АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1513/15 Справа № 206/3422/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження про зміну примусових заходів медичного характеру відносно :
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Донецьк, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2015 року,

за участю прокурора: ОСОБА_8

особи, відносно якої застосовано примусові заходи медичного характеру : ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

представника комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня»- ОСОБА_9

В с т а н о в и л а:
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2015 року відмовлено в задоволенні письмової заяви Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради про зміну ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру з примусового лікування у психіатричному стаціонарі з звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Разом з тим, ОСОБА_6 продовжено примусові заходи медичного характеру в умовах відділення зі звичайним наглядом строком на 6 місяців.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції посилався на висновок комісії лікарів-психіатрів № 122 від 30 червня 2015 року КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради, згідно з яким у ОСОБА_6 на перший план виступає порушення цілеспрямованості мислення, який проявляється у нерівномірності рівня асоціативних процесів, порушення мотиваційного компонента на фоні зниження емоціональності, недостатньої критичності. При цьому, вказаним висновком встановлено, що за минулий час суттєвих змін не відбулося.

Крім того, суд посилався також на те, що згідно довідки огляду медико-соціальною експертною комісією Дніпропетровської Облдержадміністрації Департаменту охорони здоров`я КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи «ДОР», ОСОБА_6 не може виконувати ніякі види праці та їй рекомендовано лікування по індивідуалізуючим захворюванням.

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру із загальним наглядом строком на 6 місяців, з метою досягнення якісної ремісії та завершення комплексної індивідуальної програми реабілітації.

В апеляції захисник ОСОБА_10 просить ухвалу суду скасувати, як незаконну та необґрунтовану, та ухвалити нове рішення, яким змінити примусові заходи медичного характеру відносно його підзахисної у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом на надання амбулаторної допомоги в примусовому порядку.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, адвокат посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На переконання захисника, суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою висновок комісії № 122 від 20 червня 2015 року, долучений до клопотання, який обґрунтовує необхідність зміни ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру.

Разом з тим, адвокат зазначає, що суд не врахував й показання лікаря-психіатра, допитаного під час судового розгляду.

Також, на думку захисника, не було прийнято судом до уваги і надані стороною захисту докази про можливе місце проживання ОСОБА_6 та фінансове забезпечення її лікування в умовах надання амбулаторної психіатричної допомоги.

Крім того, адвокат вказує на те, що суд безпідставно посилався на подання лікаря-психіатра Української психіатричної лікарні з суворим наглядом № 13 від 12 січня 2015 року, оскільки вказане подання було предметом розгляду в іншому провадженні.

Іншою підставою для скасування оскаржуваної ухвали, на переконання захисника, є те що суд необґрунтовано, всупереч вимог ч. 3 ст. 514 КПК України, за відсутності відповідного подання, прийняв рішення про продовження застосування примусових заходів медичного характеру.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника та ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та прохали скасувати судове рішення та постановити своє рішення, задовольнивши письмову заяву психіатричного закладу про зміну примусових заходів медичного характеру, вислухав пояснення лікарів психіатричного закладу ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про психічний стан Федрової, яка на думку лікарів не потребує знаходження у психіатричному стаціонарі, думку прокурора, який вважав що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляція захисника підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 95 КК України, особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу.

Відповідно до ч. 2 ст. 514 КПК України, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.
Згідно зі ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», питання про зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу або виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру.

Перевіривши матеріали подання, зокрема Висновок комісії лікарів-психіатрів № 122 від 30 червня 2015 року (арк.п. 2-4), колегією суддів встановлено, що він містить обґрунтування на підтвердження недоцільності застосування раніше обраного ОСОБА_6 примусового заходу медичного характеру.

Так, згідно до висновку рекомендовано змінити примусові заходи медичного характеру з звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та викладені обґрунтування необхідності зміни виду примусового заходу. Колегія суддів не може не погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що суд не надав висновку лікарів необхідної оцінки. Колегія суддів не може погодитися з висновками суду про те, що висновки лікарів містять протиріччя.

Посилання суду на висновки психолога яке ухвалювалося до клінічного дослідження особи, не може бути визнано протиріччям щодо висновків лікарів, а тому рішення суду не можна визнати таким, що відповідає фактичним обставинам справи ( п.1 ч. ст.. 411 КПК України).

Крім того, суд відмовляючи медичному закладу у задоволенні письмової заяви про зміну примусових заходів медичного характеру , не перевірив можливості застосування амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, а тому судовий розгляд 1 інстанції проведено неповно і в даній частині апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню ( ст.. 410 КПК України).

Вказані порушення норм кримінально - процесуального закону є істотними, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а тому апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, апеляційна інстанція згідно до вимог ст.407 КПК України ухвалює нову ухвалу.

У судовому засіданні апеляційної інстанції лікарі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які приймали участь у складанні висновків комісії лікарів- психіатрів підтвердили свої висновки та обґрунтували їх , а саме що ОСОБА_6 на теперішній час за своїм психічним станом не становить особливу небезпеку для суспільства і не потребує тримання у психіатричному закладі на лікуванні в умовах звичайного нагляду. Лікарі зазначили що у лікуванні ОСОБА_6 настало поліпшення її стану, а саме В, що свідчить про недоцільність лікування ОСОБА_6 у психіатричному закладі та ОСОБА_6 може лікуватися амбулаторно, що саме може сприяти подальшої ремісії.

Колегія суддів, дослідивши висновок лікарів, враховуючи пояснення лікарів психіатрів, які вважають що ОСОБА_13 не потребує тримання у психіатричному закладі та за своїм станом може лікуватися амбулаторно, перевіривши місце проживання ОСОБА_6 та можливе фінансове забезпечення її лікування в умовах амбулаторного лікування, вважає можливим змінити щодо ОСОБА_6 тримання у психіатричному закладі на лікуванні в умовах звичайного нагляду на такий вид примусових заходів медичного характеру як надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.. ст.. 94, 95 КК України, ст.. 404, 407, 514 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити .

Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2015 року відносно ОСОБА_6 - скасувати.
Письмову заяву Комунального закладу « Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради стосовно ОСОБА_6 про зміну примусових заходів медичного характеру з примусового лікування у психіатричному стаціонарі з звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку - задовольнити.
Змінити стосовно ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру з примусового лікування у психіатричному стаціонарі з звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції .

Судді апеляційного суду :

ОСОБА_2 ОСОБА_14 ОСОБА_4