ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
№ 336/7092/15-к
№ 1-кп/336/56/16
25 січня 2016 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3
за участю обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Запоріжжя, громадянина України, українця, освіта неповна середня, не працює, не одружений, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 28.10.2010 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ст. 185 ч. 2, ст. 185 ч.3, ст. 289 ч.2 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 02.11.2011 року мовно-достроково на невідбутий термін 6 місяців 21 день;

- 25.11.2013 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ст. 307 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

у вчиненні злочинів, передбачених ст. 186 ч. 2, ст. 190 ч. 2 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
16.08.2015 року приблизно о 22-00 годині ОСОБА_4 , перебуваючи біля під`їзду № 3 будинку № 12 по вул.. Брюллова в м. Запоріжжі, в ході спілкування зі своїм знайомим неповнолітнім ОСОБА_5 , маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном без застосування насильства, діючи повторно, шляхом ривку вихопив з рук вказаної особи нетбук марки «Lenovo S10», вартістю 2333 гривень та жорсткий диск «HDD Samsung 500 Gb HXMU050DA USB 2.0 2.5 Black», вартістю 1000 гривень, що належить матері названого неповнолітнього ОСОБА_6 , чим ОСОБА_4 відкрито викрав вказане майно, при цьому на неодноразові вимоги ОСОБА_5 повернути викрадене ОСОБА_4 не відреагував та згодом, продовжуючи свій злочинний умисел, реалізував викрадене майно ОСОБА_7 , чим завдав ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 3333 гривень.
Крім того, 12.09.2015 року приблизно о 20-00 годині ОСОБА_4 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, повторно, шляхом обману, перебуваючи у гаражі в АДРЕСА_2 , в ході спілкування з ОСОБА_8 попросив останнього мобільний телефон для здійснення телефонного дзвінка, на що ОСОБА_8 добровільно передав свій мобільний телефон «FlyIQ4413», імей1: НОМЕР_1 , імей2: НОМЕР_2 , вартістю 2499 гривень. Отримавши мобільний телефон, ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний умисел, після начебто виконаного телефонного дзвінка поклав вказаний телефон до своєї кишені, вийшов з гаражу і направився додому, а 13.09.2015 року заклав викрадений мобільний телефон до ПТ «Нікітін, Передерій «Ломбард Карат» за 750 гривень, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 2499 гривень.
Обвинувачений свою провину в викладеному вище визнав повністю, про обставини скоєного дав відповідні написаному вище свідчення та пояснив, що дійсно 16.08.2015 року приблизно о 22-00 годині він був біля під`їзду № 3 свого будинку, де спілкувався з ОСОБА_5 , де у нього виник умисел на відкрите заволодіння чужим майном, тому він шляхом ривку вихопив з рук вказаної особи нетбук і жорсткий диск, а неодноразові вимоги ОСОБА_5 повернути викрадене ОСОБА_4 не відреагував та в подальшому продав викрадене. Крім того, 12.09.2015 року приблизно о 20-00 годині ОСОБА_4 , був у гаражі ОСОБА_8 , де для заволодіння телефоном останнього шляхом обману попросив у останнього його мобільний телефон для здійснення телефонного дзвінка, на що ОСОБА_8 добровільно передав свій мобільний телефон. Отримавши мобільний телефон, ОСОБА_4 , вийшов з гаражу і направився додому, а 13.09.2015 року заклав викрадений мобільний телефон до ломбарду. Перелік, вартість та найменування викраденого обвинувачений не оспорював. У скоєному щиро розкаявся.
Зважаючи на відсутність з боку учасників судового розгляду будь-яких заперечень, суд в порядку ч.3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.
Дослідивши визначений обсяг доказів та надавши їм належну оцінку, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину при вище викладених обставинах повністю доведена, а його дії по епізоду від 16.08.2015 року суд кваліфікує за ст. 186 ч.2 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, а по епізоду від 12.09.2015 року - за ст.. 190 ч. 2 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Судом не встановлено обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, судом визнано його щире каяття.
При призначенні покарання обвинуваченому суд бере до уваги вищевказану обставину, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які закон відносить до категорії злочинів середньої тяжкості (ст. 190 ч.2 КК України) та тяжких злочинів (ст. 186 ч.2 КК України), фактичні обставини вчиненого, зокрема, наслідки злочину - спричинення матеріальної шкоди потерпілим, суд враховує і особу винного, склад його сім`ї та стан здоров`я: раніше неодноразово судимий, не одружений, не працює, не інвалід, на обліках у лікаря-психіатра, нарколога не перебуває, має постійне місце проживання.
Суд при цьому також враховує і суб`єктивне ставлення обвинуваченого до вчиненого ним кримінально-караного діяння - у скоєному щиро розкаявся, критично ставиться до вчиненого.
Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання у вигляді позбавлення волі.
На думку суду, покарання, що призначається, буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, тобто досягне мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Зважаючи на те, що у справі встановлена лише одна обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченому, судом не встановлено підстав для застосування при призначенні покарання положень ст. 69 КК України, як і не встановлено підстав для звільнення обвинуваченого від покарання, враховуючи те, що він вчинив злочин, будучи на випробуванні.
Оскільки обвинувачений винен в кількох злочинах, суд має призначити за їх вчинення покарання за правилами ст. 70 КК України, тобто за сукупністю злочинів.

Крім того, зважаючи на те, що обвинувачений вироком суду від 25.11.2013 року був засуджений до 4 років позбавлення волі і таке покарання не відбув, йому необхідно призначити остаточне покарання за сукупністю вироків у відповідності до вимог ст. 71 КК України.

Під час судового розгляду клопотань про обрання обвинуваченому запобіжного заходу не надійшло.

Питання про речові докази судом вирішується у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, на підставі чого призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі чого призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
В силу ст. 70 ч. 1 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 за сукупністю злочинів покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
В силу ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом складання призначеного покарання з частиною невідбутого покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.11.2013 року, призначити ОСОБА_4 за сукупністю вироків остаточне покарання до відбуття у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати від дня його фактичного затримання.

Речові докази, що передані на зберігання потерпілим, залишити останнім за їх належністю.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області, шляхом подання через Шевченківський районний суд апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку обвинувачений та прокурор мають право отримати в суді негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1