Справа № 750/5918/15-к провадження № 11-кп/795/63/2016 Категорія - ч.1 ст.286 КК України Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 січня 2016 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0005745 від 20 жовтня 2014 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 03 листопада 2015 року, про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Житомир, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України,

з участю:

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію своїх дій та доведеності вини у вчиненні кримінального правопорушення, просив вирок місцевого суду змінити та призначити йому покарання у виді штрафу. Також просив зменшити суму у відшкодування завданої моральної шкоди до 7000 гривень.

Вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від

03 листопада 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі статті 75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Відповідно до статті 76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язок: - повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця свого проживання.

Частково задоволено цивільний позов потерпілого та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 18000 гривень у відшкодування завданої моральної шкоди.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в сумі 2756 гривень 16 копійок.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що призначене місцевим судом покарання за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок суворості. Так, суд, постановляючи вирок, не в повній мірі врахував дані про його особу та обставини, які пом`якшують покарання. Крім того, вказав на необґрунтовано великий розмір морального відшкодування потерпілому.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винуватим в тому, що він 20 жовтня 2014 року о 13 годині, керуючи автомобілем марки "Ford Escort", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався у місті Чернігові по вулиці 1-го Травня зі сторони вулиці Рокосовського у напрямку вулиці Кільцева.

Рухаючись у вказаному напрямку, на перехресті вулиць 1-го Травня - Бєлова, де головна дорога змінює напрямок, ОСОБА_6 проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не зупинився перед краєм перехрещуваної проїжджої частини та не надав дорогу автомобілю "ВАЗ-2101", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі вулиці Бєлова та виконував маневр лівого повороту на вулицю 1-го Травня, в результаті чого зіткнувся з останнім.

Внаслідок зіткнення водій автомобіля "ВАЗ-2101", реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_9 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: пошкодження колатеральної зв`язки та латерального меніску лівого колінного суглобу, забою надколінка та забійної рани на шкірі передньої поверхні лівого колінного суглобу, які, згідно висновку судово-медичної експертизи №123 від 20.05.2015 року, відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад 21 добу.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_6 грубо порушив вимоги пунктів 2.3 «б», 16.3, 16.14 Правил дорожнього руху, що перебувають у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши доповідача, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, яка просила залишити вирок суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає.

Як вбачається з вироку, місцевим судом при розгляді кримінального провадження, відповідно до статті 349 КПК України, було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорювались і проти чого не заперечували учасники судового провадження.

При цьому суд з`ясував правильність розуміння обвинуваченим та іншими учасниками процесу зміст цих обставин, переконався в добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм правові наслідки такого розгляду справи.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджені дослідженими у порядку, передбаченому статтею 349 КПК України, доказами яким суд дав належну оцінку, є обґрунтованими, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

За встановлених у кримінальному провадженні фактичних обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_6 за частиною 1 статті 286 КК України, як порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, кваліфіковано місцевим судом правильно, що також не оспорюється в апеляційній скарзі.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції у відповідності до вимог статті 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його особу, матеріальний стан, наявність на утриманні малолітньої дитини, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття; відсутність обставин, що обтяжують покарання і обґрунтовано дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, із застосуванням статті 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, визначених статтею 76 КК України.

Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень

За таких обставин доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про суворість призначеного місцевим судом покарання є необґрунтованими.

За змістом статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Місцевим судом правильно встановленні фактичні обставини, що внаслідок винних дій ОСОБА_6 потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, за ознакою розладу здоров`я строком понад 21 день, а також йому були завдані душевні страждання, в зв`язку із ушкодженням здоров`я.

Вирішуючи питання про визначення розміру грошового відшкодування потерпілому немайнової шкоди, суд першої інстанції, у відповідності з вимогами статті 23 ЦК України, належним чином перевірив обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_9 , врахував глибину його душевних страждань, вимоги розумності і справедливості, дійшов правильного висновку та правильно визначив розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 18000 грн., який компенсує моральні страждання ОСОБА_9 .

Порушень кримінального процесуального та кримінального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого, на кваліфікацію його дій та необґрунтованість призначеного покарання, не вбачається.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 419, 532 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 03 листопада 2015 року, залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 03 листопада 2015 року, щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4