УХВАЛА

2 жовтня 2015 року м. Київ

Суддя судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України ОСОБА_4, розглянувши заяву захисника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2015 року щодо ОСОБА_1,

в с т а н о в и в:

Вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 16 червня 2014 року ОСОБА_1, засуджено за частиною 1 статті 121, статтею 395, пунктом 3 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) до остаточного покарання на підставі статті 70 КК у виді довічного позбавлення волі.

На підставі статті 71 КК шляхом поглинення більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, менш суворого покарання, призначеного за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 6 вересня 2009 року ОСОБА_1 остаточно визначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2014 року вирок щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2015 року вирок та ухвалу щодо ОСОБА_1 залишено без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Захисник ОСОБА_5 звернулася із заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2015 року щодо ОСОБА_1

У заяві ОСОБА_5, вказує, що підставою для перегляду зазначених рішень є неоднакове застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, неоднакове застосування однієї і тієї самої норми права, передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК), що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, та невідповідність ухвали касаційного суду висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України.

Однак, як убачається зі змісту заяви, її подано без додержання вимог статей 448 і 449 КПК.

Так, захисник у заяві стверджує про неправильність кваліфікації дій ОСОБА_1 за пунктом 3 частини 2 статті 115 КК, оскільки засуджений вчинив умисне вбивство потерпілого при перевищенні меж необхідної оборони. Вказує, що ОСОБА_1 зазнав протиправного нападу з боку ОСОБА_3, і захищаючись діяв в стані необхідної оборони, але перевищив її межі, а тому його дії необхідно було кваліфікувати не за статтею 115 КК, а за статтею 118 КК, як діяння, які були інкриміновані у порівнюваних рішеннях.

Разом із тим, у заяві не наведено належного обґрунтування подібності правовідносин в оскарженому та порівнюваних судових рішеннях та неоднаковості застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Також, захисник, як убачається зі змісту заяви, хоча й зазначає про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права, проте не наводить обґрунтування неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми процесуального права, що зумовило у різних справах за подібних обставин ухвалення касаційним судом різних за змістом судових рішень, та не надає жодного рішення суду касаційної інстанції, яке підтверджує неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої як Кримінальним так і Кримінальним процесуальним кодексом України, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Відповідно до положень пунктів 1, 2 частини 1 статті 445 КПК предметом перегляду справи Верховним Судом України є неоднакове застосування норм закону тільки касаційним судом. Надані захисником постанови Верховного Суду України від 9 лютого 2012 року, від 27 листопада 2014 року та від 15 травня 2014 року ухвалені за наслідками саме такого перегляду та не є рішеннями суду касаційної інстанції, а тому не можуть бути прикладом для підтвердження неоднакового правозастосування.

Крім того, вимоги захисника, викладені в прохальній частині заяви, не узгоджуються із законодавчо визначеними повноваженнями Верховного Суду України щодо перегляду судових рішень у кримінальних справах та містять суперечності. Так, у заяві ОСОБА_5 не порушується питання про скасування вироку Комінтернівського районного суду Одеської області від 16 червня 2014 року та ухвали Апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_1, законність яких також ставиться під сумнів заявником. У той же час захисник порушує питання про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції після скасування лише ухвали касаційного суду. Таким чином, прохальна частина заяви не узгоджується з положеннями глави 33 КПК України.

Зазначені недоліки перешкоджають вирішенню питання про допуск справи до провадження.

Згідно з частиною 2 статті 450 КПК у разі невідповідності заяви вимогам цього Кодексу заявник письмово повідомляється про недоліки заяви та строк, протягом якого він зобов'язаний їх усунути.

На підставі наведеного, керуючись статтею 450 КПК,

у х в а л и в:

про недоліки заяви повідомити заявника - адвоката ОСОБА_5 та надати їй строк для їх усунення до 2 листопада 2015 року.

У разі, якщо зазначені недоліки не будуть усунуті в установлений строк, заява буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_4