№ провадження 11-кп/781/92/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.01.2016 року. м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000156 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції на ухвалу Голованівського районного суду Кіровоградської області від 26.11.2015 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 000156 стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красногірка Голованівського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, із професійною технічною освітою, не одруженого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого: 26.12.2014 року Голованівським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 304 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підстав ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю один рік, обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296, ч.2 ст.185 КК України

повернуто прокурору прокуратури Голованівського району Кіровоградської області в зв`язку з невідповідністю вимогам кримінального процесуального закону України

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:
Досудовим розслідуванням ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296, ч.2 ст. 185 КК України.

Ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області 26.11.2015 року обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0000156 щодо ОСОБА_6 повернуто прокурору прокуратури Голованівського району Кіровоградської області, в зв`язку із невідповідністю вимогам Кримінального процесуального кодексу.

Своє рішення суд мотивував тим, що в судовому засіданні встановлено, що обвинувальний акт та доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідають вимогам ст. 109, 291 КПК України.

Так, в обвинувальному акті зазначено, що у ОСОБА_6 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, виник єдиний продовжуваний намір, спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилося у зневажливому ставленні до існуючих загальновизнаних правил поведінки і моральності , байдужому ставленні до суспільних відносин, що забезпечують спокійний відпочинок громадян і дотримання поведінки в побуті, тому він, демонструючи п`яну зухвалість, на протязі 40 хвилин безпричинно, пошкодив 7 автомобілів громадян.

За таких обставин, враховуючи єдиний продовжуваний умисел обвинуваченого ОСОБА_6 , в обвинувальному акті необхідно було зазначити розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, але загальний розмір матеріальних збитків, заподіяних правопорушенням, не визначений.

Крім того, на арк. 5 та арк.6 обвинувального акта вказано лише 3 потерпілих, яким заподіяно матеріальну шкоду, потерпілий ОСОБА_10 в даному переліку відсутній, шкода в загальній сумі визначена по 6 пошкодженнях автомобілях окремо, а ОСОБА_11 двічі заподіяно шкоду на загальну суму 5370 грн., а збитки на суму 6680,60 не враховані.

Також, суттєвим недоліком обвинувального акта є його неконкретність та невизначеність щодо осіб, яким завдано матеріальну шкоду. З обвинувального акта слідує, що з 7 автомобілів, пошкоджених ОСОБА_6 , 5 перебували у власності 2-х осіб, з яких ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 є власниками на підставі свідоцтва про реєстрацію, а ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_17 «фактичні» власники.

Оскільки така форма власності законом не передбачена, а в обвинувальному акті не зазначено на якій правовій підставі вони користувалися транспортними засобами і чому саме вони визнані потерпілими, суд не зможе визначитись хто з них має право звернутися до суду з цивільним позовом і чиї вимоги, в разі ухвалення вироку, необхідно задовольняти. Крім того, під час підготовчого судового засідання, яке проводилась під головуванням судді ОСОБА_18 , до суду було подано 2 цивільні позови про відшкодування збитків на суму 38 491,20 грн. за пошкоджений автомобіль «GREAT WALL» д/н НОМЕР_1 на суму 4820 грн., який належить ОСОБА_13 , але потерпілим визнано саме ОСОБА_8 та ОСОБА_14 про відшкодування збитків на суму 5785,20 грн. за пошкоджений автомобіль «SC1022BB23D» д/н НОМЕР_2 на суму 1270 грн., який належить саме йому, але потерпілим по даному автомобілю визнаний ОСОБА_19 , тобто збитки ОСОБА_20 згідно обвинувального акта не заподіяно і підстави для визнання його цивільним позивачем відсутні. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 , не маючи детальної інформації щодо загального розміру збитків, кількості потерпілих та цивільних позивачів, не зможе належним чином підготуватися до захисту, якщо по одному і тому ж пошкодженому автомобілю позови заявлятимуть по 2 особи.
В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції просить скасувати ухвалу суду, а матеріали кримінального провадження направити на новий судовий розгляд, мотивуючи тим, що судом першої інстанції не враховано, що в обвинувальному акті викладено обставини вчинення кримінального правопорушення відносно кожного транспортного засобу, в тому числі з зазначенням розміру матеріальної шкоди, а тому твердження суду, що обвинувачений не маючи детальної інформації щодо загального розміру збитків та не зможе належним чином підготуватися до захисту є хибним. Зазначає, що під час досудового розслідування кримінального провадження, не пред`явлено жодного цивільного позову, що відображено в обвинувальному акті, тому твердження суду, щодо кількості цивільних позивачів, вже буде визначатися по мірі пред`явлення цивільних позовів у кримінальному провадження або ж у рамках цивільного судочинства відповідно до вимог Закону, а не на вказаній стадії судового розгляду. Обмеження або ж порушення права на захист обвинуваченого судом зроблено поспішно та не обґрунтовано, адже воно не виходить з оцінки фактичних обставин провадження, оцінки доказів та кваліфікації інкримінованого обвинуваченому злочину, чим грубо порушено вимоги КПК України, щодо об`єктивності та неупередженості розгляду справи. При цьому судом не наведено жодної обґрунтованої та об`єктивної підстави невідповідності КПК України реєстру матеріалів досудового розслідування.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, в режимі відеоконференції потерпілого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 , які просили залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться гласність і відкритість судового провадження.

Завданням кримінального провадження, зокрема, є те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Положеннями ч.2 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт повинен містити перелік обов`язкових відомостей.

Так, п.3 ч.2 ст.291 КПК України, на який посилається суд першої інстанції, передбачено, що обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого, а саме, прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце проживання, громадянство та п.7 ч.2 ст.291 КК України передбачає розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Водночас, колегією суддів встановлено, що в даному випадку в обвинувальному акті не зазначено чіткої, повної конкретизації складу злочину та, всупереч вимогам ч.2 ст.291 КПК України не встановлено всіх учасників кримінального правопорушення, та не визначено загальний розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Так, в обвинувальному акті зазначено, що у ОСОБА_6 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, виник єдиний продовжуваний намір, спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилося у зневажливому ставленні до існуючих загальновизнаних правил поведінки і моральності, байдужому ставленні до суспільних відносин, що забезпечують спокійний відпочинок громадян і дотримання поведінки в побуту, тому він, демонструючи п`яну зухвалість, на протязі 40 хвилин безпричинно, діючи з особливою зухвалістю, з прямим єдиним умислом пошкодив 7 автомобілів громадян.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що враховуючи єдиний продовжуваний умисел обвинуваченого ОСОБА_6 , в обвинувальному акті необхідно було зазначити розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Однак, загальний розмір матеріальних збитків, заподіяних правопорушенням, в обвинувальному акті не визначений.

Крім того, на арк.5 та арк.6 обвинувального акта вказано лише трьох потерпілих, яким заподіяно матеріальну шкоду, потерпілий ОСОБА_10 в даному переліку відсутній.

Також, в обвинувальному акті шкода в загальній сумі визначена лише по шести пошкоджених автомобілях окремо, а ОСОБА_11 двічі заподіяно шкоду на загальну суму 5370 грн., проте збитки на суму 6680,60 не враховані.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суттєвим недоліком обвинувального акта є його неконкретність та невизначеність щодо осіб, яким завдано матеріальну шкоду.

Згідно вимог ст.127 КПК України саме потерпілому відшкодовується шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Ст.128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової або моральної шкоди, має право до початку судового розгляду кримінального провадження пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Разом з тим, з обвинувального акта слідує, що з семи автомобілів, пошкоджених ОСОБА_6 , п`ять перебували у власності 2-х осіб, з яких ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 є власниками на підставі свідоцтва про реєстрацію, а ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_17 «фактичні» власники.

Оскільки така форма власності законом не передбачена, а в обвинувальному акті не зазначено, на якій правовій підставі вони користувалися транспортними засобами і чому саме вони визнані потерпілими, суд не зможе визначитись хто з них має право звернутися до суду з цивільним позовом і чиї вимоги, в разі ухвалення вироку, необхідно задовольняти.

Крім того, під час підготовчого судового засідання, яке проводилось під головуванням судді ОСОБА_18 , до суду було подано два цивільні позови: потерпілим ОСОБА_8 про відшкодування збитків на суму 38 491,20 грн., за пошкоджений автомобіль марки «GREAT WALL», д/н НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_13 , хоча згідно обвинувального акту шкода заподіяна ОСОБА_8 на суму 4820 грн., та ОСОБА_14 про відшкодування збитків на суму 5785,20 грн. за пошкоджений автомобіль Changan марки «SC1022BB23D», д/н НОМЕР_2 , який належить саме йому, але згідно обвинувального акту потерпілим по даному автомобілю визнаний ОСОБА_19 і шкода завдана йому на суму 1270 грн., тобто збитки ОСОБА_20 згідно обвинувального акта не заподіяно і підстави для визнання його цивільним позивачем відсутні.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 , не маючи детальної інформації щодо загального розміру збитків, кількості потерпілих та цивільних позивачів, не зможе належним чином підготуватися до захисту, якщо по одному і тому ж пошкодженому автомобілю позови заявлятимуть по дві особи.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Аналогічна позиція зазначена в рішенні від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскін проти Австрії».

Крім того, Європейський Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Зазначені істотні порушення норм кримінального процесуального закону неможливо усунути під час судового розгляду, оскільки вони є очевидними на стадії підготовчого провадження і потребують проведення відповідних процесуальних дій, які можуть виконати лише слідчі.

Наведене порушення є істотним, таким, що перешкоджає призначенню судового розгляду на підставі отриманого обвинувального акту та здійсненню належної визначеної КПК України процедури судового розгляду, дотримання загальних засад судочинства, передбачених ст.7 КПК України, його неможливо усунути під час підготовчого судового засідання.

За таких обставин, у підготовчому судовому засіданні встановлено, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, а тому на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору.

Таким чином, враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції залишити без задоволення, а ухвалу Голованівського районного суду Кіровоградської області від 26.11.2015 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000156 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.1 ст.296, ч.2 ст.185 КК України повернуто прокурору прокуратури Голованівського району Кіровоградської області, в зв`язку із невідповідністю вимогам Кримінального процесуального кодексу без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2