Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_7,
суддів ОСОБА_8, ОСОБА_9,
розглянувши у м. Києві 22 вересня 2015 року касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_10 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 10 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 10 червня 2015 року,

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, неодноразово судимого, останнього разу - за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 грудня 2010 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 29 червня 2014 року приблизно об 11.00 год. біля будинку №21 по вул. Броварній у м. Тернополі повторно відкрито викрав (зірвав з шиї) у ОСОБА_6 золотий ланцюжок з хрестиком загальною вартістю 4370 грн, завдавши останній матеріальної шкоди на вказану суму.

Захисник у касаційній скарзі ставить вимогу про зміну оскаржуваних судових рішень шляхом застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України. Посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що необхідно відмовити у відкритті провадження за скаргою, оскільки з наведених документів убачається, що підстави для задоволення скарги відсутні.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи захисника про невідповідність призначеного ОСОБА_4 покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, а також щодо необхідності застосування до нього судом положень ст. 69 КК України колегія суддів вважає безпідставними.

При призначенні ОСОБА_4 покарання суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_4, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох малолітніх дітей та матір пенсійного віку, стан його здоров'я, а саме те, що він хворіє на гепатит С, а також суд взяв до уваги повне визнання вини, що визнав обставиною, яка пом'якшує покарання, та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

На підставі цих даних суд першої інстанції призначив ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Аналогічні доводи щодо суворості призначеного ОСОБА_4 покарання та необхідності застосування до нього положень ст. 69 КК України були наведені в апеляційній скарзі захисника та перевірялися судом апеляційної інстанції, який визнав їх безпідставними.

При цьому, свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає. Отже, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

З огляду на наведене та з урахуванням мети покарання, що несе в собі, крім кари, ще й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання є справедливим і повністю відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Підстав вважати призначене ОСОБА_4 покарання несправедливим унаслідок суворості, як на цьому наполягає захисник, а також підстав для його пом'якшення шляхом застосування положень ст. 69 КК України колегія суддів не вбачає.

Таким чином, підстави для задоволення касаційної скарги захисника відсутні.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

відмовити захиснику ОСОБА_10 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 10 червня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_4.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ОСОБА_7__________________ ОСОБА_8___________________ ОСОБА_9