Апеляційний суд Херсонської області
Справа № 11а-827, 2010р. Головуючий у 1 інстанції Дригваль В.М.
Категорія ст166 КК України Доповідач Ковальова Н.М.
В И Р О К

Іменем України

13 липня 2010 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області у складі:

Головуючого судді Ковальової Н.М.

суддів Бугрименка В.Г., Вороненко Т.В.

з участю прокурора Литвиненка О.О.

засудженого ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу за апеляцією державного обвинувача на вирок Високопільського районного суду Херсонської області від 6 травня 2010 року щодо ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, раніше судимий 21.12.2009 р. за ч.1ст.122, ч.2 ст.146 , ст.ст.75,76 КК України на два роки позбавлення волі з іспитовим строком в два роки -

засуджений за ст. ст.166 КК України на один рік позбавлення волі, за ч.1 ст.122 КК України на один рік шість місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю злочинів, остаточно призначено покарання, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, два рики шість місяців позбавлення волі з направленням для відбування покарання до кримінально-виконавчої установи.

змінений запобіжний захід з підписки про невиїзд на тримання під вартою, та взятий під варту із залу суду.

Строк відбуття покарання відраховується з 6 травня 2010 року.

Вирішено питання щодо судових витрат.

ОСОБА_1, визнаний винним і засуджений за те, що будучи батьком неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, злісно не виконував встановлених законом обовязків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки, а саме: починаючи з 01.09.2007 р. злісно не контролював відпочинок сина, проведення ним вільного часу, не забезпечував його навчанням загальновідомим та загальноприйнятим правилам поведінки та гуртожитку, не забезпечував нормальних побутових умов для життєдіяльності сина, не забезпечував та не контролював відвідування дитиною загальноосвітньої школи. Внаслідок такого ставлення, неповнолітній ОСОБА_2 мав систематичні пропуски навчального процесу, став схильним до вживання спиртних напоїв, став вчиняти крадіжки чужого майна, та згідно висновків психолого-психіатричної експертизи від 16.02.2010р., у неповнолітнього ОСОБА_2 виявлена соціально-педагогічна запущеність, загальний рівень розвитку відповідає низькій віковій формі, що обумовлено неправильним вихованням педагогічна некомпетентність батьків, відсутність близьких емоціональних контактів, жорстокість у взаємостосунках, бездоглядність, нестаток опіки та контролю в сімї, що і потягло тяжкі наслідки в догляді за неповнолітнім.

Крім того, ОСОБА_1, 03.01.2010р., в денний час, перебуваючи у будинку №12 по вул. Радянська у смт. Високопілля Херсонської області, у ході сварки зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_2, умисно наніс останньому удари руками та ногами в область обличчя та кінцівок ніг, спричинивши середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді перелому пятої плюсневої кістки зліва.

В поданій на вирок апеляції , державний обвинувач по справі, не оспорюючи кваліфікацію вчиненого, просить вирок скасувати, та постановити новий, оскільки судом при призначенні покарання допущені порушення норм кримінального закону, та у звязку з мякістю призначеного покарання, та призначити покарання за ст.166 КК України 3 роки позбавлення волі, за ч.1 ст.122 КК України 2 роки позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, на 4 роки позбавлення волі, та на підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, призначити чотири роки шість місяців позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, висновок прокурора, який підтримав апеляцію, міркування засудженого та його останнє слово, в якому просив вирок залишити без змін, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані судом за ст.166 КК України та ч.1 ст.122 КК України, як злісне невиконання батьком встановлених законом обовязків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки, та за ч.1 ст.122 КК України, як заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя, але таке, що спричинило тривалий розлад здоровя.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_1 в частині призначеного покарання підлягає скасуванню відповідно до п. 2 ст. 378 КПК України, тобто в звязку з необхідністю застосування більш суворого покарання та порушення судом першої інстанції вимог кримінального закону.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_1 суд першої інстанції вказав, що враховує громадську небезпеку вчинених злочинів, посередню характеристику, часткове визнання вини за ст.166 КК України, та невизнання вини за ч.1ст.122 КК України, матеріальний та сімейний стан, вчинення злочину під час відбування покарання з випробуванням, але фактично не врахував тяжкість вчинених ним злочинів двох епізодів, які відносяться до категорії середньої тяжкості, те що в короткий проміжок часу після засудження вироком від 21.12.2009р. щодо свого неповнолітнього сина, знову вчиняє злочини проти нього, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого та особи, що вчинила злочин.

Крім того, призначаючи покарання ОСОБА_1 за ст.166 КК України, суд першої інстанції вийшов за межі санкції цієї статті, призначивши покарання нижче нижньої межі 1 рік позбавлення волі, та не вмотивував таке своє рішення.

Також в порушення вимог ч.1 ст.70 КК України, призначаючи покарання за сукупністю злочинів, суд фактично склав покарання призначені за ст.166 КК України 1 рік позбавлення волі та ч.1 ст.122 КК України 1 рік 6 місяців, призначивши 2 роки позбавлення волі, а у вироку зазначив, що поглинає менш суворе покарання більш суворим.

В порушення вимог ч.1 ст.71 КК України, призначаючи остаточно покарання, суд призначив не за сукупністю вироків, а за сукупністю злочинів.

Враховуючи викладене та обставини справи, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_1 покарання є мяким.

Обговорюючи питання про міру покарання ОСОБА_1, колегія суддів у відповідності зі ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, данні про особу винного, обтяжуючі та помякшуючі вину обставини, і призначає покарання необхідне і достатнє для його виправлення, яке можливе в умовах ізоляції від суспільства..

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 378, 379 КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А:

Апеляцію державного обвинувача задовольнити частково.

Вирок Високопільського районного суду Херсонської області від 6 травня 2010 року щодо ОСОБА_1 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_1 покарання:

за ст.166 КК України два роки позбавлення волі;

за ч.2 ст.122 КК України два роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначити покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком від 21.12.09 року, і остаточно призначити три роки шість місяців позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Запобіжний захід тримання під вартою залишити до набрання вироком чинності.

Зарахувати у строк відбуття покарання тримання під вартою з 6 травня 2010 року.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений і на нього внесено касаційне подання прокурором в Верховний Суд України через апеляційний суд Херсонської області в місячний строк з моменту його проголошення, а засудженими, перебуваючим під вартою, в той строк з моменту вручення копії вироку.

Головуючий:

Судді: