Справа №486/320/15-к 26.08.2015 26.08.2015 26.08.2015

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 серпня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючої ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
Обвинувачений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Южноукраїнська Миколаївської області, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий Южноукраїнським міським судом Миколаївської області:
1) 19.12.2012 р. за ст. 186 ч.1 КК України на 1 рік позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку 2 роки на підставі ст. 104 КК України;
2) 10.04.2013 р. за ст. 185 ч.2 КК України на 2 роки позбавлення волі із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України та зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 104 КК України протягом іспитового строку 2 роки;
3) 28.11.2013 р. за ст. 185 ч.2 КК України із застосуванням ст. 71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 05.06.2014р. на підставі ухвали Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28.05.2014 р. на підставі ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році»
4) 11.02.2015 р. за ст. 185 ч. 3 КК України на 3 роки позбавлення волі
Обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст. 307 ч.2, ст. 315 ч.2
____________________________________________________________________________
провадження № 11- кп/784/607/15 головуюча у 1 інстанції ОСОБА_7
категорія: ст.ст. 307 ч.2, 315 ч.2 КК України доповідач у апеляційній інстанції ОСОБА_1 .
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_9 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора
Просить вирок змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого неповнолітньому обвинуваченому незаконно призначено додаткове покарання у виді конфіскації майна за ст. 307 ч.2 КК України та за сукупністю злочинів на підставі ч.1, ч. 4 ст. 70 КК України.
Короткий зміст судового рішення суду 1 інстанції.
Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10.06.2015 р. ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 307 ч.2, 315 ч.2 КК України, та призначено покарання: за ст. 307 ч.2 КК України 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, за ст. 315 ч.2 КК України 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 11.02.2015 р. ОСОБА_6 призначено до відбуття 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави судові витрати, пов`язані із залученням експертів, в сумі 589 грн. 68 коп.
Також вирішено питання щодо речових доказів.
Узагальнені доводи апелянта.
Посилається на положення ст. 98 ч.2 КК України, згідно з якими до неповнолітніх можуть бути застосовані додаткові покарання лише двох видів: штраф та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю. Наводить, що згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. (з наступними змінами), конфіскація майна як додаткове покарання, відповідно до ст. 98 КК України не може бути призначена особі, що вчинила злочин у віці до 18 років, навіть у тому разі, коли на час розгляду справи судом вона досягла повноліття.
Зазначає, що при призначенні додаткового покарання ОСОБА_6 у виді конфіскації майна суд 1 інстанції застосував кримінальний закон, який не підлягав застосуванню.
Встановлені судом 1 інстанції обставини.
Наприкінці жовтня 2014 р., у вечірній час, неповнолітній ОСОБА_6 , у дворі будинку АДРЕСА_2 , під час спілкування із малолітніми ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , переконаннями та пропозиціями схиляв їх до вживання шляхом куріння особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу.
На початку січня 2015 р., у невстановленому місці, ОСОБА_6 придбав паперовий згорток з подрібненою речовиною рослинного походження, яку зберігав з метою незаконного збуту.
17.01.2015 р., приблизно о 11 год. 15 хв., ОСОБА_6 поблизу будинку АДРЕСА_3 , незаконно збув особі під псевдонімом ОСОБА_12 за 150 грн. подрібнену речовину рослинного походження, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, масою 2,912 г. в перерахунку на суху речовину.
На початку січня 2015 р. у ОСОБА_6 виник умисел на незаконне придбання особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу. Реалізуючи цей умисел, він на полі біля околиці с. Виноградний Сад Доманівського району Миколаївської області, знайшов приблизно 3 кущі коноплі, з яких зірвав сухе листя. Того ж дня, ОСОБА_6 , в під`їзді одного із будинків по бульвару Шевченка в м. Южноукраїнську, виготовив із цього листя коноплі особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, який зберігав при собі з метою його подальшого збуту.
27.01.2015 р., приблизно о 15 год. 30 хв., ОСОБА_6 в м. Южноукраїнську, неподалік від відділення «Нова пошта» по бульвару Шевченка, 14, збув особі під псевдонімом ОСОБА_12 за 150 грн. подрібнену речовину рослинного походження канабіс, масою 1,907 г. в перерахунку на суху речовину.
Цього ж дня, приблизно о 17 год., ОСОБА_6 було затримано та вилучено у нього 2 пакети з тим же особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, загальною масою 55,1 гр. в перерахунку на суху речовину, яку він зберігав з метою подальшого збуту.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого та захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд вважає, що вона підлягає задоволенню.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів за наведених у вироку обставин, правильність кваліфікації дій за ст. ст. 307 ч.2, 315 ч.2 КК України та призначення обвинуваченому основного покарання апелянтом не оспорюються. З урахуванням меж апеляційного розгляду, визначених ст. 404 ч.1 КПК України, судове рішення в цій частині не переглядається.
Є обґрунтованими доводи апелянта стосовно неправильного застосування судом 1 інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_6 додаткового покарання у виді конфіскації майна.
ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , е неповнолітнім. Вироком суду 1 інстанції він визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 307 ч.2, 315 ч.2 КК України, вчинених ним теж у неповнолітньому віці.
Розділом ХУ Кримінального Кодексу України передбачено особливості кримінальної відповідальності та покарання неповнолітніх. Зокрема, ст. 98 КК України передбачає види основних на додаткових покарань, які можуть бути застосовані судом до неповнолітніх, визнаних винуватими у вчиненні злочину.
Згідно з вимогами ч.2 ст. 98 КК України до неповнолітніх можуть бути застосовані лише 2 види додаткових покарань: штраф та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю. Однак, цих вимог закону суд 1 інстанції не дотримався.
Хоча санкція ст. 307 ч.2 КК України поряд з основним покаранням передбачає як обов`язкове додаткове покарання конфіскацію майна, суду 1 інстанції належало застосувати положення ч. 2 ст. 98 КК України та не призначати вказане додаткове покарання за цією статтею особливої частини КК України та за сукупністю злочинів на підставі ч.1, ч.4 ст. 70 КК України.
Таким чином, суд 1 інстанції застосував закон України про кримінальну відповідальність (санкцію ст. 307 ч.2 КК України в частині додаткового покарання конфіскації майна), який не підлягав застосуванню щодо неповнолітнього обвинуваченого відповідно до положень ст. 98 ч.2 КК України.
За такого, вирок суду в цій частині підлягає зміні на підставі ст.ст. 409 ч.1 п. 4, 413 ч. 1 п.2 КПК України, з виключенням призначеного вказаного додаткового покарання ОСОБА_6 за ст. 307 ч.2 КК України та за сукупністю злочинів на підставі ч.1, ч. 4 ст. 70 КК України.
Крім того, оскаржуваний вирок підлягає уточненню стосовно сукупності злочинів, за які ОСОБА_6 призначено покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413, 419, 424, 425, 426, 532 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити.
Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 червня 2015 р. відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.
На підставі ст. 98 ч.2 КК України виключити призначене ОСОБА_6 додаткове покарання у виді конфіскації всього майна, яке є його власністю, за ст. 307 ч.2 КК України та за сукупністю злочинів згідно з ч.1, ч. 4 ст. 70 КК України.
Вважати ОСОБА_6 засудженим:
-за ст. 307 ч. 2 КК України на 6 років позбавлення волі
- за ст. 315 ч. 2 КК України на 5 років позбавлення волі
-за сукупністю цих злочинів на підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим на 6 років позбавлення волі
-за сукупністю цих злочинів та ст. 185 ч. 3 КК України за вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 11.02.2015 р. на підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань - на 6 років 6 місяців позбавлення волі.
В іншій частини оскаржуваний вирок залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуюча:

Судді: