У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Леона О.І.

суддів Калиняк О.М., Галапаца І.І.

з участю прокурора Максимчука А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляціями прокурора, ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2009 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Нововолинського міського суду Волинської обл. від 30 травня 2008 року ОСОБА_1 засуджений за ч.2 ст. 185, ст. 71 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі.

Адміністрація Личаківської виправної колонії № 30 ДДУПВП у Львівській області за місцем відбування засудженим покарання та спостережна комісія при Шевченківській районній адміністрації Львівської міської ради в порядку ст. 81 КК України звернулися до Шевченківського районного суду м. Львова з поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_1, мотивуючи тим, що засуджений відбув 3/4 строку покарання, режим утримання не порушує, дисциплінарних стягнень не має, довів своє виправлення.

Початок строку відбуття покарання 02 квітня 2008 року; кінець строку відбуття покарання 02 квітня 2010 року.

Постановою від 13 листопада 2009 року Шевченківський районний суд м. Львова відмовив у поданні про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання.

ОСОБА_1 з постановою суду не погодився і оскаржив її в апеляційному порядку. В апеляції засуджений просить постанову суду скасувати. Вважає, що судом були допущені істотні порушеннями матеріального та процесуального права. На думку апелянта суд порушив вимоги ст.ст. 283, 407 КПК України щодо своєчасного повідомлення про день розгляду справи; порушив ст.ст. 19, 22, 55, 59, 63 Конституції України, ст.ст. 16, 21, 22, 257, 263 КПК України, позбавивши його рівності перед законом і судом, права на захист і права представити додаткові докази; порушив ст.ст. 84, 87 КПК України щодо ведення і складання протоколу судового засідання; позбавив його права ознайомитися з протоколом судового засідання і подати зауваження; при призначенні покарання Нововолинським міським судом неправильно застосовано ст. 71 КК України; не відповідають вимогам закону мотиви суду про обов'язки засудженого.

Постанову суду в апеляційному порядку оскаржив також заступник Львівського прокурора з нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах ОСОБА_2, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції. Вважає, що постанова суду не відповідає вимогам закону. На думку апелянта, суд не врахував, що засуджений уже відбув ? строку покарання і відповідно до ст. 81 КК України може бути звільнений від відбування покарання; за час відбування покарання засуджений режиму утримання не порушував, стягнення на нього не накладалися, двічі заохочувався за суспільно-корисну працю, адміністрацією установи характеризується позитивно. Просить постанову суду скасувати й справу повернути на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про задоволення апеляцій, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляції задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно з ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.2 постанови від 26 квітня 2002 року № 3 „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

За змістом закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, є правом, а не обовязком суду.

Відмовляючи в задоволенні подання щодо ОСОБА_1, суд першої інстанції врахував особу засудженого, який шість разів притягався до кримінальної відповідальності, звільнявся від відбування покарання (на підставі акту амністії та умовно-достроково); його поведінку за весь час відбуття покарання й зробив правильний висновок про відсутність достатніх підстав вважати, що засуджений став на шлях виправлення, а отже і підстав для умовно-дострокового звільнення від покарання.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляцій, виходячи з наступного.

Твердження засудженого про порушення судом ст.ст. 19, 22, 55, 59, 63 Конституції України, вимог процесуального закону (ст.ст. 16, 21, 22, 84, 87, 257, 263, 283, 407 КПК України) є голослівними, безпідставними й такими, що зроблені без достатнього розуміння закону.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи був здійснений судом першої інстанції в порядку, визначеному КПК України; з дотриманням основних засад судочинства, закріплених у Конституції України, ст.ст. 16, 21, 22 КПК України; а також із забезпеченням прав засудженого, який брав участь у судовому засіданні та давав пояснення (при цьому жодних клопотань, в тому числі про призначення йому захисника чи витребування будь-яких доказів, засудженим заявлено не було).

При розгляді справи судом першої інстанції відповідно до ст.ст. 84, 87 КПК України вівся протокол судового засідання (а.с.7). Засуджений був ознайомлений з протоколом судового засідання і зауважень не мав (а.с.9).

Що стосується покликань ОСОБА_1 на неправильність його засудження, то суд першої інстанції, розглядаючи справу про умовно-дострокове звільнення від покарання, виходив із представлених йому матеріалів і не вправі був перевіряти законність вироків.

Колегія суддів вважає безпідставними апеляційні доводи прокурора, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та протоколу судового засідання /а.с.7/, дані про особу засудженого, застосування до останнього заохочень досліджувались в ході судового розгляду і при прийнятті остаточного рішення були враховані судом в сукупності з іншими обставинами справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду є законною та обґрунтованою й підстав для її скасування та задоволення апеляцій немає.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 367, 382 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2009 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляції прокурора та ОСОБА_1 - без задоволення.

С у д д і :

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5