Дата документу Справа № 323/1976/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/2004/15 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 323/1976/15-к
Категорія: ст. 185 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000485, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Уссурійська Приморського краю Російської Федерації, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

встановила:
До суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою звернулась заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_8 , в якій просить вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 28.09.2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати, у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Апелянт вважає, що в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КК України, суд у мотивувальній частині вироку зазначив лише обставини, які викладені в обвинувальному акті, не сформулювавши обвинувачення, яке визнане судом доведеним із зазначенням у тому числі мотивів і форми вини кримінального правопорушення.

Також прокурор зазначив, що суд за злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, призначив покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, а при призначенні остаточного покарання на підставі ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України вказав, що застосовує принцип часткового складання покарання у виді 3 років позбавлення волі, призначеного вироком Оріхівського районного суду від 21.05.2015 року, та призначив остаточне покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, тобто суд фактично застосував не принцип часткового складання, як вказав у вироку, а принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що судом відповідно до ст. 66 КК України в якості обставини, що пом`якшує покарання, враховане щире каяття, повне визнання вини у скоєному, а обставин, що обтяжують покарання, - не встановлено, максимальний строк, який може бути призначений за ч. 2 ст. 185 КК України, є позбавлення волі на строк 5 років, за таких умов та з урахуванням положень ст. 69-1 КК України, судом за ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_7 могло бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше ніж 3 роки 4 місяці, тобто суд не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарання у виді 3 років позбавлення волі, призначеного вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 21.05.2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язку, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтись на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 184 грн. 14 коп.

Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

У вироку також зазначено, що ОСОБА_7 раніше судимий:

- 21.05.2015 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням строком 1 рік.

Як вказано у вироку суду, згідно обвинувального акту у кримінального провадженні, 22 квітня 2015 року, близько 13.00 години, ОСОБА_7 , діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись на території двору будинку АДРЕСА_2 , за місцем мешкання ОСОБА_9 , скориставшись відсутністю власника кутової шліфувальної машинки марки «Буран», умисно, таємно, повторно, із корисливих мотивів, взяв у руки кутову шліфувальну машинку марки «Буран», вартістю 350,10 грн., яка лежала на столі біля приміщення літньої кухні, та належить ОСОБА_9 , після чого покинув територію двору вищевказаного будинку та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурора, який підтримав скаргу прокурора, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.
Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене щодо кримінального провадження компетентним судом, за умови правильного застосування кримінального закону і дотримання вимог кримінального процесуального закону. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст. 94 КПК України, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з вимогами ст. 374 ч. 3 п.2 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані не були, оскільки в обвинувальному вироку суд лише зазначив обставини, які викладені в обвинувальному акті та не сформулював обвинувачення, яке визнав доведеним щодо ОСОБА_7 , із зазначенням у тому числі мотивів і форми вини кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин вирок суду підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду провадження у тому ж суді першої інстанції.

При цьому колегія суддів звертає увагу про порушення судом закону про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів та не врахуванні при призначенні ОСОБА_7 покарання, положень ст. 69-1 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 28 вересня 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у тому ж суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4