Справа № 204/1248/16-к
Провадження № 1-кс/204/226/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2016 року (16 година 30 хвилин) слідчий суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , розглянувши клопотання слідчого СВ Красногвардійського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження № 0000122 від 15 січня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
22 лютого 2016 року до суду надійшло клопотання слідчого СВ Красногвардійського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській ОСОБА_2 , погоджене прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 Дніпропетровської області № 4 ОСОБА_3 про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження № 0000122 від 15 січня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
В обґрунтування поданого клопотання слідчий зазначає, що 15.01.2016 року до чергової частини Красногвардійського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява гр. ОСОБА_4 , про те, що невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа чужим майном, яке належить заявнику. 15.01.2016 року за вказаним фактом слідчим відділенням Красногвардійського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000122 з попередньою кваліфікацією ч. 1 ст. 190 КК України та розпочато досудове розслідування. В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Брат померлої ОСОБА_4 , який проживає в с. Вільне, Новомосковського району, про смерть ОСОБА_5 дізнався в грудні 2015 року коли приїхав її провідати. В подальшому він поїхав до Ленінського обласного Бюро судово-медичної експертизи та дізнався, що не знайома йому раніше громадянка ОСОБА_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 отримала лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_5 та звернулася до Самарського відділу РАГС м. Дніпропетровська, де й отримала свідоцтво про смерть останньої. В подальшому йому стало відомо, що ОСОБА_6 заволоділа правовстановлюючими документами на квартиру, яка належить ОСОБА_5 . В подальшому, ОСОБА_7 отримав копію медичної довідки про смерть ОСОБА_5 , після чого подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та відкриття спадкової справи відповідно до діючого законодавства. Коли прийшов до квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 його зустріли двоє невідомих чоловіків, які виходили з вказаної квартири та повідомили, що вказана квартира продана 18.12.2015 року. Продавав квартиру власник 1975 р.н., який використовував при цьому свідоцтво про право власності на квартиру ОСОБА_5 , а нотаріус який посвідчив вказаний договір купівлі-продажу ОСОБА_8 . Згідно долученого до матеріалів кримінального провадження лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_2 . Квартиру ОСОБА_5 було надано керівництвом Південного машинобудівного заводу м. Дніпропетровська, так як з 1964 року протягом тривалого часу вона пропрацювала на посаді інженера на вищевказаному заводі. І в подальшому квартиру було приватизовано, та з 1988 року ОСОБА_5 було прописано у вищезазначеній квартирі. Крім того, відповідно до даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі продажу, серія та номер: 174, виданого 28.01.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , належить ОСОБА_10 .
Враховуючи те, що до завершення досудового слідства необхідно забезпечити збереження нерухомого майна: квартиру під номером АДРЕСА_3 та для недопущення будь-яких протиправних дій, щодо вищезазначеної квартири так як вона має суттєве значення для кримінального провадження та є предметом вчиненого кримінального правопорушення, виникає необхідність у накладенні арешту з обов`язковою забороною розпоряджатися та користуватися арештованим майном.
Дослідивши клопотання та матеріали додані до нього приходжу до наступних висновків.
Згідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частина 2 цієї ж статті встановлює, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати, крім випадків арешту майна для забезпечення конфіскації, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана або могла бути отримана юридичною особою.
Приписами ч. 7 ст. 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України встановлено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини четвертої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Згідно до вимог ст.172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.
Як вбачається з клопотання, слідчим в порушення вимог ст. 171 КПК України не зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу арешту майна. Крім того, слідчим у клопотанні порушується питання про зобов`язання реєстраційної служби вчинити певні дії, водночас, розгляд питання про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії не входить до повноважень слідчого судді, та може бути розглянутий у порядку адміністративного судочинства.
За приписами ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
У зв`язку із тим, що клопотання слідчого про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 КПК України, воно має бути повернуто прокурору для усунення недоліків у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, що не позбавляє слідчого після усунення недоліків в строки, передбачені ст. 172 КПК України повторно звернутися до суду з даним клопотанням.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого СВ Красногвардійського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження № 0000122 від 15 січня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України - повернути прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 для усунення недоліків в строк в сімдесят дві години.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1