Справа № 736/860/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/813/2015
Категорія - ст. 307 ч. 2 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000206 від 20 травня 2015 року за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Корюківського району ОСОБА_6 на вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 04 серпня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , не працюючої, не одруженої, громадянки України, раніше не судимої,

обвинуваченої за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

з участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

До апеляційного суду Чернігівської області надійшла апеляційна скарга прокурора прокуратури Корюківського району на вказаний вирок суду щодо ОСОБА_7 в якій прокурор просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст.307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією всього майна, що перебуває у її власності.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням на іспитовий строк, 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_7 на час іспитового строку покладені наступні обв`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи чи навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_7 залишено раніше обраний, - особисте зобов`язання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 307 грн 20 коп.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Як встановив суд першої інстанції, у вересні 2014 року ОСОБА_7 знайшла поблизу с. Хотянівка Вишгородського району Київської області рослини конопель, з яких зірвала листя та перевезла до місця свого постійного проживання: АДРЕСА_1 і вказане листя висушила, подрібнила та незаконно зберігала з метою подальшого збуту.

19 травня 2015 року обвинувачена ОСОБА_7 , без відома будь-кого, умисно, з метою збуту своєму братові ОСОБА_9 , котрий в той час знаходився в приміщенні ІТТ Корюківського РВ УМВС України в Чернігівській області, поклала коноплю до пластикового лотка з їжею, яку її мати ОСОБА_10 планувала передати ОСОБА_11

20 травня 2015 року, близько 17 години, під час огляду їжі від ОСОБА_12 , арештованому ОСОБА_11 було виявлено паперовий згорток з подрібленою речовиною світло-зеленого кольору, яку до передачі умисно, з метою збуту поклала обвинувачена ОСОБА_7 .

Згідно висновку експерта вилучена подріблена речовина рослинного походження є особливо небезпечним наркотичним засобом каннабісом, масою в перерахунку на висушену речовину 0,793гр.

Згідно з "Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів", затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770 (таблиця №1, список №1), каннабіс віднесено до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченої, вказує на неправильність застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання через його м`якість. Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно застосовані положення статей 69 та 75 КК України. Окрім того апелянт зазначає, що в діях обвинуваченої ОСОБА_7 не встановлено корисливого мотиву, а тому конфіскація майна до обвинуваченої не може бути застосована.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідача; прокурора, яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити, а вирок місцевого суду скасувати та ухвалити новий вирок з підстав викладених в апеляційній скарзі; обвинувачену ОСОБА_7 , яка просила апеляційну скаргу прокурора не задовольняти та зазначила, що з згодна з вироком місцевого суду і просила вирок суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи та кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_7 жодним із учасників судового процесу не оспорюються.

Обвинувачена ОСОБА_7 вину свою у пред`явленому їй обвинуваченні визнала повністю, у скоєному щиро розкаялась, про обставини скоєного нею кримінального правопорушення детально розповіла у суді першої інстанції про що зазначила і в засіданні апеляційного суду та підтвердила, що висновок суду відповідає фактичним обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку злочину, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних у справі доказах, належним чином оцінених та на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду, які не оскаржувались у апеляційному порядку і у апеляційній скарзі не заперечуються, як і кваліфікація її дій за ч. 2 ст. 307 КК України.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 судом вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 307 КК України, як незаконне виготовлення, придбання, перевезення, зберігання з метою збуту та збут особливо небезпечного наркотичного засобу.

Покарання має на меті не тільки покарати, а й сприяти виправленню засудженого, а також запобігти вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Що стосується доводів прокурора про м`якість призначеного обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у зв`язку з необґрунтованим застосуванням вимог ст. 69 КК України та звільненням її на підставі ст. 75 КК України від відбуття призначеного основного покарання з випробуванням, то вони є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 75 КК України рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням може бути прийнятим, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі га строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, суд, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_13 від відбуття цього покарання з випробуванням у відповідності до вимог ст. 75 КК України врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, обставини, при яких його було вчинено, невелику кількість збутої наркотичної речовини, особу обвинуваченої та її позитивну характеристику, обставини, які пом`якшують покарання засудженого, та відсутність обставин, які б обтяжували покарання.

Таким чином, покарання призначено ОСОБА_7 згідно з положеннями ст. 65 КК України з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винної та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а тому є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне подану апеляційну скаргу в частині призначеного покарання обвинуваченій ОСОБА_7 залишити без задоволення та залишення вироку суду із застосуванням ст. 75 КК України без змін, оскільки таке покарання відповідає вимогам закону і буде сприяти її виправленню та попередженню нових злочинів.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 має позитивні соціальні зв`язки та схильності, працює, але не офіційно, у вчиненому щиро кається. Враховуючи, що ОСОБА_7 щиро засуджує свої дії та запевняє в своїй законослухняності в подальшому, наркотичних засобів не вживає, факт збуту був одноразовий, а розмір збутого наркотичного засобу є незначним.

Стаття 77 КК України передбачає вичерпний перелік додаткових покарань, які можуть бути призначені у разі звільнення засудженого від основного покарання з випробуванням, серед яких конфіскація майна відсутня.

Якщо додаткове покарання у виді конфіскації майна за санкцією статті є обов`язковим, то у разі прийняття рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, воно не застосовується, а тому в цій частині апеляційна скарга підлягає задоволенню, а вирок суду зміні.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено істотних порушень кримінально-процесуального закону, які б потягли за собою безумовне скасування вироку суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 376,404, 405, 418, 419, 426, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Корюківського району задовольнити частково.

Вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 04 серпня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

ОСОБА_7 вважати засудженою за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання призначеного судом першої інстанції без конфіскації майна.

В решті цей же вирок щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4