У Х В А Л А
про відмову в задоволенні клопотання
Справа № 2114/8861/12

н/п 1/668/18/15

20.11.2015 року м. Херсон

Колегія суддів Суворовського районного суду міста Херсона в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретері: ОСОБА_4

за участю прокурора: ОСОБА_5

захисників: ОСОБА_6

ОСОБА_7

ОСОБА_8

підсудних: ОСОБА_9

ОСОБА_10

ОСОБА_11

під час розгляду кримінальної справи у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Херсона про обвинувачення

ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України;

ОСОБА_11 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,

- клопотання ОСОБА_11 та ОСОБА_10 щодо зміни запобіжного заходу, -

в с т а н о в и л а:
В провадженні Суворовського районного суду м. Херсона з 17.04.2015 р. знаходиться кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Підсудними ОСОБА_11 та ОСОБА_10 під час судового розгляду було заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді «взяття під варту» на «підписку про невиїзд», оскільки на їх думку обставини, які передували обранню запобіжного заходу змінились, обсяг раніше предявленого обвинувачення зменшився.

Суд, заслухавши клопотання, думку решти учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінальної справи, оцінивши наявність підстав та мотивів для зміни запобіжного заходу підсудним, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню.

21.06.2012 р. ОСОБА_11 та ОСОБА_10 були затримані за підозрою у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 115 КК України. Постановами Комсомольського районного суду м. Херсона від 27.06.2012 р. відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_10 обрано запобіжний захід у вигляді «взяття під варту» (том 4, а.с. 167, 177, 201), мотиви чого викладено в постановах.

Відповідно до ст. 274 КПК України 1960 р. під час розгляду справи суд, при наявності до того підстав, може своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо підсудного. При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен керуватись відповідними статтями глави 13 цього Кодексу.

Як роз`яснено в ч. 1 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 р. №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», під час судового розгляду подання слідчого про взяття під варту предметом дослідження є ті обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання цього запобіжного заходу (ст. 148 і ч. 1 ст. 155 КПК України 1960 р.).

Відповідно до ст. 148 КПК України 1960 р. запобіжні заходи застосовуються до підсудного з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочину діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Запобіжні заходи застосовуються за наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений, підсудний, засуджений буде намагатися ухилитися від слідства і суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 КПК України 1960 р. взяття під варту як запобіжний захід застосовується в справах про злочини, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад три роки.

Не зважаючи на зміну обсягу раніше предявленого обвинувачення, злочини, у вчиненні яких обвинувачуються підсудні відносяться як до тяжких, так і до злочинів середньої тяжкості. Вину підсудні по інкримінованих їм злочинах не визнають, мають непогашені судимості, раніше неодноразово притягувались до кримінальної відповідальності, в тому числі і за вчинення злочинів, пов`язаних з посяганням на здоров`я особи та проти власності. За місцем останнього відомого місця проживання характеризувались негативно, зловживали спиртними напоями. Посилання підсудних про наявність постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків жодного підтвердження під час судового розгляду не знайшло, а на момент затримання підсудні за зареєстрованими місцями проживання не проживали, а вели «бродяжницький спосіб життя». Належних та допустимих доказів, які б свідчили про поважність мотивів для зміни раніше обраного запобіжного заходу, окрім зменшення обсягу пред`явленого обвинувачення, судом вставновлено не було.

Матеріали кримінальної справи не містять жодних відомостей, які б могли стати гарантією виконання покладених судом обов`язків, у разі зміни раніше обраного запобіжного заходу.

Крім того, враховуючи позицію Європейського Суду з прав людини (справа «Харченко проти України» рішення від 10.02.2011 р.) питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватись в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник. Тримання під вартою може бути виправданим лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи (вказане також міститься в рішенні у справі «Лабіта проти Італії»).

А тому, враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що обставини, які існували на момент обрання запобіжного заходу, окрім тяжкості раніше інкримінованих злочинів, відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , пов`язаного з триманням під вартою, на теперішній час не змінилися.

Враховуючи наведене суд вбачає доцільність подальшого тримання підсудних під вартою.

Керуючись ст. ст. 148, 155, 273, 274 КПК України 1960 р., колегія суддів, -

у х в а л и л а:
В задоволенні клопотання підсудних ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , про зміну запобіжного заходу у вигляді «взяття під варту» на «підписку про невиїзд» відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3