Справа № 362/7795/15-к
Провадження № 1-кп/362/371/15
ВИРОК
Іменем України
22.12.2015 Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
07.10.2014 року ОСОБА_6 на добровільній основі уклав контракт про проходження військової служби на три роки, яку на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 189 від 07.10.2014 року (по стройовій частині) став проходити у цій військовій частині ( НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , військове містечко № НОМЕР_3 ) на посаді механіка ремонтної дільниці автомобільної техніки 99 окремої стаціонарної бази з ремонту автомобільної техніки у військовому званні солдата.
Згідно ст. 24 ч. 1 п. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992року з 07.10.2014року ОСОБА_6 набув статусу військовослужбовця і почав проходити військову службу за контрактом, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст. ст. 6, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-ХІУ від 24.03.1999 року, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 року № 15/2015, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року № 113-VIII, відповідно до ст. 106 ч. 1 п. п. 1, 17, 20, ст. 112 Конституції України та ст. ст. 4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21.10.1993 року оголошено проведення часткової мобілізації.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06.12.1991 року та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21.10.1993 року особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
03.06.2015 року ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою зовсім ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, а також вимог ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-ХІУ від 24.03.1999 року і умов укладеного контракту самовільно залишити військову частину з метою зовсім ухилитись від військової служби.
Того ж дня біля 10 год. 30хв., реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 самовільно без дозволу командування залишив військову частину НОМЕР_1 та направився до місця проживання своєї тітки по АДРЕСА_3 .
У подальшому ОСОБА_6 постійно перебував за місцем проживання тітки у м. Шумську Тернопільської області та проводив час на власний розсуд, не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину НОМЕР_1 або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.
19.11.2015 року о 01 год 45хв за згодою ОСОБА_6 останнього доставлено військовослужбовцями Військової служби правопорядку у Збройних Силах України до військової прокуратури Київського гарнізону, де його і затримано.
Ці дії ОСОБА_6 , які виразились в дезертирстві, тобто самовільному залишені військової частини з метою ухилитись від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, органом досудовим розслідування кваліфіковано за ч.3 ст. 408 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, визнав повністю та показав, що він проходив строкову службу у військовій частині НОМЕР_1 ,що знаходиться у військовому містечку № НОМЕР_3 АДРЕСА_2 .Перед закінченням строкової служби 07.10.2014р. він уклав контракт про проходження військової служби у Збройних силах України на три роки у військовій частині НОМЕР_1 на посаді механіка ремонтної дільниці автомобільної техніки 99 окремої стаціонарної бази з ремонту автомобільної техніки у військовому званні солдата. Його мати,брат і сестра проживають в зоні бойових дій в Донецькій області,яких він мав намір забрати до м. Василькова. Проте,він весь час направлявся у відрядження і не міг здійснити задумане.Крім того, сепаратисти поранили його брата і він став інвалідом,будинок було знищено після попадання в нього снаряду.В зв`язку із цим у його матері значно погіршився стан здоров`я. Він не знав, що робити та від кого одержати чиюсь пораду.Не знайшовши іншого виходу він 03.06.2015р. самовільною залишив військову частину НОМЕР_1 і поїхав до своєї тітки в м. Шумськ Тернопільської області, де влаштувався працювати на хлібзаводі.Заробітну плату, яку він одержував передавав на проведення лікування його матері.Через деякий час він мав намір повернутися до військової частини, але боявся покарання за вчинене. У вчиненому він щиро розкаюється і просить його суворо не карати.
Таким чином, суд вважає, що вина ОСОБА_6 в дезертирстві, тобто самовільному залишені військової частини з метою ухилитись від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, повністю доведена, а кваліфікація його дій за ч.3 ст. 408 КК України вірна.
Визнаючи обвинуваченого ОСОБА_6 винним, обираючи йому міру покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що відноситься, відповідно до ст. 12 КК України, до тяжкого злочину, також повною мірою вивчена особа обвинуваченого: характеризується виключно позитивно, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Відповідно до ст.66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставинах.
Відповідно до ст.67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
Оскільки ОСОБА_6 характеризується виключно позитивно,його молодий вік 20 років,те,що його сім`я знаходиться в скрутному становищі - втрата житла,інвалідність брата, захворювання матері,що в значній мірі вплинуло на його поведінку та вчинення необдуманих кроків по зилишенню військової частини, наявність кількох помякшуючих обставин,щире каяття,сприяння розкриттю злочину і вчинення його внаслідок збігу тяжких сімейних обставин,що на думку суду істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину,суд вважає викладені обставини винятковими і такими, що у відповідності до ст. 69 КК України дозволяють перейти до більш м`якого виду основного покарання,не зазначеного в санкції ч.3 ст. 408 КК України,яке передбачено ст. 62 КК України- тримання в дисциплінарному батальйоні,вважаючи, що саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів,відповідно до положень ч.2 ст. 65 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України із застосуванням ст. 69 КК України призначити йому покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців тримання у дисциплінарному батальйону.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 обраховувати із 19.11.2015р.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишити тримання під вартою на гаупвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області.

Суддя ОСОБА_1