Ухвала іменем україни 04 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_3,

суддів: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

секретаря судового засідання ОСОБА_4,

за участю:

прокурора ОСОБА_7,

переглянула в судовому засіданні вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 19 січня 2015 року та вирок Апеляційного суду Херсонської області від 06 квітня 2015 року за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у судовому провадженні в суді апеляційної інстанції, щодо ОСОБА_1

Вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від 19 січня 2015 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Цюрупинська Херсонської області, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 4 роки.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним та засуджено за те, що він 22 вересня 2014 року приблизно о 19.30 год. у стані алкогольного сп'яніння, знаходячись на перехресті вулиць Радянська та Тимченка в с. Раденськ Цюрупинського р-ну Херсонської обл., відкрито, повторно викрав мобільний телефон «Нокіа», чим завдав потерпілій ОСОБА_2 матеріальну шкоду на суму 900 грн.

Апеляційний суд Херсонської області скасував зазначений вирок у частині призначення покарання та постановив новий вирок від 06 квітня 2015 року, яким ОСОБА_1 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення судами вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування судових рішень. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що районний суд, розглядаючи справу, не дотримався вимог ч. 3 ст. 349 КПК і порушив право засудженого на захист. Стверджує, що дії ОСОБА_1 слід перекваліфікувати на ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК, оскільки злочин не доведено до кінця з причин, що не залежали від волі засудженого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу та просив дії засудженого перекваліфікувати на ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК та призначити покарання в межах санкції даної статті, перевіривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно зі ст. 438 КПК предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що допитаний у судовому засіданні ОСОБА_1 визнав себе винним у відкритому викраденні чужого майна і показав, що після викрадення він відразу викинув телефон, оскільки був впізнаний потерпілою та її співмешканцем, який намагався його затримати.

На підставі показань ОСОБА_1 й інших доказів у кримінальному провадженні суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості у вчиненні інкримінованого злочину та кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 186 КК.

Разом із тим кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 186 КК є неправильною, враховуючи таке.

Відповідно до ст. 186 КК грабіж (відкрите викрадення чужого майна) вважається закінченим з моменту, коли винна особа вилучила майно і отримала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення крадіжки.

Згідно з ч. 2 ст. 15 КК замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Таким чином, нормативне визначення закінченого і незакінченого злочину в поєднанні з фактичними обставинами справи дає підстави зробити висновок про те, що дії ОСОБА_1, який після викрадення майна був впізнаний потерпілою та її співмешканцем, який намагався його затримати, не мав реальної можливості скористатися чи розпорядитися цим майном, а тому його дії не утворюють складу закінченого грабежу, а мають розцінюватись як закінчений замах на грабіж і кваліфікуватися за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК.

Враховуючи наведене, судові рішення, постановлені у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_1, підлягають зміні.

При визначенні виду та розміру покарання засудженому ОСОБА_1 колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК є тяжким, обставини справи, дані про його особу, який неодноразово судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання, встановлені судом першої інстанції зі змінами, внесеними апеляційним судом.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що перевиховання, виправлення обвинуваченого неможливі без ізоляції його від суспільства та призначає покарання у мінімальних розмірах, передбачених ч. 2 ст. 186 КК, у виді позбавлення волі.

Підстав для застосування ст. 69 КК колегія суддів не вбачає.

Посилання прокурора на порушення судом першої інстанції положень ч. 3 ст. 349 КПК, що потягло порушення права засудженого на захист, є безпідставним та спростовується матеріалами справи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до ст. 412 КПК були би підставами для скасування судових рішень, не встановлено.

Керуючись статтями 433-436, 438 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 19 січня 2015 року та вирок Апеляційного суду Херсонської області від 06 квітня 2015 року щодо ОСОБА_1 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_1 з ч. 2 ст. 186 КК на ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК та призначити йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ______________________ __________________

ОСОБА_3 ОСОБА_5 ОСОБА_6