Справа № 192/2014/15-к
Провадження № 1-кп/192/219/15
В И Р О К
Іменем України
"29" грудня 2015 р.смт.Солоне
СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ в особі головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його законного представника ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , представника служби у справах дітей ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000744 відносно

ОСОБА_9 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Покровка Криничанського району Дніпропетровської області, мешкає у АДРЕСА_1 , зареєстрований по АДРЕСА_2 , учня 9-го класу КЗО «Сурсько-Михайлівська СЗШ», виховується у неповній сім*ї, яка перебуває у банку даних сімей, які опинилися в складних життєвих обставинах Солонянського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 186, ч.2 ст.185 КК України,

В с т а н о в и в:

06 жовтня 2015 року близько 17-ї години обвинувачений ОСОБА_4 разом з неповнолітнім ОСОБА_10 біля будинку ОСОБА_7 по АДРЕСА_3 збирали горіхи. ОСОБА_4 , побачивши на стіні будинку камеру відеоспостереження, вирішив викрасти її.

Реалізуючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_4 в присутності ОСОБА_10 , не реагуючи на зауваження останнього припинити неправомірні дії, демонтував зі стіни будинку ОСОБА_7 камеру відеоспостереження «AW-700VFIR-40(2/8-12)» серійний номер С2Н03118011, вартістю 1575 грн., тим самим відкрито заволодів нею. Викрадену камеру ОСОБА_4 поклав у пакет та приніс до себе додому.

У такий спосіб ОСОБА_4 відкрито викрав майно ОСОБА_7 на вказану суму.

07 жовтня 2015 року близько 12 години 28 хвилин ОСОБА_4 , маючи умисел на повторне викрадення чужого майна, прийшов до двору ОСОБА_7 по АДРЕСА_3 .

Реалізуючи свій умисел на крадіжку, ОСОБА_4 з будинку ОСОБА_7 за вищезазначеною адресою демонтував, тим самим таємно викрав камеру відеоспостереження «LBA-E700/3.6» серійний номер С3E02660369, вартістю 1012 грн. Викрадену камеру ОСОБА_4 приніс до себе додому та зберігав до вилучення міліцією.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину визнав повністю за обома епізодами злочинів. Пояснив, що через його неслухняну поведінку у школі класний керівник повідомила йому, що його буде направлено для навчання у школу-інтернат. Від учнів інтернату він знав, що там погано годують, тому вирішив заробити грошей на харчування викраденням майна. 6 жовтня 2015 року він викрав відеокамеру зі стіни будинку ОСОБА_7 у присутності ОСОБА_11 , який вмовляв його не красти, але він по дереву дістався відеокамери та руками зірвав її зі стіни. Наступного дня він піднявся до другої відеокамери по дерев`яній балці, що підпирала будинок ОСОБА_7 , та зірвав відеокамеру. Камери він приніс додому та мав намір їх продати, але не встиг, до нього приїхала міліція і він повернув камери.

Окрім повного визнання своєї вини, вина обвинуваченого ОСОБА_4 підтверджується й іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Потерпілий ОСОБА_7 показав суду, що у АДРЕСА_3 у нього є будинок, в якому він живе влітку, та навідує у вихідні. В один із днів жовтня 2015 року він виявив, що з будинку зникли 2 камери відеоспостереження. Він продивився диски з камер відеоспостереження, де виявив двох хлопців шкільного віку. Не бажаючи притягувати їх до кримінальної відповідальності, щоб не «псувати біографію», він пред`явив фотознімки з дисків директору місцевої школи, який впізнав хлопців: ОСОБА_12 та ОСОБА_11 та порадив йому звернутися до міліції, оскільки мати ОСОБА_4 усунулася від його виховання і не зможе забезпечити його належну поведінку та відшкодувати шкоду. Він офіційно звернувся до міліції.

Допитана у якості свідка законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 його мати ОСОБА_5 пояснила, що син протягом останнього року вийшов з-під її контролю, у нього погані стосунки з вітчимом її співмешканцем. Син пішов із дому та мешкає в сім`ї її старшої заміжньої доньки. Його поведінка покращилася, він навчається у школі, має намір здобути професію. Вона декілька місяців не зловживає спиртними напоями. Дитина не має вад фізичного чи психічного розвитку. Вона впливу на сина не має та не можу пояснити, які причини обумовили вчинення сином злочинів.
Оскільки обвинувачений свою вину визнав повністю, фактичні обставини справи сторонами кримінального провадження не оспорюються, суд, врахувавши думку сторін кримінального провадження, керуючись положеннями ч.3 ст.349 КПК України, визнає недоцільним дослідження інших доказів у справі та приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 в інкримінованих йому злочинах.

Діяння обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфікуються:

- за ч.1 ст.186 КК України: відкрите викрадення чужого майна;

- за ч.2 ст.185 КК України: таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу неповнолітнього обвинуваченого, його вік, умови життя та виховання, обставини, що пом`якшують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочини середньої тяжкості, за місцем проживання характеризуєтся задовільно, за місцем навчання незадовільно, як учень, який підтримує товариські відносини з учнями негативної спрямованості, схильний до частих пропусків занять без поважної причини, бродяжництва та крадіжок, проживає у неповній сім`ї, яка перебуває у банку даних сімей, які опинилися в складних життєвих обставинах.

Обставини, що пом`якшують покарання: повне визнання своєї вини, щире каяття, повернення викраденого, активне сприяння розкриттю злочину, скоєння злочину у неповнолітньому віці.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 не досяг 16-річного віку, йому не може бути призначене покарання у виді арешту та обмеження волі, оскільки даний вид покарання не застосовується до неповнолітніх, покарання йому повинно бути призначене у виді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст.185 та ч.1 ст.186 КК України. Обвинувачений не працює, не має самостійного доходу, тому йому не може бути призначене й покарання у виді штрафу та виправних робіт.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що покарання ОСОБА_4 необхідно призначати у виді позбавлення волі за сукупністю злочинів за правилами ч.1 ст.70 КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

З урахуванням того, що ОСОБА_4 злочини вчинив уперше, в чому щиросердно розкаюється, публічно попросив пробачення у потерпілого, під час кримінального провадження змінив свою поведінку на краще, суд уважає за можливе й доцільне звільнити ОСОБА_4 від покарання на підставі ст.ст.75, 104 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.186 та ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі:

-за ч.1 ст.186 КК України - строком на 1 (один) рік;

-за ч.2 ст.185 КК України - строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за сукупністю злочинів призначити ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі статей 75, 104 КК України ОСОБА_9 від покарання звільнити з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік 6 місяців.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 повідомляти про зміну місця проживання, навчання чи роботи кримінально-виконавчу інспекцію.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 діб з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Головуючий