Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_12,
суддів ОСОБА_13, ОСОБА_14,
при секретарі за участю прокурора засудженого ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 13 серпня 2015 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0003792 від 14 серпня 2014 року, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 20 січня 2015 року щодо

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя АДРЕСА_1, такого, що судимостей не мав.

За вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15 січня 2015 року, ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 289 КК України - на строк

5 років без конфіскації майна, яке є його власністю, за ч. 2 ст. 185 цього ж Кодексу - на строк 2 роки.

Відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна, яке є його власністю.

Зазначеним вироком районного суду також засудженого

ОСОБА_8, судові рішення щодо якого не оскаржуються.

Згідно з судовими рішеннями ОСОБА_6 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за таких обставин.

13 серпня 2014 року приблизно о 00.20 год. ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_8 з корисливих мотивів, підібравши ключ до дверей автомобіля марки «Ауді А6», державний номерний знак

НОМЕР_3, який належав ОСОБА_9 та знаходився неподалік будинку № 118 на вул. Шевченка у м. Білій Церкві, таємно викрали із зазначеного транспортного засобу мобільний телефон марки «Нокіа» вартістю 200 грн і два GPS-навігатори вартістю 350 грн кожен.

У подальшому цього ж дня приблизно о 02.00 год. ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_8 із корисливих мотивів біля будинку № 161 на вул. Таращанській у м. Білій Церкві шляхом підбору ключа таємно, незаконно заволоділи автомобілем марки «Фольцваген Пассат Універсал», державний номерний знак НОМЕР_1, спричинивши

ОСОБА_10 матеріальної шкоди у розмірі 67 995,78 грн.

Крім того, приблизно о 02.10 год. зазначеного дня ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_8 із корисливих мотивів біля будинку № 161 на вул. Таращанській у м. Білій Церкві таємно незаконно заволоділи автомобілем марки «Таврія Пікап», державний номерний знак

НОМЕР_4, спричинивши ОСОБА_11 матеріальної шкоди у розмірі

23 351,97 грн.

Також 14 серпня 2014 року приблизно о 02.00 год. ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_8 із корисливих мотивів біля 3-го під'їзду будинку № 58 на вул. Червонофлотській у м. Білій Церкві таємно, незаконно заволоділи автомобілем марки «Фольцваген Т4», державний номерний знак НОМЕР_2, спричинивши ТОВ ВО «Богуславський граніт» матеріальної шкоди у розмірі 43 623,23 грн.

У касаційній скарзі захисник просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції через невідповідність визначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості кримінального правопорушення і його особі унаслідок суворості, наполягаючи на необхідності застосування положень статей 69 та 75 КК України. Також захисник стверджує про порушення судом першої інстанції права засудженого на захист, а саме: проведення судового розгляду за відсутності ОСОБА_6 та позбавлення його права виступити з останнім словом.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого, який підтримав касаційну скаргу та просив помʼякшити призначене йому покарання, прокурора, яка вважала оскаржувані судові рішення законними та обґрунтованими, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні касаційної скарги слід відмовити.

Так, відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому доведеність винуватості у вчиненні інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України захисником не оспорюються.

Доводи ж захисника про невідповідність призначеного

ОСОБА_6 покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та його особі унаслідок суворості, що полягає у незастосуванні до його підзахисного положень статей 69, 75 КК України є безпідставними.

Так, мотивуючи своє рішення щодо справедливого виду та міри покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_6, суд урахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, дані про його особу, а також обставини, що пом'якшують покарання, зокрема, те, що

ОСОБА_6 визнав вину та щиро покаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочинів, має на утриманні малолітню дитину. Крім того, суд урахував, що засуджений не працює та характеризується посередньо.

Враховуючи сукупність перелічених даних, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, конкретні обставини їх вчинення, дані, що характеризують особу засудженого, у тому числі й ті, на які звертає увагу захисник у своїй касаційній скарзі, а також думку потерпілого, який під час судового розгляду провадження просив не призначати засудженим суворого покарання, суд обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкціями статей кримінального закону, інкримінованих йому, застосувавши при цьому положення ст. 70 КК України.

Також аналогічні доводи щодо несправедливості покарання, призначеного ОСОБА_6, захисник наводив у своїй апеляційній скарзі, вони перевірялися судом апеляційної інстанції та були визнані безпідставними.

Підстав вважати покарання, призначене засудженому, несправедливим унаслідок суворості, підстав для його пом'якшення чи застосування положень статей 69, 75 КК України і звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням колегія суддів не вбачає навіть з урахуванням доводів захисника, наведених у його касаційній скарзі.

Що стосується доводів захисника про порушення права

ОСОБА_6 на захист через проведення судового розгляду за його відсутності та ненадання йому останнього слова, то ці доводи є надуманими та спростовуються матеріалами провадження.

Зокрема, під час прослуховування долученого до матеріалів кримінального провадження технічного носія інформації колегія суддів встановила, що звукозапис судового процесу від 23 та 24 жовтня 2014 року в повному обсязі відповідає даним, які містяться у журналі судового засідання від цієї дати, у якому відображено участь ОСОБА_6 у судовому розгляді провадження за його обвинуваченням із дотриманням вимог глави 28 КПК України, яка регулює проведення судового розгляду провадження судом першої інстанції, у тому числі й вимог ст. 365 цього ж Кодексу щодо надання обвинуваченому останнього слова.

Крім того, наведеними матеріалами провадження також підтверджується і присутність засудженого ОСОБА_6 під час проголошення вироку суду першої інстанції від 24 жовтня 2014 року.

Отже, з огляду на наведене підстави для задоволення касаційної скарги захисника відсутні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення,

у матеріалах провадження не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 24 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 20 січня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_17 _______________ ОСОБА_18_________________ ОСОБА_19