У Х В А Л А
іменем України
Справа № 149/2757/15-к

Провадження №1-кс/149/412/15

25.09.2015 року м. Хмільник

Слідчий суддя Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмільнику скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Хмільницького МВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_4 від 20.09.2015 року про відмову у задоволенні клопотання, -

ВСТАНОВИВ:
До Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Хмільницького МВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_4 від 20.09.2015 року про відмову у задоволенні клопотання.

Скарга мотивована тим, що 19.09.2015 року слідчою СВ Хмільницького МВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_4 внесено до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за №0000632 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.383 КК України. 19.09.2015 року ОСОБА_3 було подано клопотання про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000632. Постановою слідчого СВ Хмільницького МВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_4 від 20.09.2015 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 від 19.09.2015 року. ОСОБА_3 зазначає, що при винесенні вказаної постанови, слідча ОСОБА_4 виходила з того, що об`єктом злочину, передбаченого ч.1 ст.383 КК України є інтереси правосуддя, а тому дана стаття не передбачає захист особистих інтересів особи. Крім того, слідча вказує, що ст. 383 КК України не передбачає наявності потерпілої сторони у вигляді особи, щодо якої було здійснено завідомо неправдиве повідомлення про вчинення нею кримінального правопорушення. ОСОБА_3 не погоджується з постановою слідчого СВ Хмільницького МВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_4 від 20.09.2015 року та просить її скасувати.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав скаргу та просив її задовольнити, з наведених в ній підстав.

Слідча ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась, надала матеріали кримінального провадження №0000632, а також заяву, в якій просила розглянути скаргу за її відсутності. В задоволенні скарги відмовити.

Прокурор у судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

У відповідності до ч. 1 ст. 107 КПК України рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування, в тому числі під час розгляду питань слідчим суддею, приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію. За клопотанням учасників процесуальної дії застосування технічних засобів фіксування є обов`язковими.

Враховуючи те, що від учасників процесуальної дії не надійшло клопотань про застосування технічних засобів фіксування, суд вважає за можливе розглянути дану скаргу без застосування технічних засобів.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи та оглянувши матеріали кримінального провадження №0000632, суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Згідно ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як встановлено з матеріалів кримінального провадження №0000632 внесеного до ЄРДР 19.09.2015 року за ч.1 ст.383 КК України, 19.09.2015 року ОСОБА_3 звернувся до Хмільницького МВ УМВС України у Вінницькій області з клопотанням про визнання його потерпілим у даному кримінальному провадженні, оскільки кримінальним правопорушенням йому спричинено моральної шкоди.

Постановою слідчого СВ Хмільницького МВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_4 від 20.09.2015 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_3 від 19.09.2015 року.

Оскаржувана постанова мотивована тим, що об`єктом злочину, передбаченого ч.1 ст.383 КК України є інтереси правосуддя у частинні забезпечення процесуального порядку отримання доказів у кримінальному провадженні, а тому дана стаття передбачає захист інтересів правосуддя, а не особистих інтересів особи. Стаття 383 КК України не передбачає наявність потерпілої сторони у вигляді особи щодо якої було здійснено завідомо неправдиве повідомлення про вчинення нею кримінального правопорушення.

Приймаючи оскаржувану постанову слідчою не прийнято до уваги вимоги ст. 55 КПК України. Так, ч.1 ст. 55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути, зокрема, фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

В основі набуття фізичною чи юридичною особою статусу потерпілого у кримінальному провадженні лежить одночасна сукупність таких умов: фактичної (завдання кримінальним правопорушення відповідної шкоди) та формальної (подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення).

З огляду на викладене, наявні підстави для висновку, що підставою для визнання особою потерпілою є заподіяння їй моральної, фізичної або майнової шкоди та подання цією особою відповідної заяви. При визначенні шкоди як підстави для визнання особи потерпілим необідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушення. Також необхідно врахувати, що факт заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням може бути остаточно встановлений лише обвинувальним вироком суду. Таким чином на момент визнання особи потерпілим необхідно виходити із презумпції заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням, враховуючи достатні дані про такий факт.

Як стверджує заявник ОСОБА_3 він є інвалідом І групи, його дві доньки також являються інвалідами І групи, а тому завідомо неправдиве повідомлення про нібито вчинення ним злочину, і в подальшому порушення кримінального провадження, проведення слідчих дій, а саме обшуку, де проживає він та його доньки, заподіяло йому моральної шкоди, а також погіршило стан його здоров`я. Свої доводи заявник підтвердив з посиланням на висновки наведені в довідці МСЕК № 696391, відповідно до яких ОСОБА_3 є інвалідом І групи безстроково, також випискою епікризом від 21.09.2015 року підтверджено, що ОСОБА_3 має ряд захворювань, в тому числі і захворювання серця, довідкою МСЕК № 703627 підтверджено, що ОСОБА_5 є інвалідом І групи з дитинства, довідкою МСЕК № 698149 підтверджено, що ОСОБА_6 є інвалідом І групи з дитинства.

Також, постановою слідчого СВ Хмільницького МВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_7 , кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000542 від 18.08.2015 року закрито, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Постанова мотивована тим, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які фактичні дані про те, що ОСОБА_3 за місцем свого проживання зберігає зброю, так як проведенням обшуку домогосподарства, де останній проживає разом із дружиною та двома доньками, які являються інвалідами І групи, даний факт не підтвердився.

Безпідставними є доводи слідчого про те, що станом на час прийняття оскаржуваної постанови досудовим розслідуванням не встановлено чи дійсно ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.383 КК України, про що стверджує ОСОБА_3 , що унеможливлює визначити чи була завдана моральна шкода ОСОБА_3 діями ОСОБА_8 .

Так, у відповідності до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

У відповідності до ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

При цьому, положеннями ст. 92 КПК України регламентовано, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

З огляду на це, саме на слідчого покладено обов`язок доказування, а тому не встановлення певних обставин правопорушення, не може бути підставою для відмови в задоволенні клопотання ОСОБА_3 .

Окрім цього, ч. 5 ст. 55 КПК України визначено, що лише за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у ч. 1 ст. 55 КПК України, слідчий виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.

"Очевидність та достатність" таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального правопорушення і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим.

Наявність підстав для прийняття рішення, передбаченого в ч. 5 ст. 55 КПК України, слідчою в самій постанові не наведено.

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов висновку, що оскаржувана постанова є безпідставною та підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 22, 26, 55, 91, 92, 303, 306, 307, 309, 392, 393, 395, 532 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову слідчого СВ Хмільницького МВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_4 від 20.09.2015 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 від 19.09.2015 року про визнання потерпілим у кримінальному провадженні №0000632, - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1