Провадження № 1-кп/742/259/15
Єдиний унікальний № 742/3960/15-к
ВИРОК
Іменем України
18 листопада 2015 року

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Прилуки кримінальне провадження №0001417 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. В.Дівиця Прилуцького району Чернігівської області, українка, громадянка України, із вищою освітою, працює вчителем Великодівицької ЗОШ-1-2ст., розлучена, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

21 серпня 2015 року, близько 17 години, ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні магазину «Екватор» розташованого по вулиці Слобідська,6-б в селищі М.Дівиця Прилуцького району, маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів з метою власного збагачення та скориставшись зайнятістю продавців, таємно викрала мобільний телефон марки «Nokia С2-03» вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи станом на момент вчинення злочину 514 грн. 25 коп., на дві сім картки оператора мобільного зв`язку «Life» вартістю 20 грн. на рахунку якої перебували кошти в сумі 40 грн. та «Куіvstаг» вартістю 20 грн. на рахунку якої перебували кошти в сумі 20 грн., що належить ОСОБА_4 та знаходився на одній із холодильних камер в приміщенні вказаного магазину, чим заподіяла потерпілій ОСОБА_4 матеріальних збитків на загальну суму - 614 грн. 25 коп..

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 не визнала себе винуватою у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.185 КК України та суду пояснила, що 21.08.2015 року вона перебувала в приміщенні магазину, але не вчиняла крадіжки мобільного телефону. В обгрунтування цього зазначає, що вона побачила на холодильній камері мобільний телефон і подумала, що його залишила знайома для неї жінка ОСОБА_6 і забравши цей телефон, вийшла на вулицю, поклала собі в сумку та поїхала велосипедом додому, мала намір пізніше відвезти мобільний телефон вищеназваній жінці. Приблизно через 2 години після вищеназваних подій, працівники міліції запитали її про телефон, на що вона не заперечила і визнала, що без дозволу взяла його в магазині та написала заяву про добровільну видачу мобільного телефону. Вказує, що вона не відключала мобільного телефону включно до прибуття працівників міліції, та не пояснювала останнім про свої наміри віддати цей телефон вищеназваній жінці. Обвинувачена ОСОБА_5 вважає, що працівники магазину та сама потерпіла ОСОБА_4 безпідставно обвинуватили її у вчиненні крадіжки вищеназваного телефону.

Вислухавши пояснення обвинуваченої, потерпілої, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у даному кримінальному провадженні, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_5 у скоєнні нею кримінального правопорушення за ч.1 ст.185 КК України, що підтверджується наступними доказами :

Так, потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні детально пояснила про фактичні обставини скоєної крадіжки їй належного мобільного телефону обвинуваченою ОСОБА_5 , що мало місце 21.08.2015 року в приміщенні магазину, де вона працює і тимчасово залишила без нагляду свій телефон на одній із холодильних камер, а коли виявила його крадіжку, то переглянувши відеозапис разом з працівниками магазину побачили, що вчинила дану крадіжку саме ОСОБА_5 .. Вони здійснили дзвінок на номер викраденого телефону, але той вже перебував у режимі відключений, повідомили в Прилуцький МВ УМВС про цю крадіжку, а прибулі працівники міліції виявили та вилучили у ОСОБА_5 викрадений телефон, який було повернуто їй під розписку, а тому вона не заявляє цивільного позову до обвинуваченої. При цьому вказує, що з відеозапису (який не зберігся) було видно як перед вчиненням цієї крадіжки телефону ОСОБА_5 поводилась обережно, декілька раз підходила-відходила до телефону, а потім таємно забрала його і залишила магазин. При цьому, ОСОБА_5 нікому в магазині не повідомляла про знайдення телефону, як і не питала про його господаря, також не намагалась віддати телефон передбачуваному власнику ( ОСОБА_6 ), а залишила в себе і не повідомляла прибулим працівникам міліції про своє бажання повернути будь-кому цей телефон. Тому, потерпіла вважає таку версію обвинуваченої надуманою, з метою уникнути відповідальності за вчинену крадіжку.

Заявою до Прилуцького МВ УМВС потерпілої ОСОБА_4 від 21.08.2015 року про викрадення їй належного мобільного телефону (а.п.9).

Протоколом огляду місця події від 21.08.2015 року з фототаблицею (а.п.12-16), з якого вбачається місце розташування та обстановка в магазині Екватор смт.М.Дівиця після скоєної крадіжки телефону, який був залишений потерпілою на морозильній камері.

Власноручно складеною письмовою заявою ОСОБА_5 від 21.08.2015 року Прилуцькому МВ УМВС про те, що вона добровільно видає працівникам міліції мобільний телефон «Nokia С2-03» чорного кольору, котрий взяла без дозволу, який лежав на холодильній камері в магазині Екватор смт.М.Дівиця (а.п.17).

Протоколом огляду місця події від 21.08.2015 року з фототаблицею (а.п.18-22), з якого вбачається добровільна видача ОСОБА_5 з правої кишені кофти вищеназваного мобільного телефону.

Постановою слідчого від 25.08.2015 року про визнання речовим доказом вилученого мобільного телефону «Nokia С2-03» (а.п.23), та розпискою потерпілої ОСОБА_4 про передачу їй на зберігання даного речового доказу (а.п.24).

Висновком судово-товарознавчої експертизи №С-282 від 28.08.2015 року встановлено, що залишкова вартість мобільного телефону марки «Nokia С2-03» на дві сім-карти, з урахуванням відсотку зношування, станом на 21.08.2015 року, становить 514 грн. 25 коп. (а.п.26), та довідкою про вартість двох сім-карток (а.п.27).

Сукупність вищенаведених доказів спростовують доводи обвинуваченої ОСОБА_5 про її невинуватість у скоєнні вищеназваної крадіжки, а тому суд вважає голослівною і нічим не підтвердженою версію обвинуваченої про ніби-то належність мобільного телефону її знайомій ОСОБА_6 та намір повернути його останній. Таку версію обвинуваченої ОСОБА_5 суд вважає надуманою в судовому засіданні, та розцінює як обраний нею спосіб захисту від предявленого обвинувачення, оскільки установлені судом фактичні обставини викрадення телефону та наступні дії ОСОБА_5 , жодним чином не свідчать про її помилку в належності обєкта крадіжки (телефону), а також вона не вчиняла жодних дій щодо повернення викраденого телефону буцім-то належному власнику - ОСОБА_6 .. Навпаки, діяла обережно, а викравши телефон не поїхала велосипедом до вищеназваної знайомої щоб віддати телефон, а залишила його у себе, та при видачі працівникам міліції не вказувала про свою помилку в обєкті крадіжки.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що своїми діями обвинувачена ОСОБА_5 скоїла кримінальне правопорушення за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за що вона і повинна нести кримінальну відповідальність.

Вирішуючи питання про призначення виду та міри покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , суд враховує відсутність обставин які пом"якшують чи обтяжують її покарання. При цьому суд констатує, що обвинувачена ОСОБА_5 не визнала свою вину і не розкаялася у вчиненій крадіжці, а тому, суд не бере до уваги вказані в обвинувальному акті помякшуючими її покарання обставинами: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Суд також враховує дані про особу обвинуваченої ОСОБА_5 , яка раніше не судима і вперше притягується до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах, працевлаштована і характеризується посередньо за місцем роботи, компроментуючих матеріалів до виконкому сільради за місцем проживання не надходило (а.с.40-46), що вчинене нею кримінальне правопорушення є злочином середньої тяжкості за категорією, а тому суд вважає необхідно призначити покарання ОСОБА_5 у межах санкції інкримінованого закону у вигляді штрафу.

Цивільний позов потерпілою ОСОБА_4 не заявлявся, у звязку з поверненням викраденого майна.

Процесуальні витрати у справі відсутні, а долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України, а саме: - мобільний телефон марки ««Мокіа С2-03», що повернутий під розписку потерпілій ОСОБА_4 , залишити у її законному володінні та розпорядженні (а.п.23-24).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України і призначити їй покарання у вигляді штрафу розміром пятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот пятдесят) гривень.

Міру запобіжного заходу засудженій ОСОБА_5 не обирати.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «Мокіа С2-03», що повернутий під розписку потерпілій ОСОБА_4 - залишити у її законному володінні та розпорядженні

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Прилуцький міськрайонний суд.

Головуючий суддя ОСОБА_1