Справа № 725/571/13-к
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2013 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

при секретарі Верешко В.В.

за участю прокурора Калинчук М.І.

потерпілого ОСОБА_1

представника потерпілого ОСОБА_2

захисника ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернівці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000193 від 4 грудня 2012 року по обвинуваченню ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, фактично проживаючого у ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше неодноразово судимого, останній раз 1 лютого 2010 року Шевченківським судом м. Чернівці за ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 146 КК України на строк 2 роки позбавлення волі, звільненого умовно-достроково за постановою Ізяславського РС Хмельницької області на строк 3 місяці 14 днів, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 та ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового слідства з урахування винесеної 5 червня 2013 року прокурором в порядку ст.ст. 338-341 КПК України постанови про зміну обвинувачення, ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5, будучи раніше неодноразово судимим, на шлях виправлення не став, висновків для себе не зробив, 18 червня 2012 року перебуваючи за адресою: м. Чернівці, вул. Молодіївська, 24, увійшовши у довіру до громадянина ОСОБА_6 та реалізовуючи свій умисел, направлений на заволодіння чужим майном, переслідуючи корисливу мету особистого збагачення, умисно, шляхом обману та зловживання довірою під приводом придбання автомобіля з відстрочкою платежу заволодів автомобілем марки «Мерседес-Бенц 300 D», 1989 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який на праві власності належить ОСОБА_6 Після чого отримавши вищевказаний автомобіль у користування розпорядився ним на власний розсуд, а саме передав його в заставу громадянину ОСОБА_7, чим завдав громадянину ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 50 000 грн.

Вказані дії обвинуваченого органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство).

Крім того, органом досудового слідства ОСОБА_5 обвинувачувався також у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за наступних обставин.

Так, 27 червня 2012 року приблизно о 22 00 годині переслідуючи умисну корисливу мету направлену на заволодіння чужим майном, знаходячись за адресою: м. Чернівці, вул. Батуринська, повторно, відкрито, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоровя особи, заволодів мобільним телефоном «Нокія-6303» ІМЕІ 54203, вартістю 1300 грн., зі стартовим пакетом МТС № 050-188-74-80, вартістю 25 грн., на рахунку якого було 20 грн., який належить громадянину ОСОБА_6 Після чого з викраденим з місця вчинення злочину втік, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав громадянину ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 1 845 грн.

Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України як грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна, за кваліфікуючою ознакою, вчинений повторно.

Разом з тим, в ході судового розгляду справи, 11 червня 2013 року прокурором, в порядку ст. 340 КПК України винесена постанова про відмову від підтримання державного обвинувачення в частині обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Однак, потерпілий ОСОБА_6, будучи ознайомленим відповідно до вимог ч. 2 ст. 340 КПК України з правом на підтримання обвинувачення в суді, з постановою прокурора не погодився та відповідно до ч. 3 ст. 340 КПК України висловив свою згоду на підтримання обвинувачення в суді в частині обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 186 КК України. При цьому, в обґрунтування пред'явленого ОСОБА_4 обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України потерпілий посилався крім своїх показів, також на покази свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та ОСОБА_10

У судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 свою вину в заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайстві), а також у вчиненні відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоровя потерпілого, за кваліфікуючою ознакою вчинений повторно не визнав повністю, однак в силу ст. 63 Конституції України відмовився від дачі показів в судовому засіданні.

Разом з тим, не зважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України, його вина підтверджується наданими суду показами потерпілого та свідків, які узгоджуються з іншими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Так, потерпілий ОСОБА_6, будучи допитаний в судовому засіданні, суду показав, що у його володінні знаходився автомобіль «Мерседес-Бенц-124», синього кольору, 1989 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, який зареєстрований на його цивільну дружину ОСОБА_11 Вказаний автомобіль він мав намір продати під виплату з розстрочкою платежу, у звязку з чим через своїх знайомих шукав на нього покупців. В літку 2012 року малознайомий йому чоловік на імя ОСОБА_9, знайшов йому покупця на автомобіль, який хотів його придбати саме на умовах з розстрочкою платежу. 18 червня 2012 року, до нього на фірму «Еліт експрес», що по вул. Лесина, 4 у м. Чернівці приїхали раніше не знайомі чоловіки, які представились ОСОБА_5 та ОСОБА_12. Саме ОСОБА_5 повідомив йому про те, що має намір придбати у нього автомобіль під виплату та з приводу відчуження свого автомобіля він розмовляв лише з ним, інший чоловік, який приїхав разом із обвинуваченим стояв на відстані та участі в розмові не приймав. Оскільки ОСОБА_4 виявив бажання подивитися на автомобіль, який знаходився у нього вдома, вони поїхали до його помешкання, що по вул. Молодіївська, 24 у м. Чернівці. Подивившись на автомобіль, обвинувачений повідомив йому про те, що він має намір його придбати. В цей же день, у вечорі обвинувачений та чоловік на імя ОСОБА_12 повернулись та безпосередньо обвинувачений повідомив йому про те, автомобіль йому потрібен терміново для роботи, у звязку з чим, між ним та ОСОБА_5 було досягнуто домовленості, за умовами якої він надає обвинуваченому автомобіль в оренду на кілька тижнів та останній в свою чергу за автомобіль повинен сплачує по 140 грн. на день, а також кілька разів на тиждень приїжджати до нього та показувати належний йому автомобіль, а в подальшому вже буде укладена нотаріально посвідчена угода. На вказані умови ОСОБА_5 погодився та передав йому 1400 грн. як передоплату за оренду автомобіля на декілька днів, а він йому документи на автомобіль та ключі від нього, в у ОСОБА_5 в свою чергу взяв ксерокопію паспорта. Потім обвинувачений поїхав на його автомобілі і з того часу він свій автомобіль вже не бачив, а обвинувачений уникав зустрічей з ним, грошей за оренду автомобіля не сплачував, лише один через знайомого на імя ОСОБА_9 передав ще 400 грн. В подальшому він дізнався, що його автомобіль передано в заставу, у звязку з чим звернувся з відповідною заявою до правоохоронних органів в кінці червня 2012 року, однак точної дати не памятає. Крім того, суду вказав, що на даний час автомобіль йому не повернуто, де він знаходиться йому не відомо, а обвинувачений ОСОБА_13 завдану йому матеріальну шкоду в розмірі 50 000 грн. вартості автомобіля так і не відшкодував.

По факту вчинення відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України потерпілий ОСОБА_6 суду показав, що 27 червня 2012 року, у вечірній час приблизно о 21-22 годині ОСОБА_4 приїхав до нього до дому на автомобілі марки «Ауді-6», сірого кольору, номерний знак якого він не памятає, оскілки це був іноземний номер та запропонував сісти до нього в автомобіль. Сівши в автомобіль до ОСОБА_4, вони разом відїхали в бік вул. Батуринська та під час розмови останній йому повідомив про те, що його автомобіль передано ОСОБА_12 під заставу, на що він сказав, що зателефонує в міліцію та вийшов з автомобіля. Однак, ОСОБА_5 попросив його не телефонувати до міліції та вийшов слідом з автомобіля. В подальшому між ними відбувся конфлікт, в ході якого обвинувачений підійшовши до нього ззаду, обхватив його руками, навалився на нього, у звязку чим він не втримався на ногах та впав колінами на землю. Знаходячись в такому положенні, ОСОБА_4 вирвав у нього з рук телефон, після чого з його телефоном пішов до свого автомобіля, на якому поїхав в невідомому напрямку. Крім того, суду повідомив, що такими злочинними діями обвинуваченого йому завдано шкоду в розмірі 1854 грн., яка до даного часу так і не відшкодована.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14, суду показала, потерпілий ОСОБА_6 є її чоловіком. Автомобіль марки «Мерседес-Бенц-124» дійсно зареєстрований на її імя, однак ним вона не користувалась, він перебував в користуванні її чоловіка, який мав намір його продати. Також суду показала, що бачила як 18 червня 2012 року на подвіря її дому приїхав її чоловік ОСОБА_6 разом із двома раніше невідомими їй чоловіками. Вона не була присутня під час розмови між ними, знаходилась вдома і спостерігала за всім через вікно. Бачила, як незнайомі люди роздивлялись автомобіль, розмовляв з чоловіком лише один з них, а саме ОСОБА_4, інший стояв в стороні, після чого вони поїхали, однак пізніше повернулись та забрали автомобіль, при цьому вона бачила як чоловік передав підсудному ключі від нього, документи та вони поїхали. Щодо подальшого наміру оформляти в нотаріальному порядку договір купівлі-продажу автомобіля під виплату, то чоловік їй повідомив, що він спочатку хоче подивитись на людину, якій передав автомобіль та через два тижні має намір оформити все в нотаріальному порядку. Також чоловік повідомив, що між ними досягнуто домовленості, що обвинувачений має кожен день привозити за автомобіль гроші в розмірі 140 грн. В подальшому вона дізналась від чоловіка, що ОСОБА_4 взяв цей автомобіль в оренду під виплату та як їй також стало відомо зі слів її чоловіка, гроші за автомобіль йому не виплачував та автомобіль не повернув.

З приводу вчинення відносно ОСОБА_6 грабежу, свідок ОСОБА_8, суду показала що 27 червня 2012 року вона знаходилась вдома, прийшов сусід ОСОБА_15, який повідомив, що її чоловіка увезли на автомобілі, однак через кілька хвилин її чоловік повернувся, брудний, дуже наляканий та знервований, при цьому не міг розмовляти. Заспокоївшись, він повідомив, що чоловік, який взяв у нього автомобіль, передав його в залог, а також насильно відібрав у нього телефон. З приводу даного факту за допомогою до лікарні вони не звертали, а десь на наступний день звернулись із відповідною заявою в правоохоронні органи.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду показав, що на початку літа 2012 року познайомився з ОСОБА_4, який повідомив йому про те, що йому потрібні гроші, так як він має фінансову скруту, а також спитав його про те, чи невідомо йому, хто може продати автомобіль з розстрочкою платежу. Через своїх знайомих вони дізнались про ОСОБА_6, який мав намір надати належний йому автомобіль в оренду з подальшим викупом. Тому на прохання ОСОБА_4 вони поїхав разом із ним на вул. Лесіна, що у м. Чернівці, де ОСОБА_4 зустрівся з власником автомобіля. Під час спілкування обвинуваченого з ОСОБА_6 він присутній не був, стояв в стороні та розмови не чув, чи було досягнуто між ними домовленості не знає. Через деякий час ОСОБА_4 йому зателефонував та попросив зїздити разом із ним на вул. Молодіївську, щоб поглянути на автомобіль. Приїхавши на вул. Молодіївську, що у м. Чернівці, вони підійшли до будинку, де їх зустрів ОСОБА_6 З потерпілим з приводу подальших умов оренди автомобіля домовлявся обвинувачений, він стояв в стороні та спостерігав, їхньої розмови не чув. В подальшому зрозумів, що вони домовились, оскільки ОСОБА_6 передав ОСОБА_4 ключі від автомобіля та документи на нього, після чого ОСОБА_4 сів за кермо орендованого автомобіля та вони розїхались. На яких умовах ОСОБА_4 домовився з потерпілим щодо оренди автомобіля він не знає. Також суду повідомив, що через деякий час ОСОБА_4 звернувся до нього з проханням позичити кошти, однак коштів у нього не було, при цьому повідомив ОСОБА_4 про те, що у нього є знайомий ОСОБА_7, який надавав кошти в позику під залог майна. Тому, вони поїхали до м. Сторожинець до ОСОБА_7. Оскільки ОСОБА_4 його не знав, з ОСОБА_7 про позику коштів розмовляв він особисто, а обвинувачений стояв в стороні та розмови не чув. Також суду повідомив, що саме він домовився із ОСОБА_7 про те, що залишить під заставу автомобіль на 2 тижні та взяв у позику 4 000 доларів, з яких 2 000 доларів одразу ж позичив у ОСОБА_4, оскільки у нього також в той момент була фінасова сктрута. Крім того, зазначив, що позичені 2 000 доларів він повернув ОСОБА_7 на протязі трьох місяців, ще до Нового року, а також повідомив про те, що після отримання грошей ОСОБА_4 перестав виходити на зв'язок та не повертав позичених у ОСОБА_7 котів, у звязку з чим він розповів про дану ситуацію потерпілому ОСОБА_6, а саме про те, що автомобіль передано під заставу та що наміру заволодіння автомобілем шахрайським шляхом у них не було, грошові кошти вони повернуть, а також повернуть і автомобіль. Крім того, саме з розмови з ОСОБА_6І, йому стало відомо про те, що ОСОБА_4 на зв'язок з ним не виходив та автомобіль не повертає, а також не сплачує кошти за оренду автомобіля.

З приводу вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України повідомив, що про дане злочинне діяння знає зі слів потерпілого ОСОБА_6, який йому при зустрічі розповідав про конфлікт з ОСОБА_4, в ході якого він у нього чи вирвав чи розбив телефон та в подальшому зник з місця вчинення злочину.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду показав, що влітку 2012 року, точної дати не памятає, знаходячись на фірмі «Еліт Експрес», що по вул. Лесина, 4 у м. Чернівці, де на той час працював, бачив, як приблизно о 12 годині на територію фірми приїхали двоє незнайомих йому чоловіків, як пізніше йому стало відомо це були ОСОБА_4 та ОСОБА_12, які шукали ОСОБА_6 з проводу продажу останнім належного йому автомобіля. Розмову, яка відбулась між ОСОБА_6 та обвинуваченим він чув та знає, що вона стосувалась саме можливості взяття автомобіля марки «Мерседес-Бенц 300D» в оренду з подальшим викупом. З ОСОБА_6 розмовляв безпосередньо ОСОБА_4, інший чоловік стояв в стороні. Також чув, як ОСОБА_6 обвинуваченому повідомив про те, що в понеділок не хоче віддавати автомобіль. Пізніше від ОСОБА_6 він дізнався про те, що обвинувачений приїздив до нього до дому та він йому віддав автомобіль. Також суду повідомив про те, що йому не відомо на яких саме умовах потерпілим був наданий в оренду автомобіль, як і не відомо про те, з яких підстав між ОСОБА_6 та підсудним не було укладено нотаріально посвідченого договору. Також зі слів ОСОБА_6 йому стало відомо про те, що обвинувачений гроші за автомобіль йому не сплачує, а також не повертає автомобіль. При цьому вказав, що на прохання ОСОБА_6 телефонував ОСОБА_16 та казав йому, щоб він приїхав до ОСОБА_6, показав автомобіль, а також сплатив йому гроші, на що останній пообіцяв приїхати.

Крім того, свідок ОСОБА_10, будучи допитаний в судовому засіданні з приводу вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України суду повідомив, що він особисто не був присутній при зустрічі ОСОБА_6 із обвинуваченим 27 червня 2012 року, проте від потерпілого йому стало відомо, що ОСОБА_6 приїзд жав до нього до дому на іншому автомобілі та казав, що його автомобіль передано в заставу. Також ОСОБА_6 йому розповідав, що під час розмови з ОСОБА_17, у них виник конфлікт, в ході якого останній забрав у нього телефон.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15, суду повідомив, що він проживає по сусідству з ОСОБА_6 за адресою м. Чернівці, вул. Молодіївська, 24 та зі слів потерпілого ОСОБА_6 йому було відомо, що ОСОБА_4 взяв у нього автомобіль під приводом його купівлі з розстрочкою платежу, однак досягнуту між ними домовленість не виконував та не здійснював сплати коштів за оренду автомобіля, автомобіль не повернув, а також ухиляється від зустрічей з потерпілим. Щодо заволодіння ОСОБА_4 телефоном ОСОБА_6 суду показав, що приблизно о 22 годині до нього приходив ОСОБА_6 та розповідав йому про те, що до нього повинен приїхати чоловік, який взяв у нього в оренду під виплату автомобіль та вони разом його чекали. Через кілька хвилин приїхав автомобіль сірого кольору, марку якого він не памятає, на іноземних номерах, двері якого відчинились і водій запропонував ОСОБА_6 сісти в автомобіль. Після того, ОСОБА_6 присів в автомобіль та вони відїхали. Через кілька хвилин ОСОБА_18 повернувся, при цьому був у дуже схвильованому стані, з подряпаними колінами та у брудному одязі, а після того, як заспокоївся, повідомив, що у нього силою забрали мобільний телефон. Пізніше , вони ходили та шукали телефон, однак так його і не знайшли.

Таким чином, суд вважає, що показання потерпілого та свідків, надані в судовому засіданні не зважаючи на існування неточностей та деяких суперечностей, узгоджуються з іншими матеріалами справи та є допустимими доказами.

Крім того, вина підсудного ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України підтверджується також наступними дослідженими та проаналізованими судом письмовими доказами, зокрема:

· протоколом усної заяви (повідомлення) про злочин ОСОБА_6 від 28 червня 2012 року (а.с. 39);

· ксерокопією державного технічного огляду автомобіля НОМЕР_3 ( а.с. 64);

· матеріалами виконання доручення про проведення слідчих (розшукових) дій від 10 грудня 2012 року, зі змісту яких убачається, що в ході допиту громадянина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, жителя ІНФОРМАЦІЯ_6, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_7 встановлено, автомобіль «Мерседас-Бенц 300D» був ним проданий на ринку в м. Івано-Франківську за 5000 доларів США близько двох місяців назад, так як громадянин ОСОБА_12 у визначений термін гроші, які отримав під заставу вищевказаного автомобіля йому не повернув ( а.с. 187);

· довідкою УДАІ УМВС України в Чернівецькій області від 9 серпня 2012 року № 8/2907, зі змісту якої убачається, що згідно облікових даних УДАІ УМВС України в Чернівецькій області станом на 8 серпня 2012 року за громадянкою ОСОБА_14, мешканкою м. Чернівці, вул. Молодіївська, 24 зареєстровано транспортний засіб марки «Мерседесс-Бенц 300 D», 1989 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 (а.с 189).

Так, згідно із положеннями ст. 190 КК України шахрайство з обєктивної сторони полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якого знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі та переконаний у тому, що він розпоряджається майном за власною волею, у своїх інтересах або принаймні не на шкоду цим інтересам.

При цьому, слід мати на увазі, що обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов'язковості передачі їй майна або права на нього. Обов'язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього (абз. 2 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 6 листопада 2009 року N10).

Враховуючи те, що показання потерпілого та свідків, які є послідовними, не містять суттєвих суперечностей, відповідають іншим обставинам справи, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами та не викликають сумнівів у їх достовірності, підстав ставити їх під сумнів у суду немає, тому суд бере їх за основу при постановленні даного вироку та приходить до висновку про винність підсудного ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України, яке полягає у заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство).

При цьому, невизнання вини підсудним, суд розцінює як спосіб захисту власних інтересів, а також як спробу уникнути відповідальності, оскільки зазначене обвинувачення знайшло своє підтвердження в показах потерпілих, свідків, а також в інших зібраних по даній кримінальній справі доказах в їх сукупності.

Щодо доводів захисника обвинуваченого про те, що в діях ОСОБА_4 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та дії обвинуваченого носять лише цивільно-правовий характер, то суд вважає їх безпідставними та такими, що спростовані дослідженими в ході судового слідства доказами, оскільки судом достовірно встановлено, що у обвинувачено, який заволодів майном потерпілого шляхом обману та зловживання довірою, сплативши потерпілому попередню оплати за майно, наміру повернути отримане у користування майно не було, так як в подальшому вказане майно ним без відповідної на те правової підстави було передано в заставу.

Тому суд, ураховуючи зміни правової кваліфікації в обвинуваченні ОСОБА_4, вважає, що органом досудового слідства правильно кваліфіковано дії підсудного за ч. 1 ст. 190 КК України, оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що він своїми умисними діями вчинив шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою.

Разом з тим, щодо обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 186 КК України грабіж з обєктивної сторони є відкритим викраденням чужого майна, тобто вилученням майна в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені іншими і оцінюються ними як викрадення.

Крім того, з субєктивної сторони грабіж вчиняється тільки з прямим умислом та обовязковою субєктивною ознакою грабежу є корисливий мотив.

Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009 № 10 розрізняючи грабіж від інших злочинів, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те чи, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.

Під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого при грабежі, слід розуміти умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров'я або незначної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (завдання удару, побоїв, незаконне позбавлення волі) за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров'я в момент заподіяння, такі насильницькі дії, вчинені під час грабежу, повністю охоплюються частиною другою статті 186 КК і додаткової кваліфікації за іншими статтями КК не потребують.

Враховуючи вищенаведене, суд не може погодитись з обвинуваченням ОСОБА_4 в частині вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме: повторного відкритого викрадення чужого майна - мобільного телефону потерпілого, поєднаного з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров'я потерпілого, так як з об'єктивної сторони вчинення грабежу, крім насильницького впливу на потерпілого, характеризується ще й певним прикладенням зусиль з боку винного для безпосереднього вилучення чужого майна, чого по відношенню до мобільного телефону потерпілого не було, оскільки як убачається з показів потерпілого, у них з обвинуваченим виник словесний конфлікт із застосуванням силових форм впливу зі сторони обвинуваченого з приводу повернення автомобіля і, саме в ході цього конфлікту ОСОБА_4 вирвав у нього телефон.

Разом з тим, доказів наявності у обвинуваченого умислу та корисливих мотивів на заволодіння будь-яким майном потерпілого, зокрема мобільним телефоном, потерпілий як сторона обвинувачення суду не надав.

При цьому, сам по собі факт вилучення у потерпілого ОСОБА_6 мобільного телефону, суд не може розцінювати як доказ винуватості обвинуваченого у скоєні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України, а також не приймає як докази обвинувачення свідчення потерпілого та свідків, які констатують лише сам факт зникнення мобільного телефону.

Крім того, згідно довідки оператора рухомого мобільного стільникового звязку мобільного оператора «МТС Україна» інформація про факт використання мобільного терміналу ідентифікатор IMEI 5420 з абонентським номером 501887480 для здійснення сеансів звязку, що мали місце у період з 27 червня 2012 року по 24 грудня 2012 року не зафіксована, а також органами досудового слідства не встановлено місце знаходження викраденого телефона (а.с. 101, 197).

Не надано суду й стороною обвинувачення належних та допустимих доказів на підтвердження факту застосування обвинуваченим у відношенні потерпілого насильницьких дій саме з метою вчинення грабежу.

При цьому, як убачається з пояснень самого потерпілого та свідків, потерпілий ОСОБА_6 до медичної установи з приводу нанесення йому тілесних ушкоджень та надання йому у звязку з цим медичної допомоги не звертався.

Згідно ст. 23 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов'язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Обов'язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Тому, аналізуючи докази сторони обвинувачення у їх сукупності, суд приходить до переконання, що основна їх частина в частині обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України ґрунтується лише на показаннях потерпілого, що були надані ним як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду кримінального провадження.

Оскільки в ході судового розгляду судом достовірно встановлено, що показання допитаних в судовому засіданні свідків в частині показань про те, що потерпілого пограбував обвинувачений ОСОБА_4 є показаннями з чужих слів (тобто зі слів самого потерпілого), та у своїй сукупності були непослідовними та суперечливими і не підтверджені іншими допустимими доказами, суд на підставі ч. 6 ст. 97 КПК України вважає за можливе визнати їх в даній частині недопустимими доказами.

Так, у відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року із змінами «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ і постановлення вироку» всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов'язаний постановити виправдувальний вирок.

Згідно із ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Виправдувальний вирок згідно із ч.1 ст. 373 КПК України ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Таким чином, на думку суду, оскільки ні досудовим слідством, ні стороною обвинувачення не надано жодного належного та допустимого доказу того, що ОСОБА_4 вчинив відкрите викрадення майна ОСОБА_6, поєднаного з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров'я потерпілого, суд з урахуванням закріпленого у ст. 62 Конституції України принципу про тлумачення сумнівів щодо доведеності вини особи на її користь, вважає за необхідне ОСОБА_4 за ч.2 ст.186 КК України виправдати у зв'язку з відсутністю в його діях складу вказаного злочину.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 190 КК України, суд відповідно до відповідності зі ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, згідно до ст.12 КК України, віднесено до злочинів середньої тяжкості, дані про особу підсудного, який раніше неодноразово судимий, злочин вчинив у період непогашеної судомості, вину не визнав та завдану потерпілому шкоду не відшкодував, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, а також обставини які обтяжують та помякшують його покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України обставин, які пом'якшують вину підсудного ОСОБА_4 судом не втсанволено.

Обставин, що обтяжують відповідальність підсудного ОСОБА_4, згідно ст. 67 КК України судом також не встановлено.

Враховуючи в сукупності всі наведені вище обставини справи та особу винного, суд не знаходить підстав для застосування відносно підсудного ст.ст.75,76 КК України та вважає, що останньому необхідно призначити покарання у межах санкції ч. 1 ст. 190 КК України у виді обмеження волі.

Саме такий вид покарання, на погляд суду, є необхідним та достатнім для виправлення підсудного ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Процесуальні витрати в справі відсутні.

Цивільний позов потерпілим ОСОБА_6, який по формі та змісту повинен відповідати вимогам, встановленим до позовів, які предявляються у порядку цивільного судочинства, ОСОБА_6 як цивільним позивачем відповідно до вимог ст. 128 КПК України під час кримінального провадження до початку судового розгляду не заявлений.

Питання про речові докази вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. 65-67 КК України, ст.ст. 366-376, 395, 532 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та за його вчинення призначити покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу та прибуття до місця відбування покарання засудженому ОСОБА_4 залишити обрану тримання під вартою в Чернівецькому слідчому ізоляторі ВДДУ ПВП в Чернівецькій області, звільнивши його з-під варти при прибутті до місця відбування покарання.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_4 відраховувати з дня його затримання, тобто з 5 грудня 2012 року, перевівши термін його затримання та утримання під вартою по даній кримінальній справі з позбавлення волі в обмеження волі із розрахунку одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

ОСОБА_4 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України виправдати у звязку із недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Речові докази: посібник користувача з гарантійним талоном до мобільного телефону «Нокіа -6303», які визнані речовими доказами та передані на зберігання потерпілому ОСОБА_6 повернути законному володільцю.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернівецької області протягом 30-ти діб з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Копію вироку вручити прокурору та засудженому негайно.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці ОСОБА_19