Справа № 11-568/11 Головуючий у І інстанції Павлов В.Г.
Категорія - ст. 185 ч. 2 Доповідач Акуленко С. О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2011 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_1
суддів Трейтяк О.П., Козака В.І.

з участю прокурора Щербака О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 на вирок Варвинського районного суду Чернігівської області від 17 червня 2011 року.

Цим вироком

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, українець, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, вдівець, не працює, раніше судимий: 13.11.2008 року Варвинським районним судом Чернігівської області за ст.ст. 162 ч.1, 342, 75, 76 КК України до 3 років обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4,

засуджений за ст. 185 ч.1 КК України до 100 годин громадських робіт; за ст. 185 ч.2 КК України до 2 років обмеження волі.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_2 призначено покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Варвинського районного суду від 13.11.2008 року у виді 1 року 1 місяця обмеження волі і остаточно призначено ОСОБА_2 покарання у виді 3 років 1 місяця обмеження волі.

Долю речових доказів вирішено у відповідності з вимогами ст. 81 КПК України.

Як встановив суд, ОСОБА_2, будучи засудженим 13.11.2008 року за вироком Варвинського районного суду за ст.ст. 162 ч. 1, 342, 75, 76 КК України до 3 років обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, в період іспитового строку на шлях виправлення не став, а вчинив нові злочини.

14.10.2009 року, близько 07 год. 30 хв., ОСОБА_2, перебуваючи на території СТО, розташованого по вул. Панельна, 2 в м. Києві, виявив задній міст до автомобіля „ВАЗ 2106, після чого в нього виник намір на таємне викрадення чужого майна. Доводячи свій злочинний намір до кінця, ОСОБА_2, шляхом вільного доступу, таємно викрав задній міст до автомобіля „ВАЗ 2106, вартістю на момент скоєння злочину 1600 грн., що належав громадянину ОСОБА_3, після чого з місця скоєння злочину зник та викраденим розпорядився на власний розсуд.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 19.10.2009 року, близько 09 год. 30 хв., ОСОБА_2, повторно, шляхом вільного доступу, з території СТО, розташованого по вул. Панельна, 2 в м. Києві, таємно викрав металевий швелер, довжиною 4 метри, загальною вартістю 480 грн., що належав ОСОБА_3, після чого з місця скоєння злочину зник та викраденим розпорядився на власний розсуд.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_2, будучи притягнутим в якості обвинуваченого за вчинення злочинів, передбачених ч.1, ч.2 ст. 185 КК України, скоїв новий умисний злочин, а саме: 28.03.2011 року, близько 22 год., ОСОБА_2, повторно, з метою викрадення чужого майна, прибув до господарства ОСОБА_4, через відчинену вхідну хвіртку, шляхом вільного доступу, таємно викрав з двору господарства 8 шматків металевої труби, діаметром 60 мм. кожна, загальною довжиною 21 м. 20 см., вартістю 28 грн. 80 коп. за 1 метр. Всього ОСОБА_2 таємно викрав чужого майна з господарства ОСОБА_4 на суму 610 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з вироком суду, засуджений ОСОБА_2 подав апеляцію, в якій зазначає, що вирок винесений з порушенням норм чинного законодавства. Вказує, що йому пізно надали захисника. Психіатрична експертиза була призначена вже після його лікування. Всі документи по кримінальній справі, яка була порушена в м. Києві відносно нього, він підписував, нічого не розуміючи, оскільки був у шоковому стані із-за загибелі його дружини. Не визнає своєї вини по епізоду крадіжки з СТО у м. Києві. Звертає увагу, що він перебуває на обліку у лікаря-психіатра, щиро кається, частково визнає свою вину, добровільно відшкодував шкоду потерпілій ОСОБА_4 Просить вирок суду скасувати, винести нове рішення та не позбавляти його волі.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Висновок суду про доведеність вини засудженого ОСОБА_2 у вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин, встановлених судом, ґрунтується на допустимих і достатніх, ретельно досліджених в судовому засіданні доказах, детально викладених у вироку, яким суд дав належну юридичну оцінку.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_2 повністю визнав свою вину у скоєнні злочинів, які йому інкримінуються та погодився на розгляд справи в скороченому порядку, передбаченому ч. 3 ст. 299 КПК України. При цьому, ОСОБА_2 судом було розяснено, що він буде позбавлений права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини справи, дослідження яких було визнано недоцільним.

Однак після постановлення вироку засуджений подав апеляцію, в якій зазначає, що він не здійснював крадіжки з СТО в м. Києві, а раніше визнавав вину по цьому епізоду, оскільки був у шоковому стані із-за загибелі дружини.

Згідно ст. 365 КПК України апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і щодо яких відповідно до ч. 1 ст. 299 КПК України докази не досліджувались. Тому апеляція засудженого в цій частині не підлягає розгляду.

Злочинні дії засудженого ОСОБА_2, які виразились у таємному викраденні чужого майна, вчинені повторно, правильно кваліфіковані за ст.ст. 185 ч. 1, 185 ч.2 КК України.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання ОСОБА_2, суд у відповідності з вимогами ст. 65 КК України призначив його, враховуючи характер та суспільну небезпеку скоєних злочинів, обставини, що помякшують покарання, в тому числі і ті, на які посилається в апеляції засуджений та з врахуванням особи ОСОБА_2, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності та не став на шлях виправлення, скоїв новий злочин в період випробувального терміну.

Призначене засудженому ОСОБА_2 покарання у виді обмеження волі є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів і підстав для помякшення покарання колегія суддів не знаходить.

Порушень закону при розгляді справи місцевим судом, які потягли б за собою зміну чи скасування вироку, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 365, 366, 377 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Варвинського районного суду Чернігівської області від 17 червня 2011 року щодо ОСОБА_2 без змін.

СУДДІ:

ОСОБА_5 ОСОБА_1 ОСОБА_6