Провадження №: 1-кп/752/675/14
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.10.2014 року Голосіївський районний суд м.Києва у складі :
Головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_5 28.07.2014 року приблизно о 16 годині 40 хвилин, перебував у справах в м. Києві по вулиці Столичне шосе, поблизу зупинки громадського транспорту «Цементний завод», побачив раніше не відому йому громадянку ОСОБА_4 , у якої в руках знаходилась жіноча сумка, та відчуваючи потребу у грошових коштах, вирішив відкрито викрасти чуже майно.
Після цього, обвинувачений ОСОБА_5 , підійшов до потерпілої ОСОБА_4 та схопив двома руками її сумку і силою, шляхом ривка, зробив спробу заволодіти нею, внаслідок чого, потерпіла ОСОБА_4 впала на асфальтне покриття, отримавши тілесні ушкодження. Проте, потерпіла утримувала жіночу сумку в руках. Продовжуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_5 шляхом повторного ривка, вирвав з рук ОСОБА_4 сумку вартістю 100 грн., у якій знаходився гаманець чорного кольору, вартістю 30 грн., грошові кошти на загальну суму 206 грн., мобільний телефон марки «Айфон 4» білого кольору, вартістю 4000 грн., 2 медичні диски з рентген знімками, вартістю по 100 грн. кожен, та інше майно, яке матеріальної цінності для потерпілої не представляє, а всього майна на загальну суму 4536 гривень, після чого обвинувачений ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Згідно висновку судово медичної експертизи № 2067 від 29.07.2014 року потерпілій ОСОБА_4 вказаними діями було заподіяно легкі тілесні ушкодження.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 визнається судом винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винну в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, просив суд суворо його не карати та скористався правом відмовитися від дачі показань, посилаючись на вимоги ст. 63 Конституції України.
Суд з урахуванням того, що проти не заперечували учасники судового провадження, керуючись вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасники судового провадження, яким було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає.
За таких умов, докази на підтвердження вини обвинуваченого, за погодженням з учасниками провадження, не досліджувались, за виключенням документів, які стосуються особи обвинуваченого та характеризуючих даних на нього.
При призначенні покарання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного, який раніше не судимий, не працює, не одружений, характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, без постійного місця реєстрації та проживання, частково відшкодував завдану шкоду.
Обставин, які пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про те, що перевиховання та виправлення ОСОБА_5 не можливе без ізоляції від суспільства, а тому йому необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, у вигляді позбавлення волі, вважаючи, таке покарання необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Завдана кримінальним правопорушенням потерпілій ОСОБА_4 шкода в сумі 4536 грн., була повністю відшкодована шляхом повернення викраденого майна.
Цивільний позов заявлений потерпілою ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди на суму 2000 гривень, - підлягає задоволенню в повному обсязі.
Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Міру запобіжного заходу, яка була обрана обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу необхідно залишити без змін.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд-
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_5 , обраний у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу - залишити без змін.
Термін відбування покарання засудженому слід відраховувати з моменту затримання особи, тобто з 29.07.2014 року.
Речові докази: сумку з шкіро замінного матеріалу білого кольору, гаманець чорного кольору, грошові кошти на загальну суму 187 грн., мобільний телефон марки «Айфон 4» білого кольору, сім карта мобільного оператора «Київстар», пластикові картки у кількості 5 штук, які передані на зберігання ОСОБА_4 - залишити власнику за належністю.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду міста Києва протягом 30 днів з дня проголошення через Голосіївський районний суд міста Києва.

Суддя ОСОБА_1