Справа № 431/2241/15-к
Провадження № 11кп/782/314/15
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2016 року м.Сєвєродонецьк
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі:
головуючого - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі - ОСОБА_4 ,
за участю прокурора - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
представника потерпілої - ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Сєвєродонецького міського суду Луганської області апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 на вирок Старобільського районного суду Луганської області від 19 листопада 2015 року, яким
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина
України, з вищою освітою, раніше не судимого,
військовослужбовця військової частини - польова
пошта НОМЕР_1 , одруженого, який має на утриманні двох
неповнолітніх дітей, зареєстрований та мешкає
за адресою: АДРЕСА_1 ,-

засуджено за ст.116 КК України до трьох років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_6 залишено тримання під вартою.
Строк відбуття покарання обчислений з 29 березня 2015 року.
Питання про речові докази та процесуальні витрати вирішені.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 : на користь ОСОБА_9 суму матеріальних збитків в розмірі 19 854, 50 гривень, сумму моральних збитків в розмірі 100 000 гривень, а всього 119 854, 50 гривень; на користь ОСОБА_10 суму моральних збитків в розмірі 50 000 гривень; на користь ОСОБА_11 суму моральних збитків в розмірі 50 000 гривень.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
28 березня 2015 року, близько 22.00 години ОСОБА_6 з військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_12 та іншими військовослужбовцями перебував в приміщенні будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем дислокації частини, а саме в підсобному приміщенні частини. Перебуваючи в стані сильного душевного хвилювання (фізіологічного афекту), що раптово виник внаслідок протизаконного насильства: протизаконного психічного насильства ОСОБА_12 , що для ОСОБА_6 було спроможним за своїм характером викликати реальне сильне душевне хвилювання внаслідок систематичного знущання стосовно нього, яке відображалось у систематичному приниженні честі і людської гідності, а саме довготривале негативне психологічне знущання ОСОБА_12 над обвинуваченим з приводу не належного, на думку ОСОБА_12 , виконання останнім своїх військових обов`язків. ОСОБА_6 , після сварки з ОСОБА_12 , використовуючи кухонний ніж, взятий безпосередньо перед вчиненням злочину, усвідомлюючи значення своїх дій, але перебуваючи в стані сильного душевного хвилювання, що позбавляло його можливості повною мірою керувати своїми діями, реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, наніс ножем, який знаходився в правій руці ОСОБА_6 два удари в область грудної клітини ОСОБА_12 , спричинивши тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної непроникаючої рани передньої поверхні грудної клітини зліва, яка не перебуває у причинному зв`язку з настанням смерті, та колото-різане проникаюче сліпе поранення грудної клітини зліва з пошкодженням лівої легені та серця, внаслідок якої настала смерть ОСОБА_12 на місці події.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 вважає вирок стосовно ОСОБА_6 необґрунтованим в частині кваліфікації його дій за ст.116 КК України, які на її думку підлягають кваліфікації за ч.1 ст.115 КК України, а також у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину внаслідок його м`якості, неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Наводить доводи порушень вимог щодо форми та порядку отримання висновку судової психолого-психіатричної експертизи №69 від 29.04.2015 року стосовно емоційного стану обвинуваченого ОСОБА_6 у момент скоєння кримінального правопорушення, який вважає недопустимим доказом, а також неправильно складеним обвинувальний акт в частині кваліфікації дій обвинуваченого за ст.116 КК України. Вказує на необґрунтовану відмову суду в призначенні повторної судово-психіатричної експертизи та повторному допиту свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 щодо обставин кримінального правопорушення та вживання перед його скоєнням ОСОБА_6 алкогольних напоїв, а також на наявність підстав для кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України. Ставить питання про скасування вироку в частині кваліфікації дій ОСОБА_6 за ст.116 КК України та призначеного йому покарання, а також ухвалення нового вироку, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України з призначенням покарання 8 років позбавлення волі. В разі визнання ОСОБА_6 винним за ст.116 КК України, просить призначити йому покарання 5 років позбавлення волі. Вважає необхідним проведення по справі повторної судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_6 в іншій експертній установі.
Заслухавши суддю-доповідача, представника потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який вважав апеляційну скаргу необґрунтованою, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів дійшла наступного.
Відповідно до ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно ст.410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема у разі якщо:
1) судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення;
2) необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Положеннями ст.411 КПК України передбачено, що судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності. Вирок та ухвала підлягають скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання або застосування примусових заходів виховного характеру.
Відповідно ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Так, згідно з вимогами ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Положеннями ч. 3 ст. 374 КПК України передбачено, що у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою мотиви неврахування окремих доказів та зміни обвинувачення, якщо судом приймались такі рішення.
Однак зазначених вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції не виконав.
Відповідно до обвинувального акту органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення за наступних обставин.
28.03.2015 року, протягом вечора, ОСОБА_6 разом з військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_12 та іншими особами, за місцем дислокації частини, перебував в приміщенні будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . Перебуваючи в стані сильного душевного хвилювання (фізіологічного афекту), що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства: протизаконного психічного насильства, яке виразилось у погрозах завдати фізичної шкоди з боку потерпілого ОСОБА_12 , що для ОСОБА_6 було значним, тобто спроможним за своїм характером викликати сильне душевне хвилювання, а також реальним, а не уявним, внаслідок систематичного знущання з нього, що мало своє відображення у систематичному приниженні честі і людської гідності, завдаючи ОСОБА_6 моральних страждань та внаслідок тяжкої образи, яка виразилась у непристойній поведінці, що особливо принизило гідність та зганьбило честь винного з боку потерпілого, використовуючи в якості знаряддя вчинення злочину кухонний ніж, взятий безпосередньо перед вчиненням злочину, наніс ним 2 удари в області грудної клітини ОСОБА_12 , спричинивши, згідно висновку експерта №81 від 29.03.2015 року тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної непроникаючої рани передньої поверхні грудної клітини зліва, яка не перебуває у причинному зв`язку з настанням смерті, та колото-різане проникаюче сліпе поранення грудної клітини зліва з пошкодженням лівої легені та серця, внаслідок якої настала смерть ОСОБА_12 на місці події.
Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфікуються як скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст.116 КК України, тобто умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання з боку потерпілого (т.2 а.к.п.4-5).
Суд у вироку при викладенні фабули обвинувачення вказав декілька інші обставини кримінального правопорушення.
Так, у вироку суд не зазначив про обставини, вказані в обвинувальному акті щодо спричинення ОСОБА_6 моральних страждань внаслідок тяжкої образи, яка виразилась у непристойній поведінці, що особливо принизило гідність та зганьбило честь винного з боку потерпілого.
Крім того, суд у вироку вказав обставини, які не були зазначені в обвинувальному акті, а саме:
- «довготривале негативне психологічне знущання ОСОБА_12 над обвинуваченим з приводу неналежного, на думку ОСОБА_12 , виконання останнім своїх військових обов`язків»;
- « ОСОБА_6 після сварки з ОСОБА_12 », ...«усвідомлюючи значення своїх дій», ...«реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині» (т.2 а.к.п.119-122).
Таким чином, суд першої інстанції вийшов за межі висунутого обвинувачення при викладенні обставин кримінального правопорушення та наявності у ОСОБА_6 умислу на умисне вбивство ОСОБА_12 , чим погіршив становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження та порушив вимоги ст.337 КПК України і допустив у вироку в своїх висновках істотні суперечності.
Суд кваліфікував дії ОСОБА_6 за ст.116 КК України, як умисне вбивство, скоєне в стані сильного душевного хвилювання.
При цьому в порушення вимог ст.ст.370, 374 КПК України суд у вироку не навів мотиви та підстави зміни обвинувачення, а також не вказав чому він не прийняв до уваги кваліфікуючі ознаки даного кримінального правопорушення, які інкримінувались ОСОБА_6 органом досудового розслідування, як раптове виникнення сильного душевного хвилювання внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання з боку потерпілого.
Зазначені недоліки є істотним порушенням суду першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_9 зверталась до суду з письмовими клопотаннями про додатковий допит в судовому засіданні свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 для з`ясування обставин вживання ОСОБА_6 алкоголю безпосередньо перед скоєнням кримінального правопорушення та перебування його в стані алкогольного сп`яніння, обставин протизаконного насильства, знущання чи образ відносно нього з боку ОСОБА_12 , а також допит експертів, які проводили судово-психіатричну експертизу, для з`ясування обставин щодо стану афекту обвинуваченого та вирішення питань чи враховано ними стан сп`яніння обвинуваченого, вплив стану сп`яніння на стан сильного душевного хвилювання, можливості в стані сильного душевного хвилювання нанесення двох ударів ножем, якими доказами обґрунтовані обставини насильства, систематичного знущання та тяжкої образи з боку потерпілого (т.2 а.к.п.20-21, 89-90).
Потерпіла ОСОБА_9 також зверталась до суду з письмовим клопотанням про призначення повторної судово-психіатричної експертизи для з`ясування зазначених обставин щодо емоційного стану обвинуваченого ОСОБА_6 та вирішення питань чи міг він передбачити наслідки своїх дій, впливу стану алкогольного сп`яніння на стан сильного душевного хвилювання (фізіологічного афекту) (т.2 а.к.п.60), про що також заявляв клопотання в судовому засіданні представник потерпілої ОСОБА_8 .
Ухвалою від 24.09.2015 року суд відмовив у задоволенні клопотання представника потерпілої ОСОБА_8 про призначення додаткової судово-психіатричної експертизи з посиланням на відповідність висновку судової психолого-психіатричної експертизи №69 від 29.04.2015 року встановленій формі складання висновку (т.2 а.к.п.102).
Однак вказані питання не ставились на розгляд судової психолого-психіатричної експертизи №69 від 29.04.2015 року (т.1 а.к.п.207-209).
Зазначені обставини також залишились судом першої інстанції не дослідженими та не знайшли свого відображення у вироку щодо ОСОБА_6 (т.2 а.к.п.119-122).
Суд у вироку також не навів обґрунтувань відповідно доводів потерпілої ОСОБА_9 та її представника ОСОБА_8 про перебування ОСОБА_6 на момент інкримінованого діяння в стані алкогольного сп`яніння.
З`ясування зазначених обставин може мати істотне значення для ухвалення законного, обгрунтованого та справедливого судового рішення, оскільки впливає на встановлення обставин справи, правильну юридично-правову оцінку дій обвинуваченого ОСОБА_6 та кримінальну відповідальність, про що обґрунтовано вказано в апеляційній скарзі потерпілої ОСОБА_9 .
Отже, допущені судом порушення при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , ставлять під сумнів законність та обґрунтованість судового рішення.
Згідно з положеннями ч.2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалось питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про допущення місцевим судом згідно ст.ст.410, 411, 412 КПК України неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
Таким чином, доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_9 в цій частині є обґрунтованими.
Вказані недоліки, які допустив місцевий суд, є істотними, й такими, що відповідно до ст.409 КПК України є підставою для скасування судового рішення та призначення кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ст.116 КК України до нового судового розгляду в суді першої інстанції, який слід провести з дотриманням усіх вимог кримінального процесуального законодавства.
До того ж статтею 420 КПК України не передбачено постановлення судом апеляційної інстанції свого вироку після скасування вироку суду першої інстанції з підстав, визначених ст.ст.410, 411, 412 КПК України, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам, та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Враховуючи, що судове рішення підлягає скасуванню з наведених підстав, розгляд вказаних в апеляційній скарзі потерпілої ОСОБА_9 питань щодо невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості злочинних дій внаслідок м`якості, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність є передчасним, оскільки такі питання вирішує суд при постановленні судового рішення в залежності від доведеності винуватості особи у вчиненні злочинних дій за обставин, пред`явлених в обвинуваченні, та мають бути перевірені під час нового судового розгляду.
За таких обставин апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню.
Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, повно і всебічно, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону проаналізувати всі докази, надані сторонами, дати їм належну оцінку, перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі потерпілої ОСОБА_9 , та ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення, яке б відповідало вимогам ст.370 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст.419 КПК України колегія суддів вважає необхідним залишити щодо ОСОБА_6 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки залишились незмінними підстави для обрання такого заходу.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Старобільського районного суду Луганської області від 19 листопада 2015 року відносно ОСОБА_6 за ст.116 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Залишити ОСОБА_6 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 30 днів.

Строк дії міри запобіжного заходу з 09 лютого 2016 року по 09 березня 2016 року включно.

Головуючий:

Судді: