П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2011 року. Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Сарапіна Г.С.,

за участю секретаря Процюк Н.Р.,

прокурора Васьовчика І.В.,

підсудного ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань міського суду в м. Володимирі-Волинському кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1 Юрієвича, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, неодруженого, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_4, фактично проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5, приватного підприємця, несудимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 172 ч.2 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 органами досудового слідства обвинувачується в тому, що він, будучи приватним підприємцем та зареєстрованим з 28 жовтня 2005 року рішенням виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради як субєкт підприємницької діяльності фізична особа, здійснюючи підприємницьку діяльність у вигляді продажу вживаних речей у торгових магазинах Євро-Секондхенд, що розташовані по вул. Ковельській, 55 і 113 у м. Володимирі-Волинському, з корисливих мотивів, з метою ухилення від сплати в доход держави податків та інших обовязкових платежів із заробітної плати найманих працівників, умисно, грубо порушуючи вимоги ст.ст. 43, 46 Конституції України та ст.ст. 21, 24, 24-1, 48 КЗпП України, використовував працю працівників, які мають дітей до 14 років, без укладення трудових договорів, зокрема потерпілої ОСОБА_2, яка виконувала обовязки продавця протягом періоду з 20 травня 2010 року по 24 березня 2011 року і потерпілої ОСОБА_3, яка виконувала обовязки продавця протягом періоду з 20 грудня 2010 року по 24 березня 2011 року, без занесення відомостей про роботу в їх трудові книжки та без включення часу роботи зазначених працівників до їх трудового стажу.

Крім того, підсудний ОСОБА_1, в порушення вимог ст.ст. 43, 46 Конституції України, ст. 253 КЗпП України, ст.ст. 1, 3, 21, 23, 24, 30 Закону України Про оплату праці, ст.ст. 1, 3, 17 Закону України Про податок з доходів фізичних осіб, ст.ст. 14, 15, 17 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхуваннята інших нормативних актів, потерпілим ОСОБА_2 і ОСОБА_3 протягом періодів відповідно з 20.05.2010р. по 24.03.2011р. і з 20.12.2010р. по 24.03.2011р. заробітну плату виплачував готівкою на руки без нарахування на неї податків у бюджет та обовязкових платежів у державні цільові Фонди, зокрема в Пенсійний фонд України, Фонд загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття, Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, у звязку з чим не сплатив податків та обовязкових платежів на загальну суму 5742, 29 грн.

Він же, підсудний ОСОБА_1, грубо порушуючи вимоги ст.ст. 29, 169 КЗпП України, перед прийняттям на роботу працівників ОСОБА_2 і ОСОБА_3 проведення попереднього медичного огляду зазначених працівників за свої кошти не організував, інструктажів з виробничої санітарії та гігієни праці з ними не проводив.

Своїми протиправними діями підсудний ОСОБА_1 грубо порушив трудові та конституційні права потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_3: право на працю шляхом укладення трудового договору, на опіку з боку держави, на включення часу роботи в трудовий стаж працівника, на безпечні та нешкідливі умови праці, на пенсійне забезпечення в старості, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування на випадок безробіття, на матеріальне забезпечення від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, а також у випадку повної або часткової втрати працездатності, на звернення до суду для вирішення трудових спорів та інші права.

У судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 у предявленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ст. 172 ч.2 КК України, визнав себе винуватим повністю та в своїх поясненнях повністю підтвердив викладені вище обставини вчиненого ним злочину, зазначивши при цьому, що в такий спосіб вирішив поліпшити своє фінансове становище, не сплачуючи податки та обовязкові платежі із зарплати потерпілих.

Усвідомлює протиправність своїх дій та у вчиненому злочині щиро кається.

При цьому підсудний ОСОБА_1 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за ст. 172 ч.2 КК України на підставі ст. 48 цього Кодексу та ст. 7 КПК України, у звязку із зміною обстановки, та закриття щодо нього кримінальної справи, покликаючись на те, що у вчиненому злочині, передбаченому ст. 172 ч.2 КК України, він визнав себе винуватим повністю і щиро кається, активно сприяв органу досудового слідства в розкритті та розслідуванні цього злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, а отже підпадає під дію ст. 48 цього Кодексу, давав правдиві показання в цій справі, раніше не судимий, за місцем проживання і роботи характеризується позитивно, шкоду, заподіяну злочином, усунув, після вчинення вказаного злочину уклав трудові договори з найманими працівниками відповідно до вимог чинного законодавства, а тому вважає, що на даний час вчинене ним діяння внаслідок зміни обстановки втратило характер суспільно-небезпечного і він також перестав бути суспільно-небезпечною особою.

Перевіривши та дослідивши матеріали справи, вислухавши думку прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання підсудного, суд вважає, що клопотання ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 48 КК України особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде встановлено, що на час розслідування або розгляду справи в суді внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

Як видно з вимог закону, звільнення підсудного від кримінальної відповідальності у звязку із зміною обстановки можливе лише в тому випадку, якщо після вчинення ним злочину обстановка змінилася таким чином, що вчинене діяння вже не є суспільно небезпечним, або ж підсудного можна визнати таким, що перестав бути суспільно небезпечним, у разі, коли він сам або обстановка навколо нього зазнала таких змін, що унеможливлюють вчинення ним нового злочину.

З трудових книжок потерпілих вбачається, що в них не відображено їх роботу в підсудного як приватного підприємця протягом зазначеного вище періоду.

Підсудний ОСОБА_1 і надалі продовжує займатися підприємницькою діяльністю та відповідно має право наймати працівників на роботу, а тому вважати, що обстановка змінилася настільки, що вчинене діяння втратило суспільну небезпечність або підсудний перестав бути суспільно небезпечною особою, суд не вбачає підстав.

Названі підсудним у клопотанні обставини в його обґрунтування самі по собі не можуть бути доказами зміни обстановки, а лише можуть бути визнані такими, що помякшують покарання підсудного, при призначенні такого у випадку доведеності його винуватості в інкримінованих йому діяннях.

На підставі ст. 48 КК України, керуючись ст. 317 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання підсудного ОСОБА_1 Юрієвича про його звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 172 ч.2 КК України, в звязку із зміною обстановки, та закриття кримінальної справи відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: