Дата документу Справа № 317/299/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 317/2776/15-к Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 11- кп/778/1853/15 ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 185 Доповідач в апел. інстанції
КК України ОСОБА_2

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами заступника прокурора області ОСОБА_8 і першого заступника прокурора області ОСОБА_9

на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 16 вересня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Запоріжжя, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

-30 жовтня 1997 року Василівським районним судом Запорізької області за ч.1 ст. 206 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 45 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

-20 жовтня 1999 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст. 140 КК України до 2 років позбавлення волі;

-18 грудня 2001 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 141, ч.3 ст. 183, ч.3 ст. 186, ст. 395, ч.2 ст. 186, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі;

-20 березня 2007 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 153 КК України до 8 років позбавлення волі;

-06 квітня 2015 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України і йому призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання за цим вироком частково не відбутої частини покарання за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 06 квітня 2015 року, остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирався.

Строк покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання 11 серпня 2015 року.

Питання про долю речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Перший заступник і заступник прокурора Запорізької області звернулись з апеляційними скаргами, в яких, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 вказують на незаконність вироку суду внаслідок неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність. Зазначають, що суд не мав права призначати покарання на підставі ч.1 ст. 71 КК України шляхом часткового складання покарань, а повинен був призначити покарання лише за даний злочин, а покарання, призначене вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 06 квітня 2015 року на підставі ч.4 ст. 70 КК України постановити виконувати самостійно. Просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 06 квітня 2015 року на підставі ч.4 ст. 70 КК України виконувати самостійно. Крім того, просить виключити із числа обставин, обтяжуючих покарання, рецидив злочинів, оскільки дана обставина впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого.

Як встановив суд, 03 березня 2015 року близько 22 години 30 хвилин, ОСОБА_7 знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, прибув до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_10 , де шляхом розбиття вікна проник в будинок, звідки повторно, таємно викрав грошові кошти в розмірі 10 000 грн..

06 березня 2015 року, близько 21 години 30 хв. ОСОБА_7 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, шляхом розбиття скла у вхідних дверях, проник до приміщення магазину ПП «Єресько», розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , звідки повторно, таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_11 на загальну суму 3 877 грн. 74 коп..

Наприкінці березня 2015 року, близько 23 год. 30 хв., ОСОБА_7 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, прибув до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_12 , де з огородженої території зазначеного домоволодіння повторно, таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_12 на загальну суму 1430 грн..

Заслухавши доповідь судді, вислухавши прокурора, який частково підтримав доводи апеляційних скарг в частині призначеного покарання, вважає правильним висновок суду про наявність обтяжуючої покарання обставини рецидиву злочинів, думку ОСОБА_7 , який не заперечував проти апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає їх частково обґрунтованими з наступних підстав.

ОСОБА_7 протягом досудового розслідування та в судовому засіданні повністю визнавав себе винним у скоєнні кримінального правопорушення за обставин зазначених у вироку суду, у зв`язку з чим, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, в судовому засіданні зі згоди обвинуваченого та інших учасників судового процесу суд з`ясувавши, добровільність позиції обвинуваченого та учасників судового провадження, правильність розуміння ними змісту вказаних обставин, обмежився лише допитом обвинуваченого, в ході якого він визнав себе винним в повному обсязі та дослідженням обставин, які характеризують особу обвинуваченого.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України в апеляціях не оскаржується, а тому відповідно до ст. 404 КПК України колегія суддів переглядає вирок суду в межах апеляційних скарг, тобто в частині призначеного ОСОБА_7 покарання і визначення обставин, що обтяжують покарання.

Дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковано судом за ч.3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно поєднана з проникненням у житло, інше приміщення, сховище.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обставиною, що обтяжує покарання, суд обгрунтовано визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та рецидив злочину.

Відповідно до ст. 34 КК України рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

ОСОБА_7 вчинив умисні корисливі злочини, маючи судимість за умисний злочин, передбачений ч. 2 ст. 153 КК України, який не відноситься до корисливих злочинів, судимість за вказаний злочин не впливає на кваліфікацію, тому колегія суддів не погоджується з доводами апеляційних скарг про необхідність виключення із вироку із обставин, що обтяжують покарання рецидив злочину.

Вид і розмір призначеного за ч. 3 ст. 185 КК України покарання в апеляційних скаргах не оскаржується, відповідає вимогам ст. 65 КК України і зміненню не підлягає.

Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 остаточне покарання, зазначивши, що ОСОБА_7 вчинив злочини в період іспитового строку, встановленого судом вироком від 06 квітня 2015 року, не звернувши уваги на те, що всі злочини ОСОБА_7 вчинив до постановлення вироку в першій справі, необґрунтовано призначив покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п.23 Постанови Пленуму ВСУ України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Таким чином, суд повинен був призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст. 185 КК України без подальшого складання призначеного покарання з покаранням, призначеним вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 06 квітня 2015 року, який підлягає самостійному виконанню.

Враховуючи викладене, вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 413, 419, 420 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційні скарги першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 і заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 16 вересня 2015 року, яким ОСОБА_7 , засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст. 185 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 06 квітня 2015 року стосовно ОСОБА_7 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України виконувати самостійно.

Вирок може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який утримується під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4