Ухвала іменем україни 11 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 03 вересня 2015 року щодо нього.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2015 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що судимості не має,

визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні та призначено покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу в розмірі 4012 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік 6 місяців.

Ухвалено стягнути:

- з ОСОБА_4 на користь Департаменту фінансів Миколаївської міської ради в доход місцевого бюджету Заводського району м. Миколаєва 6272 грн 84 к в рахунок відшкодування матеріальної шкоди;

- з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 45000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди;

- з Приватного акціонерного товариства «Інго Україна» на користь ОСОБА_5 27968 грн 24 к в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_4 в доход держави 492 грн процесуальних витрат за проведення експертиз.

Питання про долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 03 вересня 2015 року, вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2015 року щодо ОСОБА_4 в частині призначеного покарання змінено, пом`якшено засудженому ОСОБА_4 основне та додаткове покарання у виді штрафу в розмірі 3400 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2015 року в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 та позову прокурора скасовано, а провадження в цій частині направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Судами ухвалено визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України за таких обставин.

Як визнав встановленим суд, 23 грудня 2014 року о 16 год, ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем КІА Соул, державний номерний знак НОМЕР_1 , в порушення вимог п.2.3 б, п.п.12.1,12.2, 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України, на перехресті вулиць Нікопольської та Лягіна в м. Миколаїв, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , внаслідок чого потерпіла отримала середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 не оскаржуючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації його дій просить постановлені щодо нього судові рішення змінити та пом`якшити покарання із застосуванням ст.69 КК України і не призначати додаткове покарання, посилаючись при цьому на невідповідність призначеного йому покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та його особі.
В обґрунтування наведеного вказує, що судами не враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його щире каяття, повне визнання ним своєї вини, сприяння розкриттю злочину, те, що він є інвалідом ІІ групи, часткове відшкодування ним матеріальної шкоди потерпілій.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання скаржником порядку, строків касаційного оскарження, відповідність касаційної скарги вимогам закону та долучені до неї копії вироку суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Так, відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень, а також інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно статей 412-414, 438 КПК України предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Частиною 2 ст.433 КПК України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Враховуючи те, що доведеність вини та кваліфікація дій засудженого за ч. 1 ст. 286 КК України у касаційній скарзі не оспорюється, а тому суд касаційної інстанції судові рішення в цій частині не переглядає.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
При призначенні засудженому ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції, згідно з вимогами ст. 65 КК України врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.
Разом з тим, переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , суд апеляційної інстанції погодився з видом основного та додаткового покарання призначеного ОСОБА_4 судом першої інстанції, але не погодився з його розміром, дійшов висновку про можливість пом`якшити призначене ОСОБА_4 покарання, змінивши основне покарання у виді штрафу в розмірі 3400 грн, а додаткове 1 рік позбавлення права керувати транспортними засобами.
Такий висновок суду апеляційної інстанції є належним чином обґрунтований, судом наведені докладні мотиви прийнятого рішення.
Так, мотивуючи свій висновок в частині пом`якшення призначеного судом першої інстанції покарання, суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_4 вчинив злочин невеликої тяжкості, позитивно характеризується за місцем проживання, є інвалідом ІІ групи, проживає разом з дружиною, яка є інвалідом ІІІ групи, раніше не судимий, в добровільному порядку частково відшкодував завдану матеріальну шкоду, а також судом апеляційної інстанції враховано відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Обґрунтованих доводів, які б свідчили про неправильне застосування кримінального закону, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, у касаційній скарзі не наведено.

Призначене ОСОБА_4 покарання, з урахуванням змін внесених апеляційним судом, на думку колегії суддів, відповідає вимогам, передбаченим статтею 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого попередження вчинення ним нових злочинів та є домірним скоєному.

Підстав для застосування ст.69 КК України, з мотивів, викладених у скарзі засудженого, колегія суддів не вбачає.

Виходячи з наведеного, з урахуванням доводів, викладених у касаційній скарзі і з наданих копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, у зв`язку із чим у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого слід відмовити на підставі п.2 ч.2 ст.428 КПК України.
Керуючись ч.2 ст. 428 КПК України, колегія суддів
ухвалила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 03 вересня 2015 року щодо нього.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ _________________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3