Провадження № 11-кп/780/1407/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 10.11.2015

УХВАЛА
Іменем України
10 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченої: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження № 0003243 за апеляційною скаргою обвинуваченої на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2015 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Серпухов Московської області, громадянку України, освіта середня спеціальна, не одружену, офіційно не працюючу, раніше судиму: 03 жовтня 2014 року Білоцерківським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнену від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки; 03 грудня 2014 року Білоцерківським міськрайонним судом за ч.1 ст. 357, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 385 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнену від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки; 10 серпня 2015 року Білоцерківським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 185, ст.ст. 71, 72 КК України до 3 років позбавлення волі, зареєстровану: АДРЕСА_1 , проживаючу: АДРЕСА_2

засуджено за ч.2 ст. 15 ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання, призначеного цим вироком і вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2015 року, остаточно призначено до відбування 3 (три) роки 3 (три ) місяці позбавлення волі; вирішене питання про речові докази,

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 09 серпня 2015 року о 09 годині ОСОБА_7 , перебуваючи в маркеті ТОВ «АТБ-маркет», що по вул. Ярмарковій, 37 а в м. Біла Церква, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що за нею ніхто не спостерігає, умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих з полиці торгівельного павільйону намагалася вчинити крадіжку майна, а саме: двох бальзамів після гоління 100 мл «Nivea» для чутливої шкіри у скляних пляшках, вартістю 71,46 грн. за кожну скляну пляшку бальзаму на загальну суму 142,92 грн. Вказане майно ОСОБА_7 поклала до своєї жіночої сумки, а також у подальшому взяла з полиці торгівельного павільйону пачку кукурудзяних пластівців. Бажаючи довести свій злочинний намір до кінця, ОСОБА_7 на касі № 6 в маркеті ТОВ «АТБ-маркет розрахувалась лише за пачку кукурудзяних пластівців. Однак, злочин не було закінчено, оскільки ОСОБА_7 при виході із супермаркету ТОВ «АТБ-маркет» була зупинена охороною вказаного супермаркету, внаслідок чого злочин не було закінчено з причини, які не залежали від її волі. Внаслідок своїх протиправних дій ОСОБА_7 намагалася спричинити ТОВ «АТБ-маркет» матеріальну шкоду на загальну суму 142,92 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачена просить застосувати до неї ст. 69 КК України. Вимоги обґрунтовує тим, що вона повністю визнає свою вину, розкаюється у вчиненому та вважає застосоване до неї покарання занадто суворим.

Заслухавши доповідача, обвинувачену, яка в дебатах та останньому слові підтримала свою апеляційну скаргу; захисника, який також підтримав апеляційну скаргу підзахисної; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої; перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд дав належну юридичну оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченої за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.185 КК України.
Відповідно до ст. 349 КПК України суд, оскільки проти цього не заперечували учасники судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, а тому колегія суддів не проводить детальний їх аналіз та, відповідно до ст. 404 КПК України, перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі обвинуваченої на застосування до неї ст.69 КК України, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, суд за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального Кодексу.

При цьому, призначення такого покарання можливе лише за наявності декількох обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні судом першої інстанції обвинуваченій покарання було враховано: ступінь тяжкості вчиненого злочину, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця, особу винної, яка характеризується за місцем реєстрації позитивно, раніше судима, злочин вчинила у період іспитового строку.

Окрім того, було взято до уваги обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів, перебування під наглядом лікаря нарколога з приводу вживання наркотичних засобів, яким було надано вірну оцінку та враховано разом із іншими обставинами провадження.

Необхідно відмітити, що застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України є правом, а не обов`язком суду.

В своєму рішенні суд першої інстанції вмотивовано відмовив в застосуванні положень вищенаведеної статті, врахувавши дані про особу обвинуваченої, зокрема, той факт, що ОСОБА_7 вчинила новий злочин під час іспитового строку, що вказує на те, що обвинувачена на шлях виправлення не стала та належних для себе висновків не зробила.

Також судом було вірно застосовано положення ст. 70 КК України, оскільки, у даному випадку, остаточне покарання має бути призначено за сукупністю злочинів із зарахуванням покарання, яке було відбуте повністю або частково за попереднім вироком суду.
Таким чином, врахувавши всі обставини кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до обвинуваченої ст. 69 КК України, як і підстав для зміни вироку суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченої - залишити без задоволення.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

С У Д Д І

____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4