Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/11/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.02.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді апеляційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_13 та захисника адвоката ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні № 0000369 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 травня 2015 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Звенигородка, Олександрійського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, з початковою середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою по АДРЕСА_1 , не маючого постійного місця проживання, перебуває на обліку у відділенні обліку бездомних громадян Територіального центру соціального обслуговування м. Світловодськ з 24.12.2014 р., як особа яка не має постійного місця проживання та відсутні будь-які документи, раніше судимого:

-17.01.2008 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 309, 104 КК України до 1 року позбавлення волі; на підставі статті 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік;

- 23.02.2015 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; на підставі статті 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік; вирок набрав законної сили,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Світловодського міськрайонного суду від 23.02.2015 року, остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Двірковщина, Яготинського району, Київської області, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, без постійного місця проживання, перебуває на обліку у відділенні обліку бездомних громадян Територіального центру соціального обслуговування м. Світловодськ з 16.06.2014 р., як особа яка не має постійного місця проживання та відсутні будь-які документи, раніше судимого :

- 03.03.2015 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі статті 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік, вирок законної сили не набрав,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 2 роки та покладенням обов`язків, визначених п.п.2,3,4 ст.76 КК України.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Алмалик, Ташкентської області, Узбекистан, громадянина України, із неповною середньою освітою, розлученого, не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , без постійного місця проживання, перебуває на обліку у відділенні обліку бездомних громадян Територіального центру соціального обслуговування м. Світловодськ з 13.06.2013 р., як особа яка не має постійного місця проживання, раніше судимого:

- 29.12.2008 року Кіровським районним судом м. Кіровоград за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.;

- 26.07.2012 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 1 рік,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 2 роки та покладенням обов`язків, визначених п.п.2,3,4 ст.76 КК України.

Вказаним вироком також вирішено питання щодо цивільного позову, заявленого ПАТ «Укртелеком» до ОСОБА_9 та речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнано винуватими та засуджено за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у сховище, за таких обставин.

24 лютого 2015 року близько 01.00 год. ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою повторного вчинення крадіжки, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи їх настання, із підвального приміщення багатоповерхового житлового будинку АДРЕСА_3 , куди проник шляхом зриву замка з вхідних дверей, за допомогою заздалегідь приготовленого ножа, з повітряної лінії зв`язку, таємно демонтував та викрав кабель ТПП 10х2х0.4 довжиною 49 метрів, вартістю 6.62грн. за 1 метр, на загальну суму 324.43грн., кабель ТПП 20х2х0.4 довжиною 2 метри, вартістю 92.29 грн. за 1 метр, загальною вартістю 184.58грн. З викраденим ОСОБА_9 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ПАТ «Укртелеком» матеріальну шкоду на загальну суму 509,01грн.

Крім того, 28.02. 2015 року, близько 01.00 год. ОСОБА_9 , за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з метою повторного вчинення крадіжки з корисливих мотивів, прибули до підвального приміщення розташованого за адресою: АДРЕСА_4 . Діючи узгоджено ОСОБА_9 через щілину у підвальній прибудові проник до приміщення підвалу та відчинив з середини вхід до нього куди зайшли також ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Перебуваючи в підвальному приміщенні ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 таємно викрали належний ОСОБА_14 кабель ОТЛ 004, діаметром 12мм, довжиною 120 м, вартістю 4,84 грн. за 1 метр, загальною вартістю 580 грн., з яким з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, викраденим розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду на загальну суму 580 гривень.

01 березня 2015 року, близько 03.00 год. ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з метою повторного вчинення крадіжки з корисливих мотивів, із підвального приміщення розташованого за адресою АДРЕСА_3 , куди ОСОБА_9 , відповідно розподілених ролей, проник через щілину у залізній решітці, таємно викрали мийку з нержавіючої сталі розмірами 55х60, виробництва Туреччини, товщиною 1 та 3 мм. округлої форми, вартістю 629 грн.; мийку з нержавіючої сталі розмірами 55х60 виробництва Туреччини, товщиною 1 та 3 мм. квадратної форми, вартістю 525 грн.; алюмінієву санки вартістю 294 грн.; риболовецький бур, виробництва Ленінград 130, висотою 1,45 м, вартістю 49 грн.; 5 скляних банок об`ємом 3 літри кожна з компотом, вартістю 3 гривні за одну, загальною вартістю 15 гривень; 5 скляних банок об`ємом 1,5 літри кожна з томатним соком, вартістю 1,28 грн. за одну, загальною вартістю 6,40 грн. З викраденим майном ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, викраденим розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_15 матеріальну шкоду на загальну суму 1518,4 грн.

02 березня 2015 року, близько 02.00 год., ОСОБА_9 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з метою повторного вчинення крадіжки з корисливих мотивів, із підвального приміщення розташованого за адресою АДРЕСА_5 , куди проникли через незамкнені двері, таємно викрали вироби із алюмінію, а саме санки, вартістю 294 грн.; електродвигун від пральної машинки, вартістю 50 грн.; бочку ємністю до 7л., вартістю 50 грн.; збільшувач фотографій, вартістю 50 грн.; вимірювач, вартістю 5 грн. З викраденим майном ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, викраденим розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_16 матеріальну шкоду, на загальну суму 449 гривень.
В апеляційних скаргах:

- прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким визнати винуватими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, та призначити покарання:

ОСОБА_9 у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.02.2015 року, остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.

ОСОБА_10 у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, покарання за вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.03.2015 року та за даним вироком виконувати самостійно.

ОСОБА_11 у виді 3 років позбавлення волі.

Не оспорюючи фактичних обставин справи та юридичної кваліфікації дій засуджених, прокурор вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених внаслідок м`якості.

В обґрунтування вимог зазначив, що суд першої інстанції безпідставно призначив ОСОБА_17 та ОСОБА_11 покарання, нижче мінімальної межі санкції ч. 3 ст. 185 КК України, чим допустив неправильне тлумачення закону України про кримінальну відповідальність. Призначаючи вказаним особам покарання нижче нижчої межі, передбаченої санкцією ч.3 ст. 185 КК України, тобто у виді 2 років позбавлення волі, суд належним чином це не мотивував та не навів підстави для призначення такого розміру покарання.

Також судом, всупереч вимог п.23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання ОСОБА_10 , який вчинив інкриміновані йому злочини 24.02.2015 року, 28.02.2015 року та 02.03.2015 року, тобто до ухвалення стосовно нього вироку Світловодського міськрайонного суду від 03.03.2015 року за ч.1 ст. 185 КК України, не застосовано вимоги ч. 4 ст. 70 КК України.

При ухваленні вироку щодо ОСОБА_9 допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при встановлені обставин, які обтяжують покарання, оскільки у вироку зазначено, що обвинувачений вчиняв злочини у стані алкогольного сп`яніння, а в мотивувальній частині вироку відсутня така обставина. Також судом при призначенні покарання ОСОБА_9 не надано належної оцінки тяжкості скоєних злочинів, його особі, який вчинив умисні тяжкі злочини (три епізоди) в період іспитового строку безпосередньо наступного дня після ухвалення попереднього вироку від 23.02.2015 року за вчинення аналогічного злочину, суспільно-корисною працею не займається, що свідчить про стійке небажання стати на шлях виправлення та не має постійного місця проживання. За вказаних обставин призначене судом покарання ОСОБА_9 є надто м`яким та недостатнім для його виправлення, тому заслуговує на більш суворіший розмір покарання, в межах санкції інкримінованих йому злочинів.

- захисник адвокат ОСОБА_18 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання та призначити більш м`яке покарання ніж те, яке визначене санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що обвинувачений ОСОБА_9 як під час досудового розслідування так і в процесі судового розгляду свою вину визнавав повністю, щиро розкаювався, активно сприяв розкриттю злочину, що судом при визначенні міри покарання враховано не було. Крім того, при розгляді кримінального провадження було з`ясовано, що вчинення ОСОБА_9 злочинів проти власності обумовлювалось збігом тяжких особистих та сімейних обставин, який виховувався в неблагополучній родині. Також судом не було враховано, що ОСОБА_9 перебуває на обліку у відділенні бездомних громадян де поводить себе спокійно. За вказаних обставин вважає, що суд першої інстанції мав би на підставі ст. 69 КК України призначити його підзахисному більш м`яке покарання.

Заслухавши доповідача, захисника адвоката ОСОБА_18 , який підтримав подану апеляцію в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , а також просив вирок суду щодо його підзахисних ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишити без змін, обвинуваченого ОСОБА_9 , який просив задовольнити подану адвокатом в його інтересах апеляцію, а апеляцію прокурора залишити без задоволення, висновок прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_18 просив залишити без задоволення, обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які просили відмовити в задоволені апеляції прокурора, а вирок суду залишити без змін та задовольнити апеляцію адвоката ОСОБА_18 , зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарга підлягають задоволенню частково, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасуванню, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення та правильності кваліфікації їх дій за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у сховище, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи та ніким із сторін і учасників кримінального провадження не оскаржуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а відповідно ст.414 цього Кодексу невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через мякість або через суворість.

Відповідно вимоги п. 1 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні кримінального покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченим суд першої інстанції, відповідно вимог ст. 65 КК України, врахував особи обвинувачених, тяжкість скоєних ним кримінальних правопорушень, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання і дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_9 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та призначив йому покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням, а виправлення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 можливе без ізоляції від суспільства, яким призначив покарання із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України.

Із обвинувального акта та показань обвинувачених убачається, що обставинами, які пом`якшують їм покарання є їх щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочинів, а обставиною, яка обтяжує їх покарання, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Однак суд першої інстанції ухвалюючи вирок щодо обвинувачених зазначив про те, що обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченим не встановлено. При цьому суд, всупереч вимог ст. 368 КПК України, не мотивував чому не приймаються до уваги вказані в обвинувальному акті обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченим.

Крім того, як убачається із вироку, суд призначив покарання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у виді позбавлення волі строком на 2 роки кожному, тобто нижче мінімальної межі встановленої санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, при цьому жодним чином не мотивував прийняте рішення відповідно до положень ст. 69 КК України. Також суд звільняючи обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням, не навів підстав з яких він дійшов висновку про можливість виправлення обвинувачених без відбування покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої інстанції, відповідно вимог ст. 65 КК України врахував, що він в період іспитового строку вчинив умисні тяжкі злочини, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, одружений, офіційно не працює, не має постійного місця проживання, перебуває на обліку у відділенні обліку бездомних громадян Територіального центру соціального обслуговування м. Світловодськ, характеризується посередньо, перебуває на обліку в наркологічному диспансері з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання каннабіноїдів.

З огляду на вказане колегія суддів погоджується з тим, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_9 можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства і призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України, яке як вважає колегія суддів, є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень у вигляді позбавлення волі.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд першої інстанції, відповідно вимог ст. 65 КК України врахував, що він вчинив тяжкий злочин, раніше судимий, не одружений, не працює, перебуває на обліку у відділенні обліку бездомних громадян Територіального центру соціального обслуговування м. Світловодськ, характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Однак колегія суддів дійшла висновку, що судом при призначенні покарання ОСОБА_10 не було враховано, що він постійного місця проживання не має, суспільно-корисною працею не займається, 08 січня 2015 року вчинив крадіжку належного ОСОБА_19 майна, за що вироком Світловодського міськрайонного суду від 03.03.2015 року засуджений за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік. Знаючи, що відносно нього за крадіжку майна ОСОБА_19 відкрито кримінальне провадження та не зважаючи на це, ОСОБА_10 28 лютого 2015 року та 1 і 2 березня 2015 року вчиняє ще три тяжких кримінальних правопорушень, за попередньою змовою групою осіб, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд першої інстанції, відповідно вимог ст. 65 КК України врахував, що він вчинив тяжкий злочин, відповідно ст. 89 КК України вважається особою не судимою, не одружений, не працює, зареєстрований в АДРЕСА_2 , перебуває на обліку у відділенні обліку бездомних громадян Територіального центру соціального обслуговування м. Світловодськ, характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Однак колегія суддів дійшла висновку, що судом при призначенні покарання ОСОБА_11 не було враховано, що він як особа суспільно-корисною працею не займається, постійного місця проживання не має, хоч відповідно ст. 89 КК України визнаний таким, що не має судимості, але раніше двічі за вироками Світловодського міськрайонного суду від 29.12.2008 року та 26.07.2012 року був засуджений в тому числі і за вчинення тяжкого злочину, належних висновків для себе не зробив, і знову в період з лютого по березень 2015 року за попередньою змовою групою осіб, вчиняє ще три тяжких кримінальних правопорушень, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

Таким чином, на переконання колегії суддів, застосування судом першої інстанції стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покарання з іспитовим строком не відповідає загальній меті покарання, яка, згідно із положеннями ч. 2 ст. 50 КК України, полягає у виправленні засуджених, а також запобіганні вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи зазначене вище колегія суддів також приходить до переконливого висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 можливе лише в умовах їх ізоляції від суспільства та призначення покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням, без застосування вимог ст. 75 КК України, яке, як вважає колегія суддів, буде необхідне й достатнє для виправлення обвинувачених та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

При призначені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покарання колегія суддів бере до уваги обставини, що пом`якшують їх покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, а обставиною, яка обтяжує покарання, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

За вказаних обставин колегія судді визнає слушними доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції при ухваленні вироку було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Також колегія суддів погоджується з посиланнями прокурора в апеляції на те, що при призначенні покарання ОСОБА_10 , який вчинив інкриміновані йому злочини до ухвалення стосовно нього вироку Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.03.2015 року, судом першої інстанції не були застосовані вимоги ч. 4 ст. 70 КК України.

Зазначені в апеляційній скарзі прокурора доводи про те, що призначене судом ОСОБА_20 покарання у виді 4 років позбавлення волі не відповідає особі засудженого внаслідок м`якості і, що саме більш тяжке покарання буде необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, є недоведеними жодними фактами того, що реалізація виправлення засудженого не можлива за умови відбуття ним покарання у виді 5 річного терміну позбавлення волі.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги прокурора підлягають задоволенню частково.

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними посилання захисника ОСОБА_18 в апеляції з приводу не зазначення у вироку обставин, які пом`якшують покарання його підзахисному ОСОБА_9 , а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, які підтверджуються матеріалами справи. Як вбачається із мотивувальної частини вироку суд, при призначенні ОСОБА_9 покарання врахував, вказані обставини, однак не зазначив їх як пом`якшуючі, а тому в цій частині вимоги апеляції захисника підлягають задоволенню.

Проте зазначені пом`якшуючі вину обставини, жодним чином не можуть вплинути на призначення обвинуваченому ОСОБА_9 відповідно ст. 69 КК України більш м`якого покарання ніж визначене санкцією ч.3 ст. 185 КК України та призначене судом першої інстанції, за таких обставин. Як вбачається із матеріалів справи обвинувачений притягувався до кримінальної відповідальності за вироком суду від 17.01.2008 року якому було призначено покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку. 23.02.2015 року ОСОБА_9 знову був засуджений Світловодським міськрайонним судом за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком. Однак після ухвалення щодо нього вироку, ОСОБА_9 наступного ж дня 24.02.2015 року вчиняє нове тяжке кримінальне правопорушення, а після цього протягом лютого-березня 2015 року вчиняє ще 3 тяжких злочини за попередньою змовою групою осіб, суспільно-корисною працею не займається, що свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення.

Що стосується посилань захисника на вчинення ОСОБА_9 злочину через збіг тяжких особистих та сімейних обставин то вони не заслуговують на увагу, оскільки рівень життя обвинуваченого, який з власної волі проживає за таких обставин та не має на меті жодним чином змінити його, не вважається таким, як збіг тяжких особистих та сімейних обставин.

За вказаних обставин вимоги захисника ОСОБА_18 щодо призначення його підзахисному ОСОБА_9 покарання з застосуванням ст. 69 КК України, задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляції прокурора та адвоката задовольнити частково, вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначеного ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покарання, а щодо обвинуваченого ОСОБА_9 вирок суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 404-405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, ст. 72 КК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_13 та захисника адвоката ОСОБА_18 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 травня 2015 року стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 ( три ) роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, покарання за вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.03.2015 року та за даним вироком виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з 30 вересня 2015 року.

Зарахувати ОСОБА_10 в строк відбування покарання його перебування під вартою з 30 вересня 2015 року по 11 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 ( три ) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 рахувати з 27 листопада 2015 року.

Зарахувати ОСОБА_11 в строк відбування покарання його перебування під вартою з 27 листопада 2015 року по 11 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 травня 2015 року залишити без змін.

Зарахувати ОСОБА_9 в строк відбування покарання його перебування під вартою з 25 травня 2015 року по 11 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирок набирає законної сили негайно після його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а обвинуваченими, які перебувають під вартою, в той самий строк з дня вручення їм копії вироку.

Судді - підписи
Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2