АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 532/1705/15-к Номер провадження 11-кп/786/96/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категоріяч.1ст.185КК-Н.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 13 листопада 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Бреусівка Козельщинського району Полтавської області, зареєстровану: АДРЕСА_1 , фактично проживаючу: АДРЕСА_2 , не судиму,-

засуджено за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу 850 гривень.

За змістом вироку суду ОСОБА_7 визнана винуватою у тому, що вона 18.08.2015 року, проживаючи неподалік від домогосподарства ОСОБА_9 , яке знаходиться в АДРЕСА_3 близько 1.00 год. із пасовища, яке розташоване неподалік вказаного господарства вчинила крадіжку припнутої там телиці вагою 300 кг, що належить ОСОБА_9 , після чого з місця злочину зникла, викраденим розпорядилася на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 6900 грн.

У поданій апеляції обвинувачена просить вирок місцевого суду скасувати, а провадження закрити у зв`язку з відсутністю у її діях складу кримінального правопорушення. Апелянт стверджує, що не викрадала телицю, а привела до свого домогосподарства для того щоб напоїти та нагодувати її.

Інші учасники провадження вирок суду не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинувачену ОСОБА_7 яка просила визнати її невинною, оскільки вона не хотіла повертати телицю власникам через погане ними її утримання, захисника ОСОБА_8 на підтримання поданої апеляції, думку прокурора ОСОБА_6 про законність і обґрунтованість судового рішення та безпідставність поданої апеляції, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, за обставин викладених у вироку, є правильними, оскільки вони стверджуються сукупністю доказів належно перевірених судом.

Крім її показань у апеляційному суді, що вона не бажала повертати телицю власнику, винність ОСОБА_7 у її незаконному заволодінні чужим майном підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив, що саме 18.08.2015 року з пасовища зникла його телиця, після тривалих пошуків він звернувся до працівників міліції, які знайшли її у домогосподарстві ОСОБА_10 , остання на його прохання зранку не повідомила про знаходження ВРХ у її сараї, а тому він був змушений повідомити про злочин до органів міліції.

Згідно із протоколом огляду домогосподарства ОСОБА_11 , телиця була виявлена у приміщенні сараю.

Не заслуговують на увагу твердження обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що вона забрала телицю для того, щоб нагодувати та напоїти її, оскільки вона знаходилася на пасовищі, припнута і знаходилася під наглядом господаря. Заволодівши телицею підозрювана ОСОБА_7 привела її до себе додому і незаконно її зберігала у сараї. Знаючи, що господар шукає телицю не повідомила про це потерпілого, поки до неї не прийшли працівники міліції та не виявили телицю у її домогосподарстві.

Даних які б свідчили про наміри повернути телицю законному власнику остання суду не надала. У апеляційному суді також стверджувала, що не хотіла повертати худобу власнику.

Твердження обвинуваченої ОСОБА_7 проте, що вона лише намагалася врятувати телицю колегією суддів розцінюється як спосіб захисту та намагання уникнути відповідальності.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Що стосується виду покарання, то воно призначено судом з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, в межах санкції закону та даних про особу обвинуваченої.

Разом із тим, відповідно до ч.2 ст.53 КПК України суд, призначаючи покарання у виді штрафу, зобов`язаний був його призначити з врахуванням не тільки загального розміру штрафу, а і кратності неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що не було здійснено.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченої необхідно залишити без задоволення, а вирок суду в порядку ст.404 КПК України змінити, оскільки місцевим судом при призначенні покарання не були дотримані вимоги ч.2 ст.53 КК України, а саме розмір штрафу не зазначено в неоподаткованих мінімумах доходів громадян.

Керуючись ст. ст. ч.2 ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 13 листопада 2015 року відносно неї - змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

В іншій частині цей вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до вимог Глави 32 Кримінального процесуального кодексу України безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_3