Справа № 567/5/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.01.2016 рокум. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши в підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, тимчасово непрацюючої, одруженої, із середньою освітою, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України,-

встановив :

ОСОБА_5 17.12.2015р. близько 09:30 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів, перебуваючи в магазині «Малятко», що знаходиться в АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, вважаючи,що робить це непомітно, знявши з вішаків та сховавши в свій пакет, викрала дитячі речі, а саме: дві дитячі кофтинки вартістю 195 грн. кожна, одну дитячу кофтинку вартістю 200 грн., одні дитячі лосини вартістю 163 грн., одні дитячі лосини вартістю 175 грн., а всього на загальну суму 928 грн., які належали власниці магазину ОСОБА_6 . Таким чином, ОСОБА_5 виконала всі необхідні дії для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, так як під час вчинення вказаних дій остання була затримана працівниками магазину.
Вказані дії органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна.

В ході досудового розслідування 28.12.2015 року між потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченою ОСОБА_5 було досягнуто угоди про примирення, в якій зазначено формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України, істотні для кримінального провадження обставини та узгоджене покарання, яке повинна понести обвинувачена.
Згідно умов вказаної угоди обвинувачена ОСОБА_5 визнала свою вину у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України в обсязі підозри у судовому провадженні.
Сторони угоди за взаємною згодою визначили вид та міру покарання, яке повинна понести обвинувачена у разі затвердження такої угоди за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України у виді 80 годин громадських робіт.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Прокурор в судовому засіданні не заперечила проти затвердження угоди про примирення, вважаючи, що при укладенні угоди про примирення дотримані вимоги КК України та КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_5 , підтримавши угоду, повністю визнала свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, підтвердила фактичні обставини справи та пояснила, що розуміє права, надані їй законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватою, вид покарання, який буде застосовано до неї у разі затвердження угоди судом та просить затвердити угоду.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала угоду про примирення із обвинуваченою, просила її затвердити та пояснила, що укладення угоди є добровільним, на неї не чинився будь-який тиск чи примус при її підписанні. Наслідки затвердження угоди їй зрозумілі.

Суд, розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.

Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно із ч.3 ст.469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Покарання, узгоджене сторонами угоди, відповідає санкції, яка передбачена ч.1 ст.185 КК України та загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Судом, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Водночас судом з`ясовано, що сторони угоди повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про примирення, характер обвинувачення, цілком розуміють свої права, визначені ч. 5 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.

Підстав для відмови в її затвердженні, передбачених ч.7 ст.474 КПК України судом не встановлено.
Враховуючи викладене, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, суд в підготовчому судовому засіданні визнав доведеним, що ОСОБА_5 вчинила злочин передбачений ч.2 ст.15, ч.1 ст. 185 КК України, та оскільки умови угоди відповідають вимогам КПК України, КК України, враховуючи доводи сторін кримінального провадження, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для затвердження угоди про примирення та призначення обвинуваченій узгодженого сторонами угоди про примирення покарання.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до вимог п.5 ч.9 ст. 100 КПК України, згідно якої при вирішенні питання про долю речових доказів майно, яке було об`єктом кримінального правопорушення, повертається законному володільцю. Оскільки речові докази під час досудового розслідування були передані на зберігання потерпілій, то їх слід вважати повернутими законному володільцю.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України суд, -

засудив :

Затвердити угоду про примирення, укладену 28.12.2015 року між потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченою ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000517 від 17.12.2015р.

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди про примирення покарання у виді громадських робіт строком 80 (вісімдесят) годин.

Речові докази - три дитячі кофтинки та двоє лосин, після набрання вироком законної сили, вважати повернутими потерпілій.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1