Луцький міськрайонний суд Волинської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Луцьк 22 грудня 2011 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням судді Квятковського М.С.

за участю секретаря Куденчук О.М.

прокурора Музичука P.A.

захисника ОСОБА_1 3.1.

потерпілого ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, ЗБ/38, ІНФОРМАЦІЯ_3, неодруженого, непрацюючого, інваліда 2-ї групи, раніше судимого:

1)Вироком Луцького міського суду Волинської області 22.06.1998 р. за ст.ст. 206 ч.2, 46-1 КК України, до 2-х років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;

2)Вироком Луцького міського суду Волинської області від 04.11.1999 року за ст.ст. 117 ч.3, 141 ч.2, 42, 43 КК України до 8 років позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 18.05.2005 р. умовно-достроково на 1 рік 11 місяців 16 днів згідно постанови Ківерцівського районного суду Волинської області від 10.05.2005 року,

за ст. 296 ч.3, 185 ч.2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Підсудний ОСОБА_3 будучи раніше судимим, відповідно до вироків Луцького міського суду Волинської області від 22.06.1998 р. і 04.11.1999 р. за ст.ст., відповідно, 206 ч.2 КК України та ст.ст. 117 ч.3, 141 ч.2, 42, 43 КК України до 8-ми років позбавлення волі, належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став та протягом строку, за який судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, знову вчинив умисні злочини.

Так він, 25.03.2009 року, близько 2 год. 30 хв., перебуваючи у стані алкогольного спяніння, та знаходячись в салоні автомобіля НОМЕР_1, який рухався по вул. Ветеранів м. Луцька, ігноруючи елементарні правила поведінки, моральності, добропристойності, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до суспільства, проявляючи особливу зухвалість, використовуючи нікчемний привід, з хуліганських спонукань, пристав до водія транспортного засобу ОСОБА_2, який зробив зауваження з приводу поведінки в автомобілі, та під час руху наніс потерпілому два удари кулаком правої руки в обличчя, чим спричинив йому легкі тілесні ушкодження у вигляді садна в правій виличній ділянці. Вказані дії підсудного ОСОБА_3 призвели до зупинки транспортного засобу та змусили потерпілого ОСОБА_2 покинути салон автомобіля, чим було порушено його нормальні умови праці.

Крім того, підсудний ОСОБА_3 повторно, 25.03.2009 р., близько 2 год. 30 хв. знаходячись у стані алкогольного спяніння та, перебуваючи в салоні автомобіля ВА32107 д.н.з ОСОБА_4, після вчинення хуліганських дій, скориставшись відсутністю в автомобілі власника - ОСОБА_2, переслідуючи корисливу зацікавленість таємно викрав належне потерпілому майно:

магнітолу «Піонер» вартістю 2500 грн. та мобільний телефон «Сіменс» вартістю 300 грн., в якому знаходився стартовий пакет «МТС» вартістю 25 грн., на рахунку якого було 25 грн., а всього майна на суму 2850 грн.

Допитаний у судовому засіданні, з приводу інкримінованих йому злочинів, підсудний ОСОБА_3 своєї вини не визнав.

Дав показання про те, що в ніч на 25.03.2009 року, разом із своїм знайомим ОСОБА_5, після розлиття спиртних напоїв, знаходилися в автомобілі таксі, під керуванням раніше незнайомого потерпілого ОСОБА_2, та рухались по вул. Ветеранів у м. Луцьку. Зненацька водій таксі ОСОБА_2 зупинив таксі та втік із салону автомобіля. Коли вони із ОСОБА_6 йшли по вул. Загородній їх наздогнали на автомобілях таксисти. Його збили з ніг, нанесли удари ногами по тілу та затримали, а ОСОБА_5 втік.

Таким чином вважає, що жодних хуліганських дій не вчиняв, майна потерпілого не крав, як не робив цього і ОСОБА_5

Не зважаючи на те, що підсудний ОСОБА_3 своєї вини в інкримінованих йому злочинах не визнав, його винуватість у вчиненні даних злочинів стверджується зібраними та дослідженими по справі доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_2 дав показання про те, що в ніч на 25.03.2009 р., працюючи водієм таксі, на автомобілі ВАЗ 2107 д.н.з. ОСОБА_4, перевозив 2-х пасажирів - раніше незнайомих: підсудного, який сидів на задньому сидінні пасажира, та іншу особу, яка знаходилась на передньому сидінні пасажира.

По ходу руху, на вул. Ветеранів, він зробив зауваження пасажирам, які знаходились у стані алкогольного спяніння і вели себе шумно у салоні. У відповідь пасажири застосували насильство, яке полягало у стискуванні за шию та нанесенні удару по обличчю, після чого, забравши ключі запалювання, він втік.

Невдовзі після зазначених подій підсудний був затриманий іншими таксистами та пообіцяв відшкодувати завдані йому збитки, оскільки в той час, коли він був відсутній в автомобілі, було викрадено належні йому речі: магнітолу та мобільний телефон.

Оскільки із часу зазначених подій минуло багато часу не пригадує хто із пасажирів до нього застосував насильство.

Разом з тим, із досліджених в суді показань ОСОБА_2 під час досудового слідства та в суді убачається, що він давав стабільні показання про застосування до нього насильства підсудним, і лише в перших показаннях стверджував, що ОСОБА_3 його стискав за шию, а інший пасажир наносив удари кулаком в голову, в послідуючому: будучи допитаним в якості потерпілого, під час відтворення з ним обстановки та обставин події, та на очних ставках із ОСОБА_5 і ОСОБА_3 стверджував, що саме останній застосував до нього насильство, стискаючи за шию та нанісши два удари рукою по обличчю.

/а.с. 15-16, 93-94/

/а.с. 164-165/

/а.с. 27-28,95, 102-1056/

/а.с. 109-110/.

Дана обставина підтверджується протоколами очних ставок ОСОБА_2 із ОСОБА_5 та ОСОБА_3, протоколом відтворення обстановки та обставин події із участю ОСОБА_2

Такі показання потерпілого суд приймає до уваги, оскільки вони обєктивно узгоджуються із показаннями на досудовому слідстві свідка ОСОБА_5 від 13.04.2009 р., у яких він зазначає, що насильство до потерпілого наносив саме ОСОБА_3,

/а.с. 71/

та самого підсудного, який будучи допитаним у якості обвинуваченого /а.с. 122/ та підсудного давав показання про те, що він наносив удари потерпілому, крім того, в суді давав показання про те, що викрадав із салону автомобіля магнітолу та телефон.

/а.с. 164 зв. - 165/.

Слід відмітити, що ОСОБА_3 в ході розслідування справи та в суді давав абсолютно протиречиві показання, а саме: спочатку, що в автомобілі не знаходився в ніч на 25.03.2009 р., та в цей час із потерпілим ОСОБА_2 і ОСОБА_5 не бачився /а.с. 26, 27 - 28, 42/ згодом, що в автомобілі таксі знаходився і до потерпілого насильство застосовував ОСОБА_5 /а.с. 98-100/, ще пізніше, що він дійсно вчиняв насильство до потерпілого, нанісши йому один чи два удари рукою по обличчю /а.с. 122/; а будучи допитаним в суді 30.09.2009 р., крім того, дав показання ще і про те, що дійсно після вчинення хуліганства із автомобіля потерпілого викрав магнітолу і мобільний телефон /а.с. 164-165/.

З огляду на зазначене, показання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про те, що до потерпілого ніхто з них насильства не застосовував та речі не викрадав, суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються дослідженими в суді доказами і вважає доведеними ті обставини, що насильство до потерпілого і крадіжку вчинив саме підсудний ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_7 дав в суді показання про те, що відразу після затримання ОСОБА_3 останній визнавав той факт, що крадіжку магнітоли і мобільного телефону у потерпілого ОСОБА_2 вчинив саме він та обіцяв відшкодувати збитки, що в послідуючому і зробив, як зазначав в суді про це сам потерпілий.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи за №995 від 04.06.2009 р. у потерпілого ОСОБА_2 були виявлені легкі тілесні ушкодження у вигляді садна в правій виличній ділянці, яке він міг отримати при обставинах та в строки на які вказує.

/а.с. 89-90/.

Та обставина, що із автомобіля потерпілого ОСОБА_2, після вчиненого відносно нього хуліганства ОСОБА_3, було викрадено підсудним магнітолу та мобільний телефон, крім показань потерпілого, підтверджується протоколом огляду автомобіля, у якому зафіксовано сліди викрадення магнітоли, показаннями самого підсудного під час допиту його в судовому засіданні від 30.09.2009 р.

/а.с. 164 - 165/

/а.с. 6 - 8/.

Той факт, що у підсудного, після його затримання, не були виявлені та вилучені викрадені речі не свідчить про те, що він злочину не вчиняв, оскільки за час, що пройшов після злочину, міг цим майном розпорядитися.

Показання свідка ОСОБА_8 для законного вирішення справи по суті значення не мають, оскільки їй невідомі обставини злочину.

На підставі наведених доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що своїми умисними діями, направленими на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненими особою, раніше судимою за хуліганство, підсудний ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ст. 296 ч.З КК України.

Крім того, своїми умисними діями, направленими на таємне викрадення чужого майна, вчиненими повторно, підсудний ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ст. 185 ч.2 КК України.

Заперечення підсудного ОСОБА_3 про те, що злочину не вчиняв, суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються наведеними по справі доказами і розцінює як намагання уникнути кримінальної відповідальності.

Приймаючи таке рішення, суд враховує і те, що ОСОБА_3 схильний до вчинення злочинів, зокрема і раніше вчиняв хуліганство.

Обговорюючи питання про вид і міру покарання відносно підсудного ОСОБА_3, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відносяться до категорії середньої тяжкості, дані про його особу.

Обставини, які помякшують покарання підсудного, відсутні до обставин, що обтяжують покарання, суд відносить вчинення злочину у стані алкогольного спяніння.

При таких обставинах, враховуючи дані про особу підсудного, який раніше судимий і невдовзі після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив умисні злочини, та субєктивне ставлення підсудного, яке свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, суд вважає, що його виправлення та перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, а тому покарання йому слід обрати у виді позбавлення волі.

Разом з тим, визначаючи термін покарання, суд враховує стан здоровя підсудного, який являється інвалідом 2-ї групи.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд, -

засудив:

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 296 ч.3, 185 ч.2 КК України та призначити йому покарання:

за ст. 296 ч.3 КК України - 3 роки позбавлення волі;

за ст. 185 ч.2 КК України - 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України, за сукупністю вчинених злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно ОСОБА_3 призначити покарання у виді 3-х років 6-ти місяців /трьох років шести місяців/ позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу змінити - з підписки про невиїзд на утримання під вартою, взявши його під варту із залу суду негайно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з часу взяття його під варту, зарахувавши у строк відбуття покарання час перебування його під вартою із 25.03.2009 р. по 25.12.2009 року.

Стягнути із ОСОБА_3 в дохід держави судові витрати в сумі 486 гри. 77 коп. /чотириста вісімдесят шість гривень сімдесят сім копійок/.

На вирок суду може бути подана апеляція до Апеляційного суду Волинської області шляхом її подачі через Луцький міськрайонний суд протягом пятнадцяти діб з моменту його проголошення, а засудженим ОСОБА_3, у той же строк, із моменту вручення йому копії вироку суду.

Головуючий