справа № 462/9086/13-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 грудня 2015 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003274 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Червонограда Львівської області,українки, громадянки України, із вищою освітою, неодруженої, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої на АДРЕСА_1 , раніше судимої: 03.12.2012 року Залізничним районним судом м.Львова за ч.1 ст.190 КК України до штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, 23.01.2014 року Залізничним районним судом м.Львова за ч.2 ст.190, ч.1 ст.71 КК України на 2 роки обмеження волі і штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, звільненої від покарання у вигляді позбавлення волі на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

встановив:
ОСОБА_5 , будучи раніше судимою за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою, 13 вересня 2013 року, під приводом надання в оренду житлового приміщення на АДРЕСА_2 , уклала договір оренди цього житла з ОСОБА_6 , внаслідок чого отримала від нього кошти в сумі 3900 грн. 26 вересня 2013 року ОСОБА_5 повернула потерпілому кошти в сумі 500 грн., тим самим вводячи його в оману щодо виконання взятих на себе зобов`язань, однак в подальшому ОСОБА_7 у вказане помешкання не поселяла, коштів не повернула, на телефонні дзвінки і вимоги повернути гроші не відповідала, чим спричинила потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 3400 грн.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому їй злочині, передбаченому ч.2 ст.190 КК України, визнала повністю, не заперечила фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, та дала суду показання аналогічні фабулі обвинувачення. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд її суворо не карати.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно, доведена повністю і її дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.190 КК України.

При призначенні обвинуваченій виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , є щире каяття, оскількивона повністю визнала свою вину, виявила жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.
Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, вчиненим умисно; особу винної, яка раніше судима (матеріали кримінального провадження, арк.58), неодружена, офіційно не працевлаштована, однак підробляє, надаючи приватні уроки англійської мови, на обліку в наркологічному диспансері не перебуває (матеріали кримінального провадження, арк.65), згідно наданої характеристики за місцем проживання характеризується позитивно (матеріали кримінального провадження, арк.68), а також бере до уваги, що ОСОБА_5 , будучи потерпілою від згвалтування у 2009 році і отримавши при цьому черепно-мозкову травму, довгий час лікувалася, проходить лікування і по даний час, зокрема, в період з 29.07.2015 року до 10.09.2015 року знаходилась на стаціонарному лікуванні у Львівському обласному клінічному психоневрологічному диспансері з діагнозом посттравматичний стресовий розлад зі змішаним порушенням емоцій та поведінки (а.с. 82-92, 109-115).

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для її виправлення та попередження скоєння нею нових злочинів, у виді обмеження волі в межах санкції ч.2 ст.190 КК України.

Оскільки ОСОБА_5 вироком Залізничного районного суду м.Львова від 23.01.2014 року була засуджена за ч.2 ст.190 КК України на 2 роки обмеження волі і на підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання частково приєднано покарання, призначене вироком Залізничного районного суду м.Львова від 03.12.2012 року у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, визначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки та штраф в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (справа № 462/8133/13-к), але вчинила злочин, інкримінований в межах даного кримінального провадження, до ухвалення 23.01.2014 року вказаного вироку Залізничним районним судом м.Львова, а тому покарання слід визначити згідно з правилами, передбаченими ч.4 ст.70 КК України.
У відповідності до ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.
Згідно ч.1 ст.70 КК України при сукупності злочинів, суд призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
За таких обставин,остаточне покарання обвинуваченій слід обрати на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, враховуючи характер та співвідношення тяжкості злочинних діянь, їх наслідки, ступінь суспільної небезпечності скоєних злочинів, - шляхом часткового складання покарання за цим вироком з покаранням, визначеним попереднім вироком у виді обмеження волі.

Щодо покарання за вироком Залізничного районного суду м.Львова від 23.01.2014 року в частині стягнення штрафу, яке належало виконувати самостійно, то таке ОСОБА_5 виконано, сплачено штраф у визначеному розмірі згідно квитанції №31 від 03.11.2015 року.

Між тим, суд, приймаючи до уваги наведене, відсутність обтяжуючих обставин, наявність обставин, що пом`якшують покарання, ставлення обвинуваченої до вчиненого, вважає за можливе застосувати до ОСОБА_5 ст.75 КК України і звільнити її від відбування покарання з випробуванням, оскільки її виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю два роки, який буде оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення нею в подальшому інших злочинів. При цьому, суд вважає за необхідне покласти на обвинувачену обов`язки, передбачені п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України.

В ході судового розгляду обвинуваченій ОСОБА_5 судом 16.07.2015 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено розмір застави 24340 грн. 20.07.2015 року ОСОБА_5 звільнено з ізолятора тимчасового тримання затриманих та взятих під варту осіб Пустомитівського РВ ГУ МВС України у Львівській області у зв`язку із внесенням застави батьком обвинуваченої ОСОБА_8 .

Тому згідно з ч.4 ст.202 КПК України ОСОБА_5 вважається такою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Встановлено, що застава не була звернена в дохід держави.

З огляду на наведене, запобіжний захід у вигляді застави відносно ОСОБА_5 слід залишити без змін до вступу вироку в законну силу, а після припинення дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , тобто після вступу вироку в законну силу, повернути заставодавцю ОСОБА_5 внесену на рахунок Територіального управління державної судової адміністрації у Львівській області заставу в розмірі 24340 грн.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-375 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, і призначити їй покарання у виді обмеження волі на строк два роки три місяці.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених за цим та попереднім вироком Залізничного районного суду м.Львова від 23.01.2014 року у виді обмеження волі, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання два роки шість місяців обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю два роки.

Зобов`язати ОСОБА_5 , відповідно до ст.76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Застосований щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді застави залишити без змін до вступу вироку в законну силу.

Після вступу вироку в законну силу повернути заставодавцю ОСОБА_8 внесену на рахунок Територіального управління державної судової адміністрації у Львівській області заставу в розмірі 24340 грн.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1