АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1610/15 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст.186 ч.2 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднані кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003195, № 0003132, № 0002620, № 0004648, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України,
встановила:
До суду апеляційної інстанції на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2015 року /т. 5 а.п. 7-9/ з апеляційною скаргою від 20.08.2015 року звернувся обвинувачений ОСОБА_7 /т. 5 а.п. 37-40/, в якій зазначив наступні обставини:

- знаходячись у слідчому ізоляторі за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.10.2014 року та вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2014 року, він не міг вчиняти будь-які злочини;

- коли він вже був засуджений, його вивозили зі слідчого ізолятора до Орджонікідзевського РВ, де в кабінеті оперативно-слідчої групи, співпрацівники, будучи обізнаними, що він має наркотичну залежність, в обмін на наркотичний засіб запропонували йому взяти на себе епізоди злочинів за ч. 2 ст. 190 та ч. 2 ст. 185 КК України, пообіцяли, що ці епізоди не потягнуть погіршення вироку у суді, на що він погодився, а під впливом наркотичного засобу, підписав необхідні папери;

- у судовому засіданні епізоди злочинів за ч. 2 ст. 190 та ч. 2 ст. 185 КК України - не розглядались;

- у слідчому ізоляторі він не отримував обвинувального висновку за вироком від 30.06.2015 року.

Також апелянт зазначив, що вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2014 року йому призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі, оскаржуваним вироком від 30.06.2015 року йому призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі, загальне покарання за цими вироками становить 7 років 2 місяці позбавлення волі, проте, як вважає апелянт, усі вироки повинні бути об`єднані в один, для ухвалення єдиного остаточного законного вироку, у зв`язку з чим, обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати усі вироки судів та направити кримінальне провадження на перегляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено:

- за ч. 2 ст. 185 КК України до двох років шести місяців позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 190 КК України до трьох років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворих покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, до призначеного покарання частково приєднане невідбуте покарання, призначене вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.10.2014 року, та остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у вигляді чотирьох років одного місяця позбавлення волі.

Строк відбуття покарання постановлено рахувати з 16 жовтня 2014 року.

Обвинувачений тримається під вартою на підставі вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2015 року, яким, до набрання ним законної сили, запобіжний захід щодо обвинуваченого у виді тримання під вартою залишений без змін.
Цивільний позов не заявлявся.

Судом ухвалене рішення про віднесення витрат за проведення товарознавчих експертиз на рахунок держави.

Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

У вироку також зазначено, що ОСОБА_7 раніше судимий:

- 27.06.1997 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ст. 43 ч. 2, ст. 141 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 14.02.2001 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 17, ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 42, ст. 43, ч. 2 ст. 140 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 19.10.2005 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189, ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 5 років;

- 01.06.2011 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 307 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки; 17.09.2013 року достроково звільнений з Софіївської ВК №55 на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 8 днів;

- 27.10.2014 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст.190 до 1 року 1 місяця позбавлення волі.

Як зазначено у вироку суду, 14 липня 2014 року, приблизно о 15.00 годині, ОСОБА_7 , маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, повторно, знаходячись у парку «імені Ак. Клімова» м. Запоріжжя, на дитячому майданчику, шляхом вільного доступу, скориставшись необачністю потерпілого, таємно викрав з дерев`яної лавки майно, завдавши ОСОБА_9 майнової шкоди на суму 839 грн. 65 коп.

20 липня 2014 року, о 11 годині 50 хвилин, ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи умисно, повторно, знаходячись біля будинку № 4 по бульвару Шевченка в м. Запоріжжі, рукою притис неповнолітнього ОСОБА_10 до дерева, після чого відкрито заволодів мобільним телефоном «Fly DS 106 D», вартість якого, згідно з висновком експерта № 1244 від 31.07.2014 року, складає 144 гривні, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму.

02 серпня 2014 року, в період часу з 15.00 по 17.00 годину, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, повторно, знаходячись біля дачної ділянки № НОМЕР_1 кооперативу «Залізничик» по вул. Дослідна станція у м. Запоріжжі, діючи таємно, шляхом вільного доступу, викрав майно, з яким покинув місце скоєння злочину та розпорядився ним на власний розсуд, завдавши ОСОБА_12 майнової шкоди на суму 222 грн. 50 коп.

08 серпня 2014 року, приблизно о 16.00 годині, ОСОБА_7 , маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, повторно, знаходячись на другому поверсі гуртожитку біля кімнати АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, з дерев`яного столу, таємно викрав мобільний телефон марки «Lenovo А-706» в корпусі білого кольору, імей НОМЕР_2 , імей НОМЕР_3 , залишкова вартість якого, згідно з висновком експерта НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області № 1990 від 13.11.2014 року, складає 1 649 гривень 90 копійок, завдавши ОСОБА_13 майнової шкоди на зазначену суму.

08 серпня 2014 року, у вечірню пору, ОСОБА_7 , маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, повторно, знаходячись на території сімейно-розважального центру «Шекіленд» по вул. Чарівній, 115 м. Запоріжжя, шляхом вільного доступу, скориставшись необачністю потерпілої, з жіночої сумки, яка стояла на дерев`яній лавці, таємно викрав мобільний телефон марки «НТС Desire V Т 328w» в корпусі чорного кольору, імей НОМЕР_4 , залишкова вартість якого складає 1 708 гривень, завдавши ОСОБА_14 майнової шкоди на зазначену суму.

25 серпня 2014 року ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку № 3 по бульвару Центральному в м. Запоріжжі, шляхом зловживання довірою, повторно, попросив мобільний телефон «Nokia Lumia 520» у неповнолітнього ОСОБА_15 під приводом здійснення телефонного дзвінка, після чого ОСОБА_7 направився в невідомому напрямку, при цьому не повернувши мобільний телефон, в результаті чого своїми шахрайськими діями завдав потерпілій ОСОБА_16 матеріальну шкоду на суму 1 399 гривень.

01 вересня 2014 року, приблизно об 11.00 годині, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, повторно, знаходячись у маршрутному таксі та прямуючи з ЗГТ «Малиновського» в напрямку ЗГТ «Радгоспна» у м. Запоріжжі, діючи таємно, шляхом вільного доступу, викрав з сумки ОСОБА_17 мобільний телефон «Samsung Galaxy 18552» в корпусі білого кольору, в якому знаходилася карта пам`яті об`ємом 4 Гб, вартістю 58 гривень 26 копійок, після чого з викраденим майном покинув місце скоєння злочину та розпорядився ним на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_17 матеріальну шкоду на суму 2 195 гривень 53 копійки,

11 вересня 2014 року, приблизно о 18 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, знаходячись біля буд. 2-Д по вул. Невській у м. Запоріжжі, діючи таємно, повторно, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що двері у паркані були не зачинені, зайшов у двір вказаного будинку, звідки викрав: 4 металеві труби діаметром 1 дюйм висотою 3 метри, вартістю 480 гривень, 8 шарових кранів діаметром 1/2 дюйма, вартістю 176 гривень 70 копійки і шарових крана діаметром 1 дюйм, вартістю 121 гривня 71 копійка, та подовжувач електричний довжиною 5 метрів, вартістю 50 гривень 51 копійка, після чого з викраденим майном покинув місце скоєння злочину та розпорядився ним на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_18 матеріальну шкоду на вказану суму.

На початку вересня 2014 року, у денний час, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, знаходячись у приміщенні фітнес-клубу «Fitcurves», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Новокузнецька, буд. 4, діючи таємно, повторно, шляхом вільного доступу, викрав з підсобного приміщення ящик для інструментів «Кеtег Наmmег», вартістю 200 гривень, в якому знаходились: набір викруток «Stanley» у кількості 6 штук, вартістю 170 гривень, набір ключів «Intertool» у кількості 15 штук, вартістю 230 гривень, дрель-шуруповерт «Еіnhell Bаvагіа ВСD 12», вартістю 340 гривень, електричний обігрівач «Saturn ST-НТ7643», вартістю 144 гривні, з яким покинув місце скоєння злочину та розпорядився ним на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_19 матеріальну шкоду на вказану суму.

04 жовтня 2014 року, приблизно об 11.00 годині, ОСОБА_7 , маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, повторно, знаходячись на ЗМТ «Іванова» в м. Запоріжжі, у вагоні трамвая № 15, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що його дій ніхто не бачить, з правого бокового карману куртки малолітнього ОСОБА_20 таємно викрав майно, яке належало ОСОБА_21 , а саме: мобільний телефон марки «Huawei G 0610» у корпусі чорного кольору, імей НОМЕР_5 , залишкова вартість якого, згідно з висновком експерта НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області № 1992 від 13.11.2014 року, складає 2 218 гривень 95 копійок, завдавши ОСОБА_21 майнової шкоди на зазначену суму.

12 жовтня 2014 року, перебуваючи на трамвайній зупинці «Театр молоді» по вул. Лермонтова в м. Запоріжжі, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, шляхом зловживання довірою, під приводом здійснення телефонного дзвінка, отримав від потерпілої ОСОБА_22 мобільний телефон «Нокіа 6700», залишкова вартість якого складає 367 гривень 05 копійок. У подальшому ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що потерпіла ОСОБА_22 невірно оцінює дії останнього, попрямував у невідомому напрямку, при цьому своїми шахрайським діями завдав останній матеріальну шкоду на вказану суму.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, обвинуваченого, який підтримує доводи апеляційної скарги, визнає доведеність його вини по злочинам, передбаченим ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 190 КК України, уточнив вимоги апеляційної скарги, остаточно просить перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 186 КК України на ст. 190 КК України по епізоду заволодіння майном неповнолітнього ОСОБА_10 та, таким чином, пом`якшити призначене йому покарання; захисника обвинуваченого на підтримання доводів та вимог апеляційної скарги його підзахисного в об`ємі заявлених ним уточнень та остаточних вимог; прокурора з запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Виходячи зі змісту апеляційної скарги обвинувачений оскаржує доведеність його вини по всім епізодам його діянь, за які він засуджений, тобто - за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України.

По діянням обвинуваченого за епізодами заволодіння майном потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_23 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , тобто за злочини, передбачені ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 190 КК України, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким, у тому числі обвинуваченим, не оспорювалися, визнав недоцільним, про що зазначено у вироку.

Правомірність застосування судом до зазначених злочинів норм ч. 3 ст. 349 КПК України в апеляційній скарзі обвинуваченим не ставиться під сумнів і не оскаржується, що він підтвердив і в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Виходячи з викладеного та відповідно до норм ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок суду в частині доведеності вини обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 190 КК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений не підтримав свої доводи та вимоги апеляційної скарги стосовно недоведеності його вини по епізодам, за які він засуджений за ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 190 КК України, та неправомірності дій суду по цьому обвинуваченню. Цю позицію обвинуваченого підтримав і його захисник.

Отже, вирок суду апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядається в межах апеляційної скарги стосовно засудження обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України.

Згідно з вироком, суд встановив, що обвинувачений 20 липня 2014 року об 11 годині 50 хвилин, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, повторно, знаходячись біля будинку № 4 по бульвару Шевченко в м. Запоріжжі, притиснувши неповнолітнього ОСОБА_10 до дерева, відкрито заволодів мобільним телефоном, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_11 .

Висновки про доведеність вини обвинуваченого по цьому епізоду відкритого заволодіння майном потерпілої ОСОБА_11 при наведених обставинах та послідовно викладених у вироку, суд обґрунтував наданими йому для дослідження та дослідженими доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_11 суду пояснила, що ОСОБА_10 - її син. 20.07.2014 року на її телефон з невідомого номеру подзвонила невідома дівчина та повідомила, що її син знаходиться на бульварі Шевченка і в нього істерика, після чого син їй розповів, що на бульварі Шевченка невідомий чоловік забрав в нього мобільний телефон. Вона викликала міліцію та приїхала за вказаною адресою.

Неповнолітній свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що 20.07.2014 року у денний час доби, знаходячись на бульварі Шевченка, він пішов у провулок і помітив, що за ним хтось іде. Повернувшись, він побачив раніше невідомого йому ОСОБА_7 . Останній підійшов до нього та, притиснувши до дерева, однією рукою закрив йому рот, а іншою - почав лазити по карманах. Він дуже злякався і намагався кричати, але йому це на вдалося. Невідомий забрав з кишені мобільний телефон та гроші, і зник у дворах. Отямившись, він пішов до кіоску, де у продавця попросив телефон та подзвонив матері і розповів їй про те, що в нього забрали телефон.

Крім зазначених пояснень, суд визнав вину обвинуваченого доведеною з посиланням на дані протоколів:

- огляду місця події за адресою: м. Запоріжжя, бульвар Шевченка, 4 від 20.07.2014 року, з ілюстраційною таблицею;

- слідчого експерименту від 10.09.2014 року та фототаблиці до нього, проведеного за участю свідка ОСОБА_10 , під час якого встановлено, що 20.07.2014 року ОСОБА_7 притиснув до дерева ОСОБА_10 , після чого правою рукою вихватив з кишені лівого карману мобільний телефон "Fly";

- пред`явлення особи для впізнання з фотознімками від 15.10.2014 року, відповідно до яких свідок ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_7 як особу, яка заволоділа його мобільним телефоном;

- пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.08.2014 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_24 впізнав ОСОБА_7 як особу, в якої 20.07.2014 року придбав мобільний телефон "Fly";

- огляду від 21.07.2014 року, відповідно до якого було оглянуто мобільний телефон "Fly".

Аналізуючи викладені вище докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 по епізоду відкритого заволодіння майном потерпілої ОСОБА_11 доведена у повному обсязі.

Виходячи з досліджених доказів під час судового розгляду, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини та правильно кваліфікував дії обвинуваченого по цьому епізоду за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та її вимог.

Відповідно до норм, передбачених ст. ст. 23, 370 КПК України, суд ухвалив вирок на підставі безпосередньо досліджених ним доказів під час судового розгляду, яким дав оцінку згідно з нормами ст. 94 КПК України, що в апеляційній скарзі не спростовано.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду по зазначеному обвинуваченню, не містять посилання на конкретні докази, які були отримані з порушенням вимог кримінального процесуального закону, або які судом досліджені з порушенням, або неповно.

Обвинувачений, згідно з його поясненнями, як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, не заперечував, що він дійсно в день і час, зазначений в обвинувальному акті та у вироку суду, на бульварі Шевченка заволодів телефоном неповнолітнього свідка, але при інших обставинах через третю особу шляхом шахрайства.

Однак, ані обвинувачений, ані його захисник, не надали суду першої інстанції переконливих доказів на підтвердження зазначених обвинуваченим обставин заволодіння телефоном потерпілої, і отже. не спростували фактичні обставини по цьому епізоду, встановлені судом першої інстанції. Не містить і апеляційна скарга посилання на докази, які спростовують висновки суду першої інстанції стосовно встановлених ним фактичних обставин по епізоду діянь у відношенні ОСОБА_10 .

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не містять підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 2 ст. 186 КК України на ст. 190 КК України.

Відповідно до даних, зазначених у вироку, обвинувачений тримається під вартою з 16.10.2014 року, що спростовує його доводи про неможливість вчинення у період з 14.07.2014 року по вересень 2014 року злочинів, за які він засуджений, у тому числі за ч. 2 ст. 186 КК України, що мало місце 20.07.2014 року.

Доводи апеляційної скарги про неотримання обвинуваченим по об`єднаному кримінальному провадженню обвинувальних актів, що не було предметом оскарження в суді першої інстанції, спростовуються розписками, які знаходяться в матеріалах провадження.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості скоєних ним злочинів, які відносяться згідно зі ст. 12 КК України до злочинів середньої тяжкості (ст. ст. 185 ч. 2 та 190 ч. 2) та тяжких за ч. 2 ст. 186 КК України, обставини справи, особу обвинуваченого, який визнав вину у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 185, 190 КК України, розкаявся у скоєному, активно сприяв органу досудового розслідування в розкритті цих злочинів, вину у вчиненні злочину за ст. 186 КК визнав частково, не працює, раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а саме: визнання вини та щире каяття у вчиненні злочинів за ст. ст. 185, 190 КК України, активне сприяння органам досудового розслідування в розкритті цих злочинів, а також рецидив злочинів.

З урахуванням зазначених обставин, суд за вчинені злочини призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строки в межах санкцій ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 та ч. 2 ст. 186 КК України, за ч. 2 ст. 186 КК України призначено мінімальне покарання; покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено обвинуваченому шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим; остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначено шляхом часткового приєднання до призначеного покарання одного місяця невідбутого покарання за попереднім вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.10.2014 року.

Призначені обвинуваченому покарання, у тому числі остаточне, відповідають тяжкості вчинених ним діянь та даним про його особу, не є суворими, у зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає підстав для їх пом`якшення.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині неврахування судом по цьому вироку покарання, призначеного йому вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2014 року у виді трьох років одного місяця позбавлення волі, то вони також є безпідставними, оскільки зазначений вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя не був предметом оцінки в суді першої інстанції, стороною обвинувачення апеляційна скарга в цій частині не подана.

Колегія суддів вважає, що наявність вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя і неврахування його судом першої інстанції при ухваленні вироку по провадженню, не є порушенням прав обвинуваченого, оскільки, відповідно до норм, закріплених у ст. ст. 537 та 539 КПК України, питання про застосування покарання за наявності кількох вироків підлягає вирішенню на стадії виконання вироків.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 від 20.08.2015 року до апеляційної скарги залишити без задоволення.
Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 по кримінальному провадженню залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4