідності до ч. 1 ст. 66 КК України суд вбачає лише одну таку обставину, а саме щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину. Більше того, сторони в угодах не зазначили, до якого саме виду покарань вони застосували положення ст. 69 КК до основного лише, чи до основного та до додаткового, а ст. 69 КК містить два окремі положення: частина перша відноситься до основного покарання, а частина друга до додаткового. Якщо до основного та до додаткового, то сторони не розмежували які саме підставі враховані за частиною першою, а які за частиною другою.
Крім того, у формулюванні обвинувачення в обвинувальному акті, а також у викладі фактичних обставин кримінального провадження у відповідних угодах мова йде про вчинення інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 злочинів за попередньою змовою між останніми та ОСОБА_8 . Проте, у наданих до суду матеріалах кримінального провадження (угоди про визнання винуватості, обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування) не міститься жодної обставини, яка б вказувала, що відносно ОСОБА_8 вже винесені судові рішення і які набрали законної сили, відповідно до яких його засуджено за ч. 2 ст. 305, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України. Так само не міститься жодної обставини, яка б вказувала на те, що матеріали відносно цієї особи або відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виділені в окреме кримінальне провадження. За таких умов суд вважає, що в обвинувальному акті та у відповідних угодах посилання про вчинення інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 злочинів за попередньою змовою між останніми та з ОСОБА_8 є безпідставним.
Таким чином, судом встановлено, що дані угоди суперечать вимогам КПК України та закону, а тому дані угоди, відповідно до вимог ст. 474 КПК України, не можуть бути затверджені судом, у зв`язку з чим кримінальне провадження підлягає поверненню прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 КПК України.
При цьому, слід роз`яснити, що згідно з частиною 8 ст. 474 КПК України повторне звернення з угодами у цьому кримінальному провадженні не допускається.
Приймаючи до уваги розпочате судове провадження, його характер і тривалість, під час якого органи досудового розслідування об`єктивно позбавлені можливості вирішувати питання про продовження строку обраного запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні, керуючись положеннями ст. 331 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити застосування заходів забезпечення кримінального провадження стосовно ОСОБА_3 у виді тримання під вартою з огляду на таке.
Залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_3 , опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі і на це вказують такі обставини: характер протиправних дій, в яких він підозрюється і щодо яких є обґрунтована органами досудового розслідування підозра; суспільно небезпечний характер дій, що ставляться йому у провину, відтак наявний ризик його можливого впливу на очевидців подій. Є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_3 , з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у злочинах, у вчиненні яких він обвинувачується, зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування). За сукупності таких обставин, суд, приймаючи до уваги стан здоров`я ОСОБА_3 , щодо якого відсутні об`єктивні медичні застереження, дані про його особу, сімейний стан (наявність утриманців), соціальні зв`язки, вважає за необхідне продовжити раніше обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді взяття під варту, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, та його належну поведінку, попередити вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи обставини даної справи та дані про особу обвинуваченого, керуючись правилами ч. 3 ст. 183, ч. 5 ст. 182 КПК України, суд знаходить правові підстави для визначення у даному випадку застави у розмірі вісімдесят розмірів мінімальної заробітної плати, оскільки саме такий її розмір здатен забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених п. п. 1-3 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 197, 205, 314, 474, 370-372 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
В затвердженні угоди між ст. прокурором прокуратури Київської області ОСОБА_5 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000103 з одного боку, та підозрюваним ОСОБА_3 , з іншого боку, про визнання винуватості від 18.06.2015 року відмовити.

В затвердженні угоди між ст. прокурором прокуратури Київської області ОСОБА_5 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000103 з одного боку, та підозрюваним ОСОБА_4 , з іншого боку, про визнання винуватості від 18.06.2015 року відмовити.

Кримінальне провадження № 0000103 відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повернути ст. прокурору прокуратури Київської області ОСОБА_5 для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що згідно з ч. 8 ст. 474 КПК України повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 - ТРИМАННЯ ПІД ВАРТОЮ залишити без зміни, продовжити строк тримання ОСОБА_3 під вартою на строк шістдесят днів, який рахувати з 25 серпня 2015 р. по 23 (включно) жовтня 2015 року, і утримувати його у Київському слідчому ізоляторі № 13 Управління державної пенітенціарної служби України з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області.

Визначити розмір застави, який здатний забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_3 покладених на нього обов`язків вісімдесят розмірів мінімальних заробітних плат, тобто в розмірі 97 440 грн, після внесення якої ОСОБА_3 підлягає звільненню з-під варти в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 202 КПК України. У разі внесення застави, покласти строком на два місця з дня звільнення з під варти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п. п. 1-3 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати за викликом до суду; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, - не виконання яких тягне можливість застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1