Справа № 152/1750/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 грудня 2015 року м. Шаргород
Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
за участі секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000318,

по обвинуваченню: ОСОБА_3 , народженого: ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Мізяківські Хутори Вінницького району Вінницької області, проживаючого у АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: 25 листопада 2009 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України (далі - КК України) до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з випробуванням та іспитовим строком на три роки та штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 8500 гривень, вирок в частині призначення штрафу виконувати самостійно; 17 вересня 2010 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки і 25 днів та штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 8500 гривень, вирок в частині призначення покарання у виді штрафу виконувати самостійно, звільнений 11 червня 2012 року на підставі постанови Піщанського районного суду Вінницької області від 1 червня 2012 року від відбування покарання у виді позбавлення волі умовно достроково на один рік чотири місяці одинадцять днів, 7 вересня 2015 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на п`ять місяців,
- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

учасники кримінального
провадження:
сторона обвинувачення:
прокурор ОСОБА_4 ,
сторона захисту:
обвинувачений ОСОБА_3 ,
захисник ОСОБА_5 ,
інші учасники:
потерпілий ОСОБА_6 ,
у с т а н о в и в:
Будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, за що була засуджена вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 7 вересня 2015 року, ОСОБА_3 , 18 серпня 2015 року біля третьої години, маючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, зайшов на територію домоволодіння ОСОБА_6 , розташованого у АДРЕСА_1 та проникши у приміщення літньої кухні, викрав звідти бувший у використанні радіоприймач НЕЕКА НК 408 вартістю 161 грн, 1 кг цукру вартістю 11 грн, дві двохлітрових банки консервованих помідор вартістю 28 грн кожна, банку кави «Нескафе» ємністю 100 грам вартістю 55 грн.
У подальшому викраденими речами ОСОБА_3 розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 283 грн.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 свою винуватість у висунутому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро розкаявся і дав показання, які за своїм змістом повністю відповідають викладеним вище обставинам вчинення ним злочину, пояснивши, що у серпні 2015 року, точної дати він не пам`ятає, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, він зайшов на територію домоволодіння ОСОБА_6 , розташованого у АДРЕСА_1 . Підійшовши до будинку потерпілого, ОСОБА_3 через вікно побачив, що ОСОБА_6 та його дружина сплять, після чого, він зайшов до приміщення літньої кухні, розташованої там, двері у яку були прикриті, проте не на замок, звідки викрав радіоприймач, цукор, дві двохлітрові банки консервованих помідор та каву «Нескафе». Про вчинене шкодує, обіцяє більше такого не вчиняти.

Ураховуючи те, що обвинувачений, прокурор та потерпілий у судовому засіданні не оспорюють усі обставини, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом установлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд провів судовий розгляд цього провадження щодо усіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших обставин у кримінальному провадженні, обмежившись лише допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу та стосуються процесуальних витрат.

Отже, суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що ОСОБА_3 своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна, тобто крадіжку, поєднану з проникненням у приміщення, вчинену повторно, а тому кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 185 КК України.

При цьому, суд не погоджується із позицією захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , висловленою у судових дебатах, про те, що оскільки приміщення літньої кухні не було зачинено і ОСОБА_3 не зламував замки, то його дії не можуть кваліфікуватися як проникнення у приміщення, а слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, без кваліфікуючої ознаки проникнення у приміщення.

Ця позиція захисника є хибною, оскільки згідно з роз`ясненнями, наданими у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» під проникненням у приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до нього будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання.
У даному випадку, обвинувачений, хоча і без подолання перешкод, проте без дозволу власника приміщення літньої кухні, вторгся у це приміщення через вхідні двері, які, як зазначив ОСОБА_3 були прикриті, і з цього приміщення викрав майно власника приміщення.
Отже, на переконання суду, зазначені дії ОСОБА_3 слід кваліфікувати як проникнення у приміщення.
Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому виду та міри покарання, приймає до уваги характер, ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться, за місцем проживання характеризується негативно, раніше неодноразово судимий.

Обставинами, пом`якшуючими покарання ОСОБА_3 , є визнання ним винуватості та його щире каяття.

Обставинами, обтяжуючими покарання ОСОБА_3 , суд вважає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.

Водночас, суд не знаходить підстав для застосування до ОСОБА_3 статей 69, 69-1 КК України, а тому: з урахуванням усіх обставин у справі, ступеня тяжкості злочину, вчиненого обвинуваченим, особи винуватого, наявності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки і шість місяців.

Окрім того, враховуючи, що ОСОБА_3 притягується до кримінальної відповідальності за злочин, вчинений до ухвалення 7 вересня 2015 року щодо нього вироку Шаргородським районним судом Вінницької області, яким він був засуджений до покарання у виді арешту строком на п`ять місяців за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України у липні 2015 року, суд вважає за необхідне на підставі статей 70, 72 КК України частково приєднати до покарання за цим вироком покарання, призначене вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 7 вересня 2015 року, перевівши дні арешту у дні позбавлення волі, виходячи із співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту.

Отже, остаточно до відбування ОСОБА_3 слід призначити покарання за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 7 вересня 2015 року у виді трьох років та семи місяців позбавлення волі.

Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

Витрати на залучення експерта слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Підстав для обрання запобіжного заходу немає.

Керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 124, 368-371, 373-376 КПК України, суд

у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки і шість місяців.

Відповідно до статей 70 та 72 КК України призначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком покарання за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 7 вересня 2015 року у виді арешту, перевівши дні арешту у дні позбавлення волі, виходячи із співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту, і до відбування ОСОБА_3 остаточно призначити покарання у виді трьох років та семи місяців позбавлення волі.

Початком відбування ОСОБА_3 покарання вважати 23 листопада 2015 року - день його затримання для відбування покарання за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 7 вересня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта під час здійснення досудового розслідування в сумі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Згідно зі статтями 392-395, 532 КПК України вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Згідно зі статтею 376 КПК України учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1