Справа № 447/2318/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/885/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2015 року м.Львів
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого 25 січня 2005 року вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області за ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 189, п.п. 6, 12 ч.2 ст. 115 КК України на 13 років позбавлення волі,

з участю прокурора ОСОБА_8

за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 08 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :
Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 08 жовтня 2015 року в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_9 відмовлено з підстав ненадання достатніх доказів того, що він довів своє виправлення та перевиховання, оскільки ОСОБА_9 відбуває покарання за скоєні тяжкий та особливо тяжкий злочин, пов`язаний з позбавленням життя людини, за весь час відбування покарання допустив чотири порушення режиму утримання, останнє - 09 квітня 2014 року, за що накладалось стягнення, а тому потребує додаткового вивчення та спостереження.

Не погоджуючись з даною ухвалою, засуджений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове про звільнення його умовно-достроково від відбування покарання, оскільки сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Вказує, що за час відбування покарання створив сім`ю, народилася дитина, став на шлях виправлення.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 107 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване до засуджених за злочин, вчинений у віці до вісімнадцяти років, після фактичного відбуття: не менше двох третин строку покарання у виді позбавлення волі, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі і була умовно-достроково звільнена від відбування покарання, але до закінчення невідбутої частини покарання та до досягнення вісімнадцятирічного віку знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довела своє виправлення (ч. 2 ст. 107 КК)

За змістом ст. 107 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні подання про звільнення від подальшого відбування покарання ОСОБА_9 , правильно та об`єктивно врахував особу засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б свідчили про доведеність виправлення засудженого за тяжкий та особливо тяжкий злочин, пов`язаний з позбавленням життя людини, та відсутність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, та підставно відмовив у задоволенні подання про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 08 жовтня 2015 року про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_7 без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_3 ОСОБА_10