Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2012 року. Апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Зав`язуна С.М.,

суддів: Заліщука М.С. та Євстафєвої Т.А.,

за участю: прокурора Селюченко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу за апеляціями захисника ОСОБА_1 та засудженого ОСОБА_2 на постанову Любарського районного суду Житомирської області від 19 жовтня 2012 року, -

ВСТАНОВИВ :

Зазначеною постановою суду першої інстанції відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_1 та засудженого ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку оскарження вироку Любарського районного суду Житомирської області від 17 лютого 2011 року, а апеляцію визнано такою, що не підлягає розгляду.

В апеляції захисник засудженого просить постанову суду першої інстанції скасувати та поновити строк на апеляційне оскарження вироку Любарського районного суду від 17 лютого 2011 року. В обґрунтування своїх вимог вказує, що допущена у вироку помилка вплине на результат розгляду кримінальної справи щодо ОСОБА_2 за ч.2 ст.296 КК України. Крім того, зазначає, що засуджений не є юристом, у звязку з чим не міг визначити порушення норм КК України, і відповідно не міг вчасно оскаржити даний вирок.

В апеляції засуджений ОСОБА_2 також просить поновити строк на апеляційне оскарження вироку Любарського районного суду від 17 лютого 2011 року, посилаючись на те, що він не знав про порушення свого права, у звязку з відсутність у нього захисника.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який просив постанову суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляції, перевіривши постанову суду першої інстанції в межах, передбачених ст.365 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України апеляція на вирок суду першої інстанції може бути подана протягом пятнадцяти діб з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Як вбачається із матеріалів справи, вироком Любарського районного суду від 17 лютого 2011 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 164 ч.2 КК України та з застосуванням ст.69 КК України призначено йому покарання у виді штрафу в сумі 2550 грн. На підставі ст.71 КК України ОСОБА_2 визначено остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки, зі сплатою штрафу в сумі 2550 грн., які у відповідності із ст.72 ч.3 КК України виконуються самостійно. Згідно з повідомленням Чуднівського міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції №534 від 14 березня 2011 року, вирок від 17 лютого 2011 року звернено до виконання 14 березня 2011 року.

На момент постановлення вироку Любарського районного суду від 17.02.2011 року, засуджений був присутній в судовому засіданні, після проголошення даного вироку судом було роз'яснено учасникам судового процесу, в тому числі і ОСОБА_2, право на оскарження вироку, порядок і строки такого оскарження (а.с.199).

Порядок і строк оскарження вироку Любарського районного суду також зазначено у тексті даного судового рішення.

Крім того, засудженому ОСОБА_2 17.02.2011 року було видано копію згаданого вище вироку, про отримання якої свідчить його особистий підпис, із власноручним зазначенням дати отримання (а.с. 204).

Відповідно до вимог ч.2 ст.353 КПК України у разі пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин особи, які мають право на подання апеляції, можуть заявити клопотання перед судом, який постановив вирок, про відновлення пропущеного строку.

За наслідками клопотання суд виносить ухвалу або постанову, якою поновлює пропущений строк або відмовляє в його поновленні і визнає апеляцію такою, що не підлягає розгляду.

Клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вироку Любарського районного суду від 17.02.2011 року надійшло від захисника засудженого 28.08.2012 року, а від самого засудженого 04.09.2012 року.

У клопотанні про поновлення пропущеного строку і у апеляціях захисник та засуджений як на підставу для поновлення строку посилаються виключно на відсутність захисника, що з огляду на вище викладене не не може бути визнано поважною причиною пропуску визначеного строку.

Посилання захисника та засудженого у поданих ними апеляціях на порушення права на захист внаслідок відсутності у нього захисника не заслуговують на увагу, оскільки у матеріалах справи мається написана засудженим власноручно заява про відмову від захисника на стадії судового розгляду.

Дане клопотання, як і апеляції засудженого та захисника, не містять доводів в обґрунтування наявності достатньо поважних причин для відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження такої тривалості, а акцентують в переважній більшості увагу на незаконність вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, який обґрунтовано дійшов висновку про необхідність відмови засудженому ОСОБА_2 та його захиснику у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вироку Любарського районного суду Житомирської області від 17.02.2011 року, визнавши апеляцію такою, що не підлягає розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.365, 366 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляцію засудженого ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Любарського районного суду Житомирської області від 19 жовтня 2012 року - без зміни.

Судді :