Справа № 146/1616/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" грудня 2015 р. Томашпільський районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-
ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим 10 січня 2006 року Томашпільським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців; 12 червня 2008 року Ямпільським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення вол, в силу ст. 71 КК України приєднано 6 місяців за вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 10 січня 2006 року і всього 7 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 03 лютого 2015 року за відбуттям терміну покарання на шлях виправлення не став та вчинив повторно новий корисливий злочин за таких обставин.
Так, 20 жовтня 2015 року біля 09:00 години ранку ОСОБА_4 , перебуваючи в будинку ОСОБА_5 , який розташований по АДРЕСА_1 побачив на дерев`яній скрині в кімнаті будинку мобільний телефон марки «SUMSUNG GT-E 2121EB» IMEI: НОМЕР_1 чорного кольору, вартість якого згідно висновку експерта № 2034/15-21 від 11 листопада 2015 року складає 151,90 грн, який належить ОСОБА_5 , після чого в присутності останньої, всупереч її волі, із корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном, відкрито викрав вказаний мобільний телефон та з місця злочину зник, завдавши потерпілій ОСОБА_5 матеріальної шкоди на вищезазначену суму.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
В судовому засіданні ОСОБА_4 вину в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому і вважає, як і інші учасники судового розгляду за можливе при дослідженні доказів по справі обмежитись його допитом. З`ясувавши розуміння учасниками процесу змісту обставин, які не будуть досліджуватись, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, впевнившись у добровільності та істинності їх позиції, суд вважає обсяг доказів, що підлягають дослідженню визначити допитом обвинуваченого.
По суті пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 пояснив, що 20 жовтня 2015 року він перебував у будинку свого товариша. Після вечері, в кімнаті будинку на дерев`яній скрині він помітив мобільний телефон, який взяв собі, вийшов з ним на вулицю та почав тікати. Покористувавшись один місяць викраденим мобільним телефоном він прийшов в міліцію та добровільно видав даний телефон.
Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд даного кримінального провадження у її відсутність. Претензій до обвинуваченого ні матеріального, ні морального характеру не має. При призначенні міри покарання ОСОБА_4 покладається на думку суду.
Дії ОСОБА_4 державним обвинуваченням вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.
При обрані виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, що відноситься до тяжких злочинів, обставини що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується, раніше судимий, компрометуючі матеріали відсутні, на диспансерному психіатричному та наркологічному обліку не перебуває.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановленні.
При вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обгрунтованності та індивідуалізації покарання.
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на пом`якшуючі та відсутність обтяжуючих обставин, відомостей щодо особи обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним злочину, позицію державного обвинувача та потерпілої щодо міри покарання обвинуваченому, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 не представляє підвищену суспільну небезпеку та його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, і тому йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі та одночасно звільнити його від покарання з випробуванням на підставі ст. ст. 75, 76 КК України, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, і захистом інтересів потерпілого.
Підстав для застосування запобіжних заходів, передбачених ст.ст. 176, 177 КПК України суд не вбачає.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 368, 370-374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:
Визнати винним ОСОБА_4 у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку один рік шість місяців не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язатизасудженого ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти інспекцію про зміну місця проживання,роботи або навчання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та періодично з`являтися у кримінально-виконавчу інспекцію для реєстрації.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертизи в кримінальному провадженні в сумі 369 (триста шістдесят гривень) грн.
До вступу вироку у законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Томашпільський районний суд Вінницької області.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Суддя: ОСОБА_1