Єдиний унікальний номер 219/472/15-к
Номер провадження 11-кп/775/299/2015

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015р. колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні у м. Артемівську Донецької області апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Артемівськогоміського суду Донецької області від 24.07.2015р. у кримінальному провадженні №0002919 від 13.10.2014р., яким обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.ОтказнеСоветського району, Ставропольського краю РФ, росіянина, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, раніше не судимого, інваліда третьої групи, який працює слюсарем ЦБТ ПАТ «Часовярський вогнетривкий комбінат», одруженого, який мешкає у АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у вигляді 5 (п`яти ) років позбавлення волі

за участю прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Артемівськогоміського суду Донецької області від 24.07.2015р. у кримінальному провадженні №0002919 від 13.10.2014р., ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у вигляді 5 (п`яти ) років позбавлення волі.

Зазначений вирок Артемівськогоміського суду Донецької області від 24.07.2015р., було оскаржено в апеляційному порядку захисником ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5

-вважає, що вирок є незаконним та необґрунтованим через неповноту досудового розслідування та судового провадження, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення кримінально процесуального закону;

-вказує, що ні слідчий, ні прокурор, ні суд не з`ясували, чи мав обвинувачений ОСОБА_6 можливість при його зрості в 160см та після перенесення операції обох ніг підняти ногу на невстановлену слідчим висоту, щоб ударити ногою в обличчя потерпілого ОСОБА_11 зростом в 178 см, який сидів на лавці;

-зазначає, що слідчим не було встановлено, які захворювання правого ока мав потерпілий до 12.10.2014р., та не перевірив це шляхом витребування амбулаторної картки потерпілого з поліклініки за місцем проживання, оскільки зі слів свідка ОСОБА_12 потерпілий мав захворювання серця та виразку шлунку, про що той підтвердив в суді;

-вказує, що судом було відмовлено у клопотанні захисника до потерпілого ОСОБА_11

відтворити в залі судового засідання його дії та дії ОСОБА_6 під час події правопорушення;

-вказує, що судом у порушення вимог ст.ст. 9,17, 20-22, 93, 94 КПК України, ст.6 Європейської конвенції з прав людини, відмовлено у клопотанні захисту про допит свідка ОСОБА_13 з тієї підстави, що вона не була очевидцем вчинення злочину;

-зазначає, що слідчим не були з`ясовані у потерпілого всі обставини, що підлягають доказуванню;

-зазначає, що потерпілий дав суду завідомо неправдиві пояснення відносно того скільки разів його вдарив кулаком обвинувачений ОСОБА_6 , про обставини нанесення йому удару ногою обвинуваченим ОСОБА_6 в обличчя, які різняться від його показів на досудовому розслідуванні та показань свідка ОСОБА_12 на досудовому розслідуванні;

-вказує, що потерпілий після його побиття не лікувався у лікаря-окуліста, що призвело до таких шкідливих для нього наслідків; потерпілий не надав ніяких документів до якого лікаря він звернувся з приводу операції правого ока, про призначення йому ліків для лікування та їх придбання, також потерпілий не звертався до обвинуваченого за наданням йому матеріальної допомоги;

-вважає, що слідчим в порушення вимог ст.9 КПК України під час досудового розслідування, та судом в порушення вимог п.2 ч.1 ст. 91 КПК України не було встановлено та не надано оцінки, чи міг потерпілий відновити зір правого ока;

-вказує, що свідок ОСОБА_12 не зміг пояснити в судовому засіданні, якою частиною взутої ноги обвинувачений ОСОБА_6 вдарив потерпілого ОСОБА_11 ;

-зазначає, що потерпілий ОСОБА_11 не обґрунтував належним чином цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 ;

-зазначає, що потерпілий ОСОБА_11 при першому допиті дав завідомо неправдиві пояснення відносно дії обвинуваченого ОСОБА_6 , які на його думку, не знайшли підтвердження при допиті свідків та у висновках судово-медичних експертиз відносно тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_11 , чому в порушення вимог ст.ст. 9, 94, 96, 104 КПК України не дав належної оцінки слідчий, прокурор, суд;

-вказує, що слідчий в порушення вимог ст.ст. 9, 94, 104 КПК України не з`ясував у потерпілого ОСОБА_11 під час його другого допиту причини суттєвих змін його пояснень від пояснень при його першому допиті 13.10.2014р., які на його думку не узгоджуються з поясненнями свідків та висновками судово-медичних експертиз;

-зазначає, що слідчий не з`ясував у потерпілого обставини, при яких обвинувачений ОСОБА_6 наніс йому удар ногою в обличчя;

-вказує, що слідчий в порушення вимог ст.ст. 9,92, 94,96, 104 КПК України не з`ясував у потерпілого під час його третього допиту, чому покази відносно дії обвинуваченого ОСОБА_6 , суттєво різняться від показів, які він дав вперше 13.10.2015р. та вдруге 22.10.2015р.

-зазначає, що й при третьому допиті слідчий не з`ясував у потерпілого ОСОБА_11 всі обставини справи щодо нанесення йому обвинуваченим ОСОБА_6 тілесних ушкоджень;

-вважає, що поясненнями свідка ОСОБА_12 підтверджується необґрунтованість цивільного позову потерпілого до ОСОБА_6 ; пояснення свідка ОСОБА_12 в судовому засіданні про те, що обвинувачений ОСОБА_6 , вдарив потерпілого ногою, коли той сидів на лавці, суперечать його його поясненням на першому допиті при досудовому розслідуванні;

-вказує, що прокурор в порушення вимог ст.ст. 9, 94, 96 КПК України не задавав питань свідку ОСОБА_12 щодо невідповідності його показів в суді показам, які він дав на стадії досудового розслідування;

-вказує, що спосіб життя потерпілого ОСОБА_11 після його побиття не змінився; та він нічого не казав з приводу гостроти зору на обидва ока;

-вказує, що слідчий у порушення вимог ст.ст. 9, 92, 94, 96, 104 КПК України не з`ясував у свідка ОСОБА_12 під час допиту всі обставини заподіяння обвинуваченим ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень;

-зазначає, що порушення вимог ст.94 КПК України слідчий, прокурор, суд не дали належної оцінки поясненням свідка ОСОБА_14 про те, що обвинувачений ОСОБА_6 вдарив потерпілого ОСОБА_11 взутою ногою з правого боку в обличчя, коли той нахилився вперед та тримався за обличчя;

-зазначає, що потерпілий ОСОБА_11 , на відміну від обвинуваченого ОСОБА_6 постійно змінював покази при кожному допиті щодо обставин його побиття, що підтверджує той факт, що він під час досудового розслідування та в суді давав завідомо не правдиві пояснення щодо фактичних обставин справи;

-вказує, що суд при ухваленні вироку належним чином не оцінив пояснення свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , висновки судово-медичних експертиз №480 від 15.10.2015р., та №27-м від 21.01.2015р., протоколи слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_12 та не звернув уваги на суперечності у поясненнях потерпілого, свідків, обвинуваченого про обставини вчиненого злочину та на зміст записів про стан зору правого ока потерпілого у висновках судово-медичних експертиз;

-вважає, що висновок суду про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 моральної шкоди у зазначеному у вироку суду розмірі, не відповідає дійсності, оскільки потерпілий не обґрунтував позов відповідними доказами, та слідчим не встановлено, які наявні тілесні ушкодження мав би потерпілий ОСОБА_11 , якби він пройшов призначене йому лікарем-окулістом лікування.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі, прохали скасувати вирок та призначити новий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_6 в суді першої інстанції, прокурора ОСОБА_8 яка вважала вирок законним та обґрунтованим, прохала залишити його без змін, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 , належить відмовити за таких підстав.

Апеляційним розглядом справи встановлено, що вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24.07.2015р. обвинувачений ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він 12.10.2014р. приблизно о 16.30 год. знаходячись поблизу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, на ґрунті виниклих неприязних відносин, з мотивів помсти, з метою спричинення тілесних ушкоджень, підійшов до потерпілого ОСОБА_11 , який сидів на лавці та кулаком правої руки наніс потерпілому ОСОБА_11 один удар в область носа, потім кулаком лівої руки наніс один удар потерпілому ОСОБА_11 в область правого ока та правою ногою один удар в область правого ока, заподіявши потерпілому ОСОБА_11 синці на чолі, навколо правого ока, на спинці носа, струс головного мозку, контузію, тотальну гіфему, гемофтальм правого ока, які спричинили повну втрату зору на праве око, і які потягли за собою стійку втрату працездатності більш 1/3, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України як умисні дії, що виразилися у спричиненні потерпілому ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили втрату функцій органу, поєднані зі стійкою втратою працездатності не менше як на одну третину.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 наголошує, що він не згодний з фактичними обставинами справи, які були встановлені судом першої інстанції, а саме захисник ОСОБА_5 , по-перше, оспорює спосіб нанесення обвинуваченим ОСОБА_6 ударів потерпілому ОСОБА_11 , розташування обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_11 в момент заподіяння тілесних ушкоджень, по-друге, наслідки нелікування, потерпілим ОСОБА_11 отриманих тілесних ушкоджень, які потягли на його думку до неправильної кваліфікації дій його підзахисного за ч.1 ст.121 КК України.

Колегія суддів вважає перераховані вище доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 необґрунтованими з наступного.

Як видно з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку судом при розгляді кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до вимог ст.ст.91, 94 КПК України були всебічно, повно та неупереджено дослідженні всі обставини кримінального провадження, оцінений кожен доказ з точки належності, допустимості, достовірності, а сукупність зідраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Так,потерпілий ОСОБА_11 показав в суді, що 12.10.2014р. приблизно о 16.40 год. він за попередньою домовленістю зустрітись із знайомим ОСОБА_12 , прийшов до магазину, де побачив ОСОБА_12 та раніше незнайомого йому обвинуваченого ОСОБА_6 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння. Між обвинуваченим ОСОБА_6 та ним виникла сварка, в ході якої обвинувачений ОСОБА_6 вскочив з лавки та наніс йому кулаком не менше двох ударів в обличчя, від чого у нього з носа пішла кров. Після чого він закрив обличчя руками та нахилився вперед, сидячі на лавці. ОСОБА_12 намагався взятиобвинуваченого ОСОБА_6 за руку, щоб зупинити його дії. Після чого обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись праворуч особисто від нього, зробив два кроки назад та з розгону, коли він відкрив обличчя, щоб дістати з кишені хусточку, щоб витерти кров, вдарив його ногою в праве око. Від цього удару він впав назад на спину та вдарився головою об ґрунтову землю, після чого йому допоміг піднятися ОСОБА_12 , який трохи його провів. Після чого він самостійно пішов додому, свідомості не втрачав, у нього дуже сильно боліло око та голова. Наступного дня він звернувся до лікаря, де йому повідомили, що йому вибили око та йому потрібна операція, від якої він відмовився за відсутності коштів. До цих подій у нього був стовідсотковий зір, ніяких травм ока не було.

Аналогічні показання потерпілий ОСОБА_11 надав й під час проведення слідчого експерименту, що підтверджується протоколом проведення цієї слідчої дії від 18.12.2014р.(а.п. 49-55 т.1).

Вказані вище показання узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_12 в судовому засіданні та при проведенні слідчого експерименту за його участю, який був єдиним безпосереднім очевидцем події кримінального правопорушення.

Так свідок ОСОБА_12 показав в суді, що обвинувачений ОСОБА_6 , є його знайомим, неприязні стосунки між ними відсутні,потерпілий ОСОБА_11 є його приятелем.12.10.2014р. він за пропозицією потерпілого ОСОБА_11 прийшов до магазину та зустрів обвинуваченого ОСОБА_6 , з яким присів на лавку. В цей час підійшов потерпілий ОСОБА_11 , щось сказав обвинуваченому ОСОБА_6 , якому це не сподобалося. В ході словесного конфлікту обвинувачений ОСОБА_6 підвівся з лавки, підійшов до сидячого поруч з ним потерпілого ОСОБА_11 та наніс йому два удари кулаками обох рук в обличчя, в область носа та очей, потерпілий ОСОБА_11 не чинив опіру. Він побачив, що употерпілого ОСОБА_11 пішла кров з носа. Він особисто підвівся з лавки та почав заспокоювати обвинуваченого ОСОБА_6 . В цей час з магазину вийшла донька обвинуваченого ОСОБА_6 , та той став відходити від лавки, але зробив кілька кроків знаходячись праворуч від потерпілого ОСОБА_11 , вдарив його правою ногою в обличчя. Від цього удару потерпілий ОСОБА_11 впав назад з лавки на ґрунтову поверхню. Він допоміг потерпілому ОСОБА_11 піднятись та провів від того місця, оскільки скаржився, що у нього болить голова та око.

Аналогічні показання свідка ОСОБА_12 надав й під час проведення слідчого експерименту за його участю, що підтверджується протоколом цієї слідчої дії від 18.12.2014р.(а.п. 42-48).

Зазначені вище показання потерпілого ОСОБА_11 свідка ОСОБА_12 про спосіб вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення узгоджується зо всіма висновками судово-медичних експертиз, проведених за цим кримінальним провадженням.

Так згідно висновку судово-медичної експертизи №392 від 10.12.2014р. употерпілого ОСОБА_11 синці на чолі, навколо правого ока, на спинці носа, струс головного мозку, контузія, тотальна гіфема, гематома правого ока, які спричинили повну втрату зору на праве око утворилися від контакту з тупим предметом, можливо в вказаний строк, і потягли за собою стійку втрату працездатності більше однієї третини відносяться до тяжких тілесних ушкоджень( а.п. 16-17)

Згідно до висновку судово-медичної експертизи №480-м від 19.12.2014р. виходячи із кількості тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_11 при огляді, мало місце не менше трьох контактів з травмуючими предметами, і які не могли утворитися від одноразового падіння на тверду поверхню (ґрунтова земля, з положення стоячі чи з положення сидячі).

Втрата зору на праве око у потерпілого ОСОБА_11 виникла внаслідок травми, на що вказує наявність синця навколо правого ока, контузії, тотальної гіфеми, гематоми правого ока. В представленій амбулаторній картці, яка була заведена з моменту травми, а саме 13.10.14р. немає даних про попередні захворювання очей, пов`язаних із втратою зору.

Показання, надані потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в ході проведення слідчого експерименту від 18.12.2014р.не суперечать механізму утворення тілесних ушкоджень (а.с. 61-62 а.к.п. 1).

Суд першої інстанції дав правильну оцінку кожному із наведених вище доказів та правильно встановив фактичні обставини справи, навівши це у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, визначивши їх об`єктивність, пов`язаними з іншими доказами по справі.

Суд першої інстанції також дав правильну оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_6 про заподіяння ним тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 в судовому засіданні та при проведенні слідчого експерименту за його участю, визнавши їх необ`єктивними, які не пов`язані з іншими доказами по справі, та спростовуються наведеною вище сукупністю доказів.

Так в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 не визнав вину у заподіянні потерпілому ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень посилаючись на те, що в ході сварки між ним та потерпілим ОСОБА_11 , коли той почав підводитися з лавки з погрозами до нього, він перший вскочив з лавки та вдарив потерпілого ОСОБА_11 в обличчя в область очей, лоба , брів кулаками правої та лівої руки, від чогопотерпілий ОСОБА_11 сів на лавку та нахилився вперед, з носа у нього пішла кров.

Ногоюпотерпілого ОСОБА_11 він не бив, останній на землю від його ударів кулаками не падав.

Аналогічні пояснення обвинувачений ОСОБА_6 надав при проведенні слідчого експерименту 18.01.2014р. (а.с. 93-99 т.1).

Згідно висновку судово-медичної експертизи №27 М від 22.01.2014р. показання, дані обвинуваченим ОСОБА_6 в ході проведення слідчого експерименту від 18.12.2014р. не суперечать механізму утворення тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_11 при огляді. Утворення даного ушкодження (контузія, тотальна гіфема, гематома прав1ого ока, які спричинили повну втрату зору на праве око) залежать від сили та точності нанесення удару.(а.с. 108-109 т.1).

Крім того, судом першої інстанції з метою з`ясування способу та механізму утворення тілесних ушкоджень употерпілого ОСОБА_11 та інших обставин вчинення кримінального правопорушення допитані свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

Свідок ОСОБА_15 , яка є донькою обвинуваченого ОСОБА_6 показала в суді, що вона бачила, що її батько обвинувачений ОСОБА_6 наніс потерпілому ОСОБА_11 один удар привою рукою в область обличчя, куди саме вона не бачила. Після цього вона підійшла до батька та відвела його до машини.

Свідок ОСОБА_16 показала в суді, що працює в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » продавцем. 12.10.2014р.приблизно о 17.00 бачила біля лавки, що знаходилася поруч з магазином обвинуваченого ОСОБА_6 ,потерпілого ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 , які голосно лаялися, але бійки вона не бачила. Через 2-3 дні до магазину зайшов потерпілий ОСОБА_11 , у якого вона бачила синці на обличчі та підбите око, він повідомив, що його побили, але при яких обставинах, не пояснив.

Таким чином, суд першої інстанції при відновленні способу вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, законно та обґрунтовано поклав у підґрунтя своїх висновків показання потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 в судовому засіданні та при проведенні слідчого експерименту за їх участю про нанесення обвинуваченим ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_11 двох ударів кулаком та одного удару ногою в область обличчя, а саме в область правого ока, а також чисельні висновки судово-медичних експертиз.

Заперечення обвинуваченим ОСОБА_6 нанесення удару ногою потерпілому ОСОБА_11 в область правого ока спростовуються вказаними вище достовірними доказами.

Показанням свідка ОСОБА_15 в тій частині, що обвинувачений ОСОБА_6 наніс потерпілому ОСОБА_11 менше одного удару рукою в обличчя, судом першої інстанції також дана відповідна критична оцінка. Свідок ОСОБА_16 показала лише про те, що між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_11 відбувся словесний конфлікт, самої бійки вона не бачила.

Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, належним чином мотивував у вироку кваліфікацію дій обвинуваченого, а саме зіставив ознаки фактично вчиненого діяння та ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК України, обґрунтувавши фактичними обставинами справи висновок про їх відповідність.

Аналіз наведених судом першої інстанції у сукупності доказів свідчить про те, що 12.10.2014р.в 16.30 год. поблизу магазина « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ПП «Меденцов» по вул. Холода, 5 в м. Часів Яр Артемівського району Донецької області обвинувачений ОСОБА_6 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, заподіяв потерпілому ОСОБА_11 кулаками рук та ногою тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило втрату функцій правого ока, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менше як на одну третину.

Обвинувачений ОСОБА_6 , вчиняючи протиправні дії відноснопотерпілого ОСОБА_11 шляхом нанесення йому чисельних ударів кулаками рук та ногою в область голови, а саме обличчя, усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачав, що може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого ОСОБА_11 та бажав настання тяжких тілесних ушкоджень.

Мотивом кримінального правопорушення є раптово виниклі у ході сварки неприязні відносини між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_11 .

Виходячи із усіх фактичних обставин справи, а саме мотивів заподіяння потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, характеру та інтенсивності дій обвинуваченого ОСОБА_6 , цілеспрямованості, силі та кількості ударів, способу їх нанесення, взаємовідносин обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_11 , його поведінки до, під час та після діяння, суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 121 КК України.

Доводи апеляційної скарги, що під час досудового провадження та розгляді справи в суді першої інстанції, не були дотримані вимоги ст.ст.8, 9, 62, 64, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 11, 23, 24 КК України, ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 17, 22, 23, 24, 42, 84, 85, 86, 91, 92, 93, 94, 95, 96, 97, 98, 99, 100, 101, 102, 110, 113, 114, 127, 128, 129, 223-225, 228, 229, 231, 237, 240-242, 350-353, 356, 361, 363, 369-374, 375 КПК України, Постанов Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992р.,№4 від 31.03.1995р., № 9 від 01.11.1996р.,№ 8 від 30.05.1997р., №7 від 24.10.2003р., ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних людини від 04.11.1950р. є необґрунтованими. Зазначені вище нормативно-правові акти були перераховані в апеляційній скарзі без наведення конкретних порушень за конкретним кримінальним провадженням.

Що стосується доводів апеляційної скарги про нез`ясування слідчим, прокурором питання, чи мав обвинувачений ОСОБА_6 фізичну можливість при його зрості в 160см, після перенесеної операції обох ніг підняти ногу на невстановлену слідчим висоту, щоб вдарити ногою в обличчя потерпілого ОСОБА_11 , зростом в 178см, який сидів на лавці, також є неспроможними. Так, як видно з матеріалів кримінального провадження з метою перевірки і уточнення способу заподіяння потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, слідчий провів три слідчих експерименти за участю обвинуваченого ОСОБА_6 ,потерпілого ОСОБА_11 , свідків шляхом відтворення дій обвинуваченого ОСОБА_6 під час події та обставин події. Під час проведення слідчих експериментів проводилося фотографування та складені відповідні фототаблиці. Після проведення цих слідчих дій були проведені судово-медичні експертизи, оскільки для з`ясування обставин можливості тим чи іншим способом заподіяння тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_11 необхідні спеціальні знання.

З аналогічних міркувань колегія суддів вважає, безпідставними доводи апеляційної скарги про відмову судом першої інстанції у задоволенні клопотання захисту показати в залі судового засідання обставини події.

Доводи апеляційної скарги про невстановлення слідчим, які захворювання ока мав потерпілий до 12.10.2014р.також не мають під собою підґрунтя, оскільки спростовуються висновками судово-медичних експертиз від 10.12.2014р. та від 19.12.2014р., за яких вбачається, що амбулаторна картка, яка була заведена з моменту травми, не містить даних про попередні захворювання очей потерпілого ОСОБА_11 пов`язаних зі втратою зору.

Доводи апеляційної скарги про відмову у задоволенні клопотання захисту про допит свідка ОСОБА_13 з тієї підстави, що вона не була очевидцем вчинення злочину, на думку колегії суддів, заслуговують уваги, проте у апеляційній скарзі відсутнє клопотання про дослідження цього доказу у суді апеляційної інстанції, та колегія суддів, розцінює це не як істотне порушення КПК України.

Доводи апеляційної скарги про невстановлення слідчим всіх обставин, які підлягають доказуванню, необґрунтовані. Орган досудового розслідування правильно встановили фактичні обставини вчиненого злочину.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що показання потерпілого та свідка ОСОБА_12 при проведенні досудового розслідування відрізняються від його показань в суді першої інстанції, їх колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки це суперечить вимогам ч.4 ст.95 КПК України, згідно якого суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отримав у порядку передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилаючись на них.

Доводи апеляційної скарги про те, що потерпілий після його побиття не лікувався у лікаря-окуліста, що призвело до таких шкідливих наслідків, не зробив відповідну операцію, що вплинуло на тяжкість тілесних ушкоджень, є безпідставними, оскільки спростовуються наявними у матеріалах кримінального провадження висновками судово-медичної експертизи від 10.12.2014р. з якого видно, що згідно відомостей з амбулаторної картки №415 на потерпілого ОСОБА_11 з 13.10.2014р.по 20.10.2014р. лікувався у окуліста. Лікування не отримав у повному обсязі. Діагноз: гіфема, гемофтальм. 24.102014р. оглянутий офтальмологом Обласної травматологічної лікарні Донецька: зір на праве око 0.

Доводи апеляційної скарги про те, що потерпілий ніякими документами не обґрунтовує поданий ним цивільний позов, також не відповідає матеріалам кримінального провадження. З вироку видно, що з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого було стягнуто моральну шкоду у розмірі 50000 грн. Судом першої інстанції стягнення саме цього розміру моральної шкоди у повній мірі обґрунтовано та детально викладено у вироку. Матеріальних збитків з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого вироком не стягувалось.

Таким чином, перевіривши вирок суду першої інстанції відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів дійшла висновку про те, що він є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а саме ухваленим згідно з нормами КК України з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого КПК України.

Зазначений вирок ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог ст.94 КПК України.

У вироку суду першої інстанції наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Істотних порушень вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, на думку колегії суддів, відсутні.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначене у межах ч.1 ст.121 Особливої частини КК України у відповідності з положеннями Загальної частини цього Кодексу, суд враховує ступінь тяжкості вчинюваного обвинуваченим ОСОБА_6 злочину, а саме, що він вчинив умисний тяжкий злочин проти здоров`я особи, що є однією з найвищих соціальних цінностей, спосіб вчинення злочину, мотиви злочину, а також особу обвинуваченого ОСОБА_6 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404, 407, 418 КК України,

УХВАЛИЛА:

Залишити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 без задоволення.

Вирок Артемівськогоміськрайонного суду Донецької області від 24.07.2015р. у кримінальному провадженні № 0002919 від 13.10.2014р. за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3