АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 668/7769/15-к
Справа № 11кп/791/1040/15 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія вирок ч.2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2015 р.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі :
Головуючого ОСОБА_2 ,
Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
З участю прокурора ОСОБА_6
Захисника ОСОБА_7
Обвинуваченого ОСОБА_8
у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_8 визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Запобіжний захід тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання рахувати з 02.06.2015 року.
Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення судової експертизи 368, 28 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Відповідно до вироку суду ОСОБА_8 02.06.2015 року близько 13.45 год., перебуваючи біля будинку № 7 корп. 3 по вул. 49 Гвардійської Дивізії в м. Херсоні, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, повторно, з корисливих мотивів, переслідуючи прямий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, відкрито без застосування фізичного насильства, шляхом ривку, зірвав з шиї ОСОБА_9 золотий ланцюжок, вартістю 3000 грн., спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні протиправних дій відносно потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Так ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він 05.05.2015 року близько 12.25 год., перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, повторно, з корисливих мотивів, переслідуючи прямий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, відкрито без застосування фізичного насильства, шляхом ривку, зірвав з шиї ОСОБА_10 золотий ланцюжок, вартістю 4000 грн., золотий кулон, вартістю 3500 грн., спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 7500 грн.
Також ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він 18.05.2015 року близько 17.30 год., діючи за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, перебуваючи на розі вул. Червоного Хреста та вул. Карла Маркса в м. Херсоні, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, повторно, з корисливих мотивів, переслідуючи прямий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, відкрито із застосуванням фізичного насильства, що виразилось в поштовху невстановленою досудовим розслідуванням особою в область грудної клітини потерпілої, від чого остання впала на підлогу та шляхом ривку ОСОБА_8 , зірвав з шиї ОСОБА_11 золотого ланцюжка, вартістю 6000 грн., спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.
Але, судом першої інстанції зазначені епізоди протиправних дій відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_10 з обсягу пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення були виключені, з наступних підстав
-потерпіла ОСОБА_10 та свідки не змогли однозначно вказати на ОСОБА_8 , як на особу, що відкрито заволоділа майном ОСОБА_10
-незважаючи на вжиття всіх передбачених процесуальним Законом заходів з метою забезпечення явки потерпілої ОСОБА_11 в судове засідання, остання жодного разу не з`явилася, тому суд був позбавлений можливості перевірити належність та допустимість інших доказів, зібраних під час досудового провадження на підтвердження обвинувачення ОСОБА_8 по факту заволодіння майном ОСОБА_11 , оскільки останні ґрунтуються лише на показаннях потерпілої.
У апеляції прокурор, який приймав участь у розгляді справи в суді вважає вирок суду в частині викрадення майна у потерпілої ОСОБА_11 незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає, що суд мав можливість усунути неповноту судового розгляду в частині неявки потерпілої ОСОБА_11 шляхом застосування заходів забезпечення кримінального провадження та проведення слідчих (розшукових) дій під час судового провадження, направлених на встановлення місцезнаходження ОСОБА_11 . Також, у вироку не дана оцінка зібраним у провадженні доказам, а саме протоколам пред`явлення особи для впізнання від 05.05.2015 та 16.06.2015 року.
Крім того, вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки суд при призначенні покарання ОСОБА_8 хоча і послався на ступень суспільної небезпечності скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, однак не прийняв до уваги те, що ОСОБА_8 під час судового розгляду провадження свою вину у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнавав, негативно характеризується, а також раніше неодноразово судимий, що свідчить про те, що він належних висновків не зробив і знову скоїв тяжкий злочин.
Просить вирок суду скасувати, направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Заслухавши доповідача, міркування прокурора про задоволення апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши в судових дебатах аналогічні прохання сторін, останнє слово ОСОБА_8 , який вину свою визнав за епізодом відкритого викрадання майна у ОСОБА_9 , перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
На думку колегії суддів вирок суду щодо ОСОБА_8 є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідає вимогам ст. 370 КПК України, він ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінки доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_8 у вчиненні злочину за ст. 186 ч.2 КК України, за епізодом відкритого заволодіння майна у потерпілої ОСОБА_9 відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується ретельно дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку, кваліфіковані правильно та ніким не оскаржуються.
Виключаючи епізоди протиправних дій відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_10 з обсягу пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення суд послався на потерпіла ОСОБА_10 та свідки не змогли однозначно вказати на ОСОБА_8 , як на особу, що відкрито заволоділа майном ОСОБА_10 , та незважаючи на вжиття всіх передбачених процесуальним Законом заходів з метою забезпечення явки потерпілої ОСОБА_11 в судове засідання, остання жодного разу не з`явилася, тому суд був позбавлений можливості перевірити належність та допустимість інших доказів, зібраних під час досудового провадження на підтвердження обвинувачення ОСОБА_8 по факту заволодіння майном ОСОБА_11 , оскільки останні ґрунтуються лише на показаннях потерпілої.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки враховано роз`яснення, які містяться в пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 з відповідними змінами „Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку, а також вимоги ст.ст. 370, 374 КПК України, ст. 62 Конституції України.
Доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що суд мав можливість усунути неповноту судового розгляду в частині неявки потерпілої ОСОБА_11 шляхом застосування заходів забезпечення кримінального провадження та проведення слідчих (розшукових) дій під час судового провадження, направлених на встановлення місцезнаходження ОСОБА_11 не ґрунтується на законі.
Так, відповідно до ст. 325 КПК України якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду. Суд має право накласти грошове стягнення на потерпілого у випадках та порядку, передбачених главою 12 цього Кодексу.
Інших заходів для забезпечення явки в судове засідання потерпілого, законом не передбачено.
З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції вжив всіх передбачених законом заходів для виклику потерпілої ОСОБА_11 в судове засідання, а також судом накладено на неї грошове стягнення, яке не виконане у зв`язку з відсутністю за місцем проживання потерпілої.
В обґрунтування вини обвинуваченого ОСОБА_8 органом досудового слідства покладені покази потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , свідків та письмових доказів.
Так, з показів потерпілої ОСОБА_10 вбачається, що вона впевнено впізнати нападника не може, був одягнений у інший одяг, ніж той чоловік під час нападу і на нього були одягненні кайданки.
З показів свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вбачається, що перед тим як доставити ОСОБА_8 до райвідділу привозили до потерпілої ОСОБА_10 для уточнення особи нападника. Потерпіла під час пред`явлення для впізнання ОСОБА_8 повідомила, що точно не впевнена в особі нападника.
Таким чином, суд першої інстанції правильно зробив висновок, що протокол пред`явлення для впізнання від 05.05.2015 року не відповідає вимогам ст.228 ч.1 КПК України та є недопустимим доказом.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показала, що 05.05.2015 року їй стало відомо, що з жінки зірвав золотий ланцюжок невідомий чоловік. Вона бачила, як хлопець тікав з місця викрадання. В обличчя вона його не бачила, а тому точно впізнати не зможе.
Аналогічні покази давали в судовому засіданні свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .
Суд першої інстанції дав належну оцінку цим доказам у проваджені та правильно зробив висновок, що наведені докази не підтверджують вину ОСОБА_8 за епізодом відкритого викрадання майна у потерпілої ОСОБА_10 , а інших доказів прокурором у кримінальному провадженні суду не надано.
За епізодом відкритого викрадання майна у потерпілої ОСОБА_11 допитаний свідок ОСОБА_18 , який в судовому засіданні показав, що 18.05.2015 року бачив як двоє невідомих чоловік зірвали з жінки золотий ланцюжок. Обличчя нападників не бачив.
Матеріали кримінального провадження містять протокол пред`явлення для впізнання від 16.06.2015 року, з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_19 вказала на ОСОБА_8 , як на особу, яка 18.05.2015 року відкрито заволодів її майном.
Однак, перевірити достовірність такого доказу суд не зміг, оскільки прокурором не виконані вимоги ст. 92 КПК України та не виконані ухвали суду про привід свідків в судове засідання.
Таким чином, суд дав належну оцінку протоколам пред`явлення особи для впізнання від 05.05.2015 та 16.06.2015 року і доводи прокурора, які викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновки суду першої інстанції щодо правильного виключення з обвинувачення епізодів протиправних дій ОСОБА_8 відносно потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , а так само і міри призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 .
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, суд, як убачається з вироку, врахував як ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України віднесений до категорії тяжких злочинів, пом`якшуючи обставини, дані про особу засудженого, який характеризується негативно, який раніше притягався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини.
З урахуванням викладеного та за обставин, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_8 призначене покарання в межах санкції закону, за який його засуджено, у виді позбавлення волі і таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому підстав для застосування тяжчого покарання, як на це наполягає прокурор, немає.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів достовірність доказів та були підставами для скасування або зміни вироку не встановлено.
З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.
Керуючись ст.ст. 405, 407 ч.1 п.3, 409, 413, 418 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 07.10.2015 року, щодо ОСОБА_8 - без змін.
Ухвала може бути оскаржений учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня його проголошення, безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді (підпис) ОСОБА_2
(підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4
Суддя Апеляційного суду
Херсонської області ОСОБА_2