В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.07.2015 Справа №607/11321/15-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000060 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Житомира, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, машиніста-екструдера ТОВ «Грайф Флексімблс Україна», неодруженого, на даний час водія відділення 2 гарматної артилерійської батареї 1 гарматного артилерійського дивізіону військової частини пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), солдата, жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України (в редакції від 12 лютого 2015 року),

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
Так, 09 вересня 2014 року наказом командира військової частини пп НОМЕР_1 №2 обвинуваченого ОСОБА_3 , призваного на військову службу за частковою мобілізацію відповідно до Указу Президента України від 21.07.2014 року №607 в особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настав з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, зараховано до списків особового складу наведеної військової частини, на всі види забезпечення та призначено на посаду водіяакумуляторника майстерні ремонту та зарядки акумуляторних батарей ремонтної роти.

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи солдатом військовослужбовцем військової частини пп НОМЕР_1 , всупереч вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, о 18 год. 00 хв. 20 квітня 2015 року самовільно залишив розташування військової частини пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), проводячи вільний час на власний розсуд по місцю проживання, що в АДРЕСА_2 до 28 квітня 2015 року, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

В продовження своєї злочинної діяльності, обвинувачений ОСОБА_3 у порушення вищевказаних норм, о 18 год. 00 хв. 02 травня 2015 року повторно самовільно залишив розташування тієї ж військової частини, проводячи вільний час на власний розсуд по місцю проживання, що в АДРЕСА_2 до 09 травня 2015 року, не вживаючи мір для повернення до військової частини за наявності можливості для цього і не заявляючи про своє місцезнаходження до правоохоронних органів чи органів державного управління незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України (в редакції від 12 лютого 2015 року) визнав повністю за обставин, що вказані в обвинувальному акті, щиро розкаявся та пояснив, що його дійсно, 09 вересня 2014 року наказом командира військової частини пп НОМЕР_2 , призваного в особливий період на військову службу за частковою мобілізацію відповідно до Указу Президента України від 21.07.2014 року №607, зараховано до списків особового складу наведеної військової частини, на всі види забезпечення та призначено на посаду водіяакумуляторника майстерні ремонту та зарядки акумуляторних батарей ремонтної роти. Перебуваючи у зазначений період часу на військовій службі у вказаній ВЧ, йому, обвинуваченому, було відомо, у тому числі про те, що він не має права самовільно залишати розташування військової частини пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ). Однак, незважаючи на це, він, ОСОБА_3 , двічі, а саме з 18 год. 00 хв. 20 по 28 квітня 2015 року та з 18 год. 00 хв. 02 по 09 травня 2015 року самовільно залишав розташування військової частини пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), проводячи вільний час на власний розсуд по місцю проживання, що в АДРЕСА_2 . Про вчинене він, ОСОБА_3 , на даний час сильно шкодує, доповнивши, що в періоди його самовільного залишення розташування ВЧ їздив по місцю проживання, оскільки хвилювався за здоров`я своєї матері, яка хворіє.

Обвинувачений ОСОБА_3 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України (в редакції від 12 лютого 2015 року), за обставин, викладених в обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.4 ст.407 КК України (в редакції від 12 лютого 2015 року), як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинені повторно протягом року.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких злочинів, фактичні обставини кримінального провадження, особу винуватого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, хоча по місцю проходження служби характеризується з негативної сторони, того, що обвинувачений брав участь в АТО, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, зокрема, до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить повне визнання обвинуваченим вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Таким чином, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення, а саме у виді позбавлення волі ближче до нижчої межі санкції.

Разом з тим, суд, враховуючи вищенаведені пом`якшуючі покарання обвинуваченого обставини, відсутність обтяжуючих його, приходить до переконання, що є всі підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку, оскільки ОСОБА_3 може бути перевихований без реального відбування призначеного судом покарання, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Водночас, з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 , у період дії іспитового строку на нього слід покласти обов`язки, що передбачені п.п. 2-4 ст.76 КК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України (в редакції від 12 лютого 2015 року) та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік.

Згідно п.п. 2-4 ч.1 ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 наступні обов`язки:

-не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

-повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Апеляція на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1