АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 лютого 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період з 20 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв., за виключенням випадків необхідності отримання медичної допомоги, строком до 01 квітня 2016 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Застосовуючи до підозрюваного більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, суддя вказав на існування обґрунтованої підозри, у вчиненні кримінального правопорушення, відсутність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, при цьому врахував тяжкість кримінального правопорушення, характеризуючі дані про особу підозрюваного і прийшов до висновку, що докази та обставини на які посилається прокурор у клопотанні, недостатні для застосування найбільш суворого запобіжного заходу до ОСОБА_7 .

Не погодившись з ухвалою слідчої судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вважає, що під час розгляду клопотання, судом поверхнево та не об`єктивно досліджувались обставини, що зазначались прокурором у клопотанні. Вказує на те, що причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення підтверджується вагомими доказами, зібраними в ході досудового розслідування.

В апеляційній скарзі, прокурор зазначає про наявність ризиків у даному кримінальному провадженні, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, які є його колегами та яких необхідно допитати, користуючись своїми родинними зв`язками може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, має товариські відносини із працівниками Окремих контрольно-пропускних пунктів, не здав уповноваженим органам закордонний паспорт, а тому без перешкод може виїхати за межі України.

Також зазначає, що судом при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу до підозрюваного належним чином не враховано тяжкість та характер вчиненого кримінального правопорушення, його молодий вік, стан здоров`я, те що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що свідчить про необхідність застосування до ОСОБА_7 найбільш суворого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, доводи підозрюваного та його захисника, які вважають ухвалу законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, слідчим відділом військової прокуратури Центрального регіону України, проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000082 від 27 липня 2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 368 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 18 грудня 2015 року, а також 30 січня 2016 року головний спеціаліст сектору міграційної роботи Шевченківського районного відділу Управління ДМС в м. Києві та Київській обл. ОСОБА_7 одержав неправомірну вигоду для себе від громадянина Азербайджану ОСОБА_8 , на загальну суму 100 000 грн., за оформлення документів для постійного проживання на території України

30 січня 2016 року ОСОБА_7 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

Цього ж дня ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дії з використанням наданої йому влади чи службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

01 лютого 2016 року прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_5 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотання про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, з урахуванням наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та з метою запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти вищевказаним ризикам.

01 лютого 2016 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києві відмовлено в задоволенні клопотання та застосовано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на певний період доби, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

З ухвали суду вбачається, що наведені в клопотанні прокурора підстави для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання.

При судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя посилаючись на додані до клопотання прокурора матеріали вказав на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому діяння.

Разом з тим, як правильно зазначив в ухвалі слідчий суддя, з чим погоджується і колегія суддів, що прокурором не наведено та не обґрунтовано існування обставин, які б свідчили, що застосування більш м`якої міри запобіжного заходу неможливе для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а посилання прокурора у клопотанні про те, що перебуваючи на волі підозрюваний зможе переховуватись від органів досудового розслідування та суду мають характер припущення, оскільки підозрюваний має на утриманні малолітню дитину, позитивні характеристики, постійне місце роботи, міцні соціальні зв`язки, а також враховуючи, що сама по собі ступінь тяжкості кримінального правопорушення, що інкримінується особі, не може бути безумовною підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується до раніше

не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, виключно у разі, якщо прокурором буде доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів та не зможе запобігти встановленим під час досудового розслідування ризикам.

Разом з тим, прокурором в судовому засіданні в суді першої інстанції та апеляційної інстанції не доведено, що ОСОБА_7 переховувався від органів досудового розслідування та суду, вливав на свідків чи перешкоджав кримінальному провадженню іншим. Отже, відповідно до вимог ст. 183 КПК України до ОСОБА_7 не може бути застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи викладене, як вважає колегія суддів, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про те, що у клопотанні слідчого щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно відмовити, а до підозрюваного ОСОБА_7 можливо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на певний період доби, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, в яких прокурор просить скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Суд обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178, 182, 183, 194 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , даних про його особу, застосував запобіжний захід у вигляді застави, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 184, 194, 309, 404, 405, 407, 418, 422, КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період з 20 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв., до 01 квітня 2016 року відносно ОСОБА_7 - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала Апеляційного суду м. Києва касаційному оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

_________________ ___________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Справа № 11-сс/796/508/2016 Категорія 181 КПК України
Слідчий суддя суду першої інст.: ОСОБА_9
Головуючий суддя в суді апел. інст.: ОСОБА_1