Справа № 169/616/15-к Провадження №11-кп/773/56/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.3 ст. 186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 лютого 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Турійського районного суду Волинської області від 19 листопада 2015 року щодо нього,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком обвинувачений ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Мукачево Закарпатської області, житель АДРЕСА_1 , громадянин України, неодружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, не працюючий, раніше судимий:

- 03 листопада 2014 року Червоноградським міським судом Львівської області за ч.1 ст.185 КК України до 850 грн. штрафу, ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 04 червня 2015 року покарання у виді штрафу замінено на покарання у виді 50 годин громадських робіт;

засуджений:

- за ч.3 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 03 листопада 2014 року, і остаточно визначено до відбування покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 5 днів.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено попередню тримання під вартою.

Строк відбуття покарання постановлено рахувати з 19.11.2015 року.

Зараховано у строк покарання термін перебування його під вартою з 08.09.2015 по 18.11.2015.

Вироком вирішено долю судових витрат та речових доказів.

ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він, 07 вересня 2015 року, приблизно о 22:30 год., знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, з метою крадіжки чужого майна, через незамкнені вхідні двері проник до житлового будинку ОСОБА_9 , що знаходиться по АДРЕСА_2 . Перебуваючи на веранді вказаного будинку, будучи виявленим ОСОБА_9 , всупереч її волі, продовжуючи свої злочинні дії, з тумби на веранді відкрито, з корисливих спонукань викрав належні їй грошові кошти в сумі 4000 грн., чим спричинив потерпілій майнову шкоду на вказану суму.

В поданій апеляції обвинувачений просить вирок суду скасувати та направити провадження в суд першої інстанції для об`єднання з іншими епізодами.

Вказує, що судом не в повній мірі враховано його особу, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, дружини та матері, стан здоров`я, а саме те що він є інвалідом ІІІ групи. Також суд не врахував і те, що збитки потерпілій відшкодовані. Просить врахувати зазначені обставини та призначити більш м`яке покарання і звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Вислухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляції, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які апеляцію підтримали і просили вирок суду змінити, призначивши обвинуваченому більш м`яке покарання та звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, прокурора, який заперечив проти апеляції, перевіривши її доводи та матеріали провадження, апеляційний суд вважає, що апеляція до задоволення не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинних діянь та кваліфікація його дій за ч.3 ст.186 КК України відповідають встановленим судом фактичним обставинам справи та у апеляційному порядку не оскаржуються.

Згідно ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Як вбачається з вироку, судом було дотримано вказані вимоги закону. При призначенні ОСОБА_7 покарання судом враховано обставини, на які посилається апелянт у своїй апеляційній скарзі.

Так, судом першої інстанції враховано, що в обвинуваченого перебуває на утриманні неповнолітня дитина, дружина, яка є інвалідом ІІІ групи та думка потерпілої, яка просила не карати суворо обвинуваченого.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд відніс щире каяття, та відшкодування завданих збитків.

Місцевий суд у своєму вироку обґрунтовано спростував доводи апелянта про те, що він є інвалідом ІІІ групи і потребує лікування, зазначивши, що дана обставина не підтверджена доказами, а згідно виписки з акту огляду МСЕК інвалідність ОСОБА_7 встановлена до 01.10.2015.

З такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції, хоча і не вказав у своєму вироку, однак врахував і активне сприяння в розкритті злочину та відсутність тяжких наслідків, призначивши безальтернативний вид покарання позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.3 ст.186 КК України.

Водночас судом було враховано і те, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має непогашену та не зняту у встановленому порядку судимість, негативно характеризується за місцем проживання, зловживає алкогольними напоями.

Також судом першої інстанції було враховано і обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_7 : вчинення злочину щодо особи похилого віку та вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Так як злочин, за який ОСОБА_7 засуджено, він вчинив 07 вересня 2015 року, тобто після постановлення щодо нього Червоноградським міським судом Львівської області попереднього вироку від 03.11.2014 року, до повного відбуття ним покарання у виді громадських робіт, тому суд першої інстанції правомірно призначив йому остаточне покарання на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків.

При цьому суд у своєму вироку зазначив, що в даному випадку відсутні підстави для застосування щодо ОСОБА_7 ст.ст.69, 75 КК України.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов до висновку про неможливість досягнення мети покарання без ізоляції ОСОБА_7 від суспільства, а призначене покарання у виді позбавлення волі на певний строк є необхідним і достатнім для його виправлення і запобігання вчинення нових злочинів в майбутньому.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування чи зміну судового рішення, у справі не допущено.

Підстав для зміни вироку та застосування щодо ОСОБА_7 ст.ст.69, 75 КК України з мотивів, наведених в апеляції, апеляційний суд не вбачає.

В порядку ч.2 ст.404 КПК України та відповідно до вимог Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015, обвинуваченому ОСОБА_7 в строк покарання необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 08 вересня 2015 року по 25 лютого 2016 року включно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Турійського районного суду Волинської області від 19 листопада 2015 року щодо нього без зміни.

В порядку ч.2 ст.404 КПК України зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 08 вересня 2015 року по 25 лютого 2016 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:
Судді: