У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого-судді ОСОБА_7,
суддів ОСОБА_8 і ОСОБА_9,

розглянувши у судовому засіданні заяву захисника ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_5,

у с т а н о в и л а:

Вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 6 березня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за пунктом 6 частини другої статті 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк дванадцять років з конфіскацією майна; за частиною четвертою статті 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк дев'ять років з конфіскацією майна, а на підставі частини першої статті 70 КК за сукупністю злочинів йому визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк дванадцять років з конфіскацією майна.

Апеляційний суд Закарпатської області ухвалою від 18 червня 2015 року вирок щодо ОСОБА_5 змінив. Пом'якшив призначене йому за пунктом 6 частини другої статті 115 КК та за сукупністю злочинів основне покарання до десяти років позбавлення волі; у частині застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна за пунктом 6 частини другої статті 115, частиною четвертою статті 187 КК і за сукупністю злочинів вирок скасував. У решті вирок залишив без зміни.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 27 жовтня 2015 року судові рішення щодо ОСОБА_5 залишив без зміни, а касаційні скарги прокурора та захисника - без задоволення.

Захисник ОСОБА_4 звернувся із заявою до Верховного Суду України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_5 з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень (пункт 1 статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Обґрунтовуючи заяву, захисник ОСОБА_4 зазначає, що ОСОБА_5 не мав умислу на вбивство ОСОБА_6, а діяв у стані необхідної оборони, однак перевищив її межі, оскільки його дії призвели до смерті потерпілої. Просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_5 та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи заяви захисника і долучені до неї матеріали, колегія суддів вважає, що справа не підлягає допуску до провадження Верховного Суду України у зв'язку з відсутністю передбаченої кримінальним процесуальним законом підстави для її перегляду Верховним Судом України.

Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

У статті 445 КПК визначено вичерпний перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України, який розширеному тлумаченню не підлягає.

Однією з таких підстав є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Отже, перегляд рішення суду касаційної інстанції можливий, коли є неоднаковість правозастосування у подібних правовідносинах, що спонукає Верховний Суд України висловити свою правову позицію щодо правильного застосування однієї і тієї самої норми закону про кримінальну відповідальність у не менш ніж у двох кримінальних провадженнях, і хоча б в одному з яких сторона кримінального провадження ставила під сумнів (оспорювала) у будь-який спосіб правильність застосування такої норми.

Вихід за межі визначених законом предмета та умов перегляду Верховним Судом України судових рішень призведе до повторного касаційного перегляду, що не відповідатиме положенням статті 445 КПК і буде суперечити принципу правової визначеності.

У заяві захисник ОСОБА_4, посилаючись на неправильну кваліфікацію дій його підзахисного за пунктом 6 частини другої статті 115 КК, для порівняння неоднакового правозастосування надає копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2013 року та 20 грудня 2011 року, якими касаційний суд підтвердив правильність рішення судів першої та апеляційної інстанцій про зміну засудженим обвинувачення - з частини першої статті 115 на статтю 118 КК.

Проте, як вбачається з наданих до заяви матеріалів, судовий розгляд щодо ОСОБА_5 проводився у межах висунутого йому обвинувачення за пунктом 6 частини другої статті 115 і частини четвертої статті 187 КК, і за цими статтями закону про кримінальну відповідальність його дії отримали правову кваліфікацію, яка впродовж судового провадження не змінювалась. Тобто, судами всіх інстанцій ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні вбивства під час розбійного нападу.

На відміну від цього, у наданих для порівняння судових рішеннях касаційної інстанції не міститься висновків застосування норм, передбачених статтею 36 КК у випадках, коли засуджені, окрім вбивства, вчинили ще й злочин проти власності.

Таким чином, в оспорюваному та порівнюваних судових рішеннях відсутнє неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми закону про кримінальну відповідальність у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, заява захисника ОСОБА_4 є необґрунтованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України.

У разі обґрунтування підстав для перегляду ухвали суду касаційної інстанції щодо ОСОБА_5 і надання захисником на підтвердження цього копій різних за змістом судових рішень, його не позбавлено права повторного звернення із заявою до Верховного Суду України у строк, встановлений частиною першою статті 447 КПК.

Керуючись статтями 445, 451 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 у допуску справи щодо ОСОБА_5 до провадження Верховного Суду України за його заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 жовтня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9