Справа № 466/5556/15-к Головуючий: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/845/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року Колегія Суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суд у Львівської області у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
При секретарі: ОСОБА_5
З участю прокурора: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 04 вересня 2015 року про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 04 вересня 2015 року у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 17.12.2012 року за ч.3 ст.152 КК України відмовлено.

Приймаючи дане рішення, районний суд виходив із того, що ОСОБА_7 судимий за особливо тяжкий злочин, вину у вчиненому злочині не визнав, у виправній установі характеризується негативно, на шлях виправлення не став. За час перебування в ЛСІ №19 ОСОБА_7 двічі допускав порушення вимог режиму утримання, за що притягався до дисциплінарної відповідальності та один раз поміщався в карцер; адміністрацією не заохочувався.
У поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись із рішенням суду 1-ї інстанції, вважає його не справедливим та неправомірним, а висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. При цьому, покликається на те, що після прибуття в установу ЛВК-30 у зв`язку із значним скороченням обсягів виробництва, він до роботи не залучався, порушень режиму утримання та дисципліни не допускав. Зазначає, що за весь час його перебування у ЛВК-30 йому жодного разу не виносилось попередження, що, на думку апелянта, свідчить про безпідставність тверджень судді в оскаржуваній ухвалі про невиконання ним вимог адміністрації і негативної характеристики. Вказує на те, що попередні стягнення, які йому винесені у ЛСІ-19 не можуть братись до уваги, оскільки згідно ст.134 КВК України він протягом шести місяців не піддавався стягненню і визнаний таким, що не має стягнень. Крім цього, зазначає, що у нього на утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, а його дружина визнана тяжкохворою 1-ї групи захворювання, а тому належного догляду за дітьми проводити не може та сам потребує догляду. Просить змінити оскаржувану ухвалу суду та задоволити його клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечив подану засудженим апеляційну скаргу, просить ухвалу районного суду залишити без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення, вивчивши матеріали судового провадження Шевченківського районного суду м.Львова № 466/5556/15-к про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_7 , проаналізувавши доводи поданої апеляційної скарги, Колегія Суддів вважає, що така до задоволення не підлягає.

До даного висновку Колегія Суддів приходить, виходячи із наступного.

Згідно вимог ч.2 ст.81 КК України, а також настанов Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року « Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким », умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше 3/4 строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Як вбачається із матеріалів судового провадження Шевченківського районного суду м.Львова № 466/5556/15-к про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_7 , останній відбув передбачений п.3 ч.3 ст.81 КК України строк, у зв`язку з чим виникла можливість вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення від призначеного судом першої інстанції покарання.

При цьому, згідно з матеріалами справи, засуджений ОСОБА_7 засуджений за вчинення особливо тяжкого злочину, своєї вини у вчиненому не визнав, адміністрацією ЛВК-30 не заохочувався, 14 листопада 2013 року, 09 жовтня 2014 року, 14 травня 2015 року ОСОБА_7 комісією установи відмовлено в застосуванні заохочувальних норм, як такому, що не довів своє виправлення (а.с. 15); 28 лютого 2011 року відносно ОСОБА_7 застосовано вид стягнення у вигляді догани, 26 серпня 2011 року 3 доби карцеру (а.с.16).

Щодо покликань засудженого ОСОБА_7 у поданій ним апеляційній скарзі на те, що на його утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей та хвора дружина, документальні дані з цього приводу у матеріалах справи відсутні.

З уваги на викладене, на переконання Колегії Суддів, є відсутніми правові підстави для застосування відносно засудженого ОСОБА_7 вимог ст.81 КК України, які регламентують можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Колегія Суддів вважає, що Шевченківським районним судом м.Львова 04 вересня 2015 року постановлено законне і обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують. Порушень закону, які б впливали на законність прийнятого судом першої інстанції рішення, Колегією Суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405; 407; 419 КПК України, Колегія Суддів, -

У Х В А Л И Л А :
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 04 вересня 2015 року про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 04 вересня 2015 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4