А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

03.11.2015р. м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретарів судових засідань: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ; прокурорів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ; обвинувачених: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; їх захисників: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами: старшого прокурора відділу прокуратури Закарпатської області; обвинуваченого ОСОБА_15 ; захисників обвинуваченого ОСОБА_9 адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ; захисника обвинуваченого ОСОБА_16 адвоката ОСОБА_14 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 січня 2015 року, яким:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ужгорода, мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з вищою освітою, військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , не судимий, засуджений за ч. 3 ст. 296 КК України на 3 (три) роки і 6 (шість) місяців позбавлення волі, за ч. 1 ст. 263 КК України - на 3 (три) роки і 5 (п`ять) місяців позбавлення волі, за ч. 2 ст. 345 КК України - на 4 (чотири) роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_9 остаточне покарання - 4 (чотири) роки позбавлення волі.
За ч. 1 ст. 262 КК України ОСОБА_9 визнано невинним та виправдано у зв`язку із відсутностю в його діях складу злочину.
Запобіжний захід ОСОБА_9 залишено попередній тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_9 постановлено рахувати з 08.08.2014 року;
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Старий Самбір Львівської області, мешканець АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, з вищою освітою, військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , не судимий, засуджений за ч. 2 ст. 296 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком в один рік. На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_10 покладено обов`язки: повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в цій інспекції.
За ч. 1 ст. 262 КК України ОСОБА_10 визнано невинним та виправдано у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину;
ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець та мешканець АДРЕСА_3 , українець, громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , не судимий, засуджений за ч. 2 ст. 296 КК України до 2 (двох) роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_16 звільнений від відбування призначеного покарання з випробовуванням, з іспитовим строком один рік. На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_16 покладено обов`язки: повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець та мешканець АДРЕСА_4 , українець, громадянин України, з середньо- спеціальною освітою, військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , не судимий, засуджений за ч. 2 ст. 296 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_15 звільнений від відбування призначеного покарання з випробовуванням, з іспитовим строком один рік. На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_15 покладено обов`язки: повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 до набрання вироком законної сили залишено попередній домашній арешт.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта, у розмірі 5518,82 грн.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_9 07 серпня 2014 року, приблизно о 22.30 год., у групі з ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , у стані алкогольного сп`яніння, з ОСОБА_16 та особою, яка перебуває у розшуку (далі невідомий), під`їхали на автомобілі марки «Субару-Легасі», д/н НОМЕР_6 , під керуванням ОСОБА_9 , до будівлі УСБ України в Закарпатській області (далі УСБУ) по вул. Довженка 3 в м. Ужгороді, де ОСОБА_9 виїхав автомобілем на тротуар, перекривши центральний вхід в дану будівлю, після чого всі разом вийшли з автомобіля і попрямували до центральних вхідних дверей в адмінбудівлю. ОСОБА_9 , першим підійшовши до дверей, побачивши, що двері головного входу до адмінбудівлі зачинені, почав сильно стукати по них ногами, викрикуючи при цьому нецензурні слова.
Після того, як черговий СБУ в Закарпатській області ОСОБА_19 відкрив вхідні двері та почав заспокоювати останніх, обвинувачені у зухвалій формі, використовуючи нецензурну лайку, стали вимагати від ОСОБА_19 викликати до них начальника спецпідрозділу «Альфа» УСБУ ОСОБА_20 .
Після повторної відмови ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , особи, яка перебуває у розшуку, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 припинити свої хуліганські дії, ОСОБА_19 спробував закрити двері будівлі та зайти в середину. Однак, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , невідомий, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , продовжили свої хуліганські дії, роблячи опір ОСОБА_19 як працівникові правоохоронного органу, який намагався припинити хуліганські дії, під час чого невідомий та ОСОБА_10 перешкодили ОСОБА_19 закрити вхідні двері, а ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , невідомий та ОСОБА_10 , протиправно зайшли в середину будівлі, залишивши притримувати двері ОСОБА_16 і лише на попередження їх вказаними працівниками УСБУ, останні зупинились перед турнікетом в середині приміщення адмінбудівлі.
Не зупиняючись на цьому, знаходячись в середині адмінбудівлі, ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , невідомий та ОСОБА_10 , постійно висловлюючись нецензурною лайкою, поводили себе зухвало, вимоги працівників СБУ ОСОБА_19 та ОСОБА_21 припинити свої протиправні дії та покинути адмінприміщення ігнорували, продовжували знаходитись у приміщенні. При цьому ОСОБА_10 , знаходячись у приміщенні, вихопив у ОСОБА_21 спецзасіб ПР-70, почав нею розмахувати, яку в подальшому на неодноразову вимогу ОСОБА_19 та вказівки ОСОБА_9 віддав ОСОБА_21 , однак прохання працівників УСБУ ОСОБА_19 та ОСОБА_21 припинити свої протиправні дії та покинути адмінбудівлю проігнорували та залишались в середині приблизно до 22.45 годин, до того часу, коли до адмінбудівлі УСБУ прибули співробітники ППС Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області.
Крім того, ОСОБА_9 , при невстановлених слідством обставинах, без передбаченого законом дозволу придбав вогнепальну зброю - пістолет «Glock 17 GEN4 «Austria», 9/19» та 23 патрони до нього марки «LUGER» калібру 9 мм, які в подальшому, без передбаченого законом дозволу, зберігав у автомобілі марки «Субару-Легасі», д/н НОМЕР_6 та носив при собі з метою вчинення протиправних дій, а саме: хуліганства в приміщенні УСБУ, по вул. Довженка, 3, в м. Ужгороді.
Також ОСОБА_9 , при невстановлених слідством обставинах, без передбаченого законом дозволу придбав 45 патронів, які є боєприпасами, спортивно-мисливськими калібру 5,6 мм, та автоматичну вогнепальну нарізну зброю самозарядний мисливський карабін «Вулкан С» калібру 7,62х39 мм, серійний № НОМЕР_10 , виробництва «ООО СОБР» (Україна), який згідно висновку експерта № 16/911 від 26.09.2014 є переробленою вогнепальною нарізною зброєю і який повністю втратив призначення мисливської зброї та набув ознак автоматичної стрільби чергами як з розкладеним, так і з складеним прикладом, яку було виявлено та вилучено 08.08.2014 р. під час проведення обшуку в приміщенні будинку АДРЕСА_1 - за місцем проживання ОСОБА_9 , де останній без передбаченого законом дозволу їх зберігав.
В апеляційних скаргах:
прокурор просить вирок в частині засудження ОСОБА_9 частково скасувати та ухвалити новий, яким засудити ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 296 КК України на 4 роки позбавлення волі; за ч. 1 ст. 262 КК України 4 роки позбавлення волі; за ст. 348 КК України - 9 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 263 КК України - 5 років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України визначити остаточну міру покарання ОСОБА_9 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначити йому покарання - 9 років позбавлення волі. Визнати обтяжуючою покарання обставину - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Зазначає, що суд необгрунтовано перекваліфікував дії ОСОБА_9 у частині посягання на життя працівника правоохоронного органу на умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків. Крім того, вказує, що суд необгрунтовано виправдав ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 262 КК України. У ході судового розгляду потерпілі ОСОБА_22 та ОСОБА_23 показали, що коли вони прибули на місце пригоди, то до них підійшов ОСОБА_9 і вимагав викласти на узбіччя дороги вогнепальну зброю, однак вони відмовились зробити це. Склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 262 КК України, є закінченим із моменту висунення такої вимоги;
обвинувачений ОСОБА_15 просить скасувати вирок у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновку суду фактичним обставинам кримінального провадження, кримінальне провадження - закрити за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України. В обґрунтування вимог зазначає, що місцевий суд при ухваленні вироку не конкретизував, в чому саме виразилось грубе порушення громадського порядку та не навів ознак особливої зухвалості. Потерпілі ОСОБА_21 і ОСОБА_19 ствердили, що жоден із чоловіків не намагався їх ображати, застосувати до них насильство, пошкодити майно чи вчинити якісь інші протиправні дії. Жодних погроз з приводу можливого штурму чи іншого протиправного втручання в роботу УСБУ обвинувачені не виражали. Крім того, діями обвинувачених не спричинено жодної шкоди черговим чи адмінбудівлі УСБУ, що підтверджується листом в.о. начальника УСБУ в Закарпатській області;
захисник обвинуваченого ОСОБА_16 адвокат ОСОБА_14 просить вирок в частині засудження ОСОБА_16 скасувати, кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. Зазначає, що суд при винесенні вироку не конкретизував, в чому саме виразилось грубе порушення підзахисним громадського порядку та не навів ознак особливої зухвалості. Крім цього, ОСОБА_16 ні в кого не стріляв, зброї при собі не мав, нікого не бив, стояв позаду всіх обвинувачених на сходах приміщення УСБУ, надавав медичну допомогу потерпілому ОСОБА_22 . Крім того, потерпілі ОСОБА_21 і ОСОБА_19 ствердили, що жоден з чоловіків не намагався їх ображати, застосувати до них насильство, пошкодити майно чи вчинити якісь інші протиправні дії. Жодних погроз з приводу можливого штурму чи іншого протиправного втручання в роботу УСБУ обвинувачені не висловлювали. Крім того, діями обвинувачених не спричинено жодної шкоди черговим чи адмінбудівлі УСБУ, що підтверджується листом в.о. начальника УСБУ в Закарпатській області. Таким чином, наведені судом обставини вчинення хуліганства суперечать показанням свідків події ОСОБА_21 та ОСОБА_19 , є необгрунтованими і суперечливими;
захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_12 просить змінити вирок, за ч. 3 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України ОСОБА_9 виправдати; за ч. 1 ст. 263 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком не більше п`яти років із застосуванням ст.75 КК України. Зазначає, що ОСОБА_21 і ОСОБА_19 ствердили, що жоден з чоловіків не намагався їх ображати, застосувати до них насильство, пошкодити майно чи вчинити якісь інші протиправні дії. Жодних погроз з приводу можливого штурму чи іншого протиправного втручання в роботу УСБУ обвинувачені не висловілювали. Крім того, діями обвинувачених не спричинено жодної шкоди черговим чи адмінбудівлі УСБУ, що підтверджується листом в.о. начальника УСБУ в Закарпатській області. Крім того зазначає, що в ході судового розгляду прокурором не доведено умисел ОСОБА_9 , спрямований на нанесення працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень. Вказує на відсутність у ОСОБА_9 наміру на вбивство чи поранення потерпілого, він цілив лише у дорожнє покриття перед потерпілим. Такі дії пояснює безпідставними пострілами потерпілого ОСОБА_24 , вважає, що захищав своє життя. Крім того зазначає, що в ході огляду місця події 07 та 08.08.2014 року з невідомих причин з місця події не вилучено табельну зброю ОСОБА_22 , гільзи від патронів до його ОСОБА_25 , що в подальшому унеможливило в суді перевірити його показання щодо кількості проведених ним пострілів та законність застосування останнім табельної зброї. У подальшому дана табельна зброя вилучалася нібито 08.08.2014 року у ОСОБА_22 у приміщенні лікарні, однак, як встановлено в суді, 08.08.2014 року у вказаного потерпілого його табельної зброї вже не було і вилучатися така в нього не могла.
У запереченні на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_12 просить таку залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_9 змінити відповідно до поданої ним апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, виступи обвинувачених та захисників на підтримку поданих ними апеляційних скарг та заперечення проти апеляційної скарги прокурора, промови прокурорів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які заперечили проти апеляційних вимог обвинувачених і їх захисників та просили апеляційну скаргу старшого прокурора відділу прокуратури Закарпатської області задовольнити, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи сторін, апеляційний суд визнає, що апеляційні скарги: прокурора, обвинуваченого ОСОБА_15 та захисника обвинуваченого ОСОБА_16 - адвоката ОСОБА_14 задоволенню не підлягають, а апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_9 адвокатів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому судам слід неухильно дотримуватись вимог про законність, обґрунтованість та вмотивованість вироку, ухвали в кримінальному провадженні.
Висновки суду першої інстанції по даному кримінальному провадженні щодо винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 та призначеної йому міри покарання, в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.
Юридична кваліфікація дій обвинувачених, визнаних судом доведеними, відповідає обставинам кримінального провадження і колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, зазначених у вироку, повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні і наведеними у вироку доказами.
Зокрема, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, тобто за ч. 2 ст. 296 КК України, підтверджується наступним.
З показань допитаного в судовому засіданні суду першої інстанції обвинуваченого ОСОБА_15 вбачається, що він разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_26 , особою, яка перебуває у розшуку, та ОСОБА_27 07.08.2014 року, приблизно о 22.30 год., прибули до приміщення адмінбудівлі УСБУ в Закарпатській області в м. Ужгороді по вул. Довженка, однак жодних хуліганських дій особисто він не вчиняв.
Аналогічно обвинувачений ОСОБА_28 у судовому засіданні пояснив, що він був у автомобілі з ОСОБА_9 , коли останній мав словесну перепалку 07.08.2014 року, приблизно о 21.15 год., з ОСОБА_20 , на вул. Кармелюка в м. Ужгороді. Також показав, що приблизно о 22.30 год. того ж вечора він прибув разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_26 , особою, яка перебуває у розшуку та ОСОБА_15 до адмінбудівлі УСБУ, де особисто хуліганських дій не вчиняв, вхідні двері до СБУ не блокував, а просто стояв та чекав на ОСОБА_20 , оскільки до останнього у ОСОБА_9 були якісь питання.
Що стосується наведених вище доводів в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_15 та захисника обвинуваченого ОСОБА_16 адвоката ОСОБА_14 про те, що при винесенні вироку суд не конкретизував, в чому саме виразилось грубе порушення громадського порядку, не навів ознак особливої зухвалості, то з даними доводами колегія суддів не погоджується та вважає, що винуватість ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, підтверджується встановленими та дослідженими у суді доказами.
Згідно ст. 296 КК України, з об`єктивної сторони хуліганство є суспільно небезпечною дією, що грубо порушує громадський порядок. Діями, що грубо порушують громадський порядок, закон визнає тільки такі, які відрізнялися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.
Особлива зухвалість це нахабне поводження, буйство, бешкетування, що спричинило тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації.
З матеріалів даного провадження вбачається, що 07 серпня 2014 року, приблизно о 22.30 год., ОСОБА_15 , ОСОБА_16 у групі з ОСОБА_10 та невідомим, під`їхали на автомобілі марки «Субару-Легасі», д/н НОМЕР_6 , під керуванням ОСОБА_9 , до будівлі УСБУ в Закарпатській області по вул. Довженка 3, в м. Ужгороді, де ОСОБА_9 почав сильно грюкати по них ногами, викрикуючи при цьому нецензурні слова. Після того, як черговий СБУ в Закарпатській області ОСОБА_19 відкрив вхідні двері та почав заспокоювати останніх, обвинувачені у зухвалій формі, використовуючи нецензурну лайку, стали вимагати від ОСОБА_19 викликати до них начальника спецпідрозділу «Альфа» УСБУ в Закарпатській області ОСОБА_20 . Після повторної відмови ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , особи, яка перебуває у розшуку, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 припинити свої хуліганські дії, ОСОБА_19 спробував закрити двері будівлі та зайти в середину. Однак, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , невідомий, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 продовжили свої хуліганські дії, перешкодили ОСОБА_19 закрити вхідні двері, а ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , особа, яка перебуває у розшуку та ОСОБА_10 , протиправно зайшли в середину будівлі, залишивши притримувати двері ОСОБА_16 і лише на попередження їх вказаними працівниками УСБУ, останні зупинились перед турнікетом в середині приміщення адмінбудівлі. Не зупиняючись на цьому, знаходячись в середині адмінбудівлі ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , особа, яка перебуває у розшуку та ОСОБА_10 , постійно висловлюючись нецензурною лайкою, поводили себе зухвало, на вимоги потерпілих припинити свої протиправні дії та покинути приміщення, обвинувачені ігнорували та залишались в середині приміщення приблизно до 22.45 год. - до того часу, коли до адмінбудівлі УСБУ прибули співробітники ППС Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області,
Дані обставини підтверджуються наступними доказами, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку та належно вмотивував своє рішення.
Так, під час досудового розслідування та в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_29 пояснив, що 07.08.2014 року, приблизно о 22.30 год., коли він знаходився на оперативному чергуванні в адмінбудівлі УСБУ в Закарпатській області разом з своїм помічником ОСОБА_30 , до будівлі УСБУ під`їхав автомобіль з п`ятьма особами, одягнутими у камуфляжну форму, які почали стукати у двері як руками так і ногами, і коли він відчинив вхідні двері, щоб дізнатись у чому проблема, йому представився чоловік на прізвище ОСОБА_31 . Вказані особи стали вимагати зустрічі з начальником спецпідрозділу «Альфа» ОСОБА_20 , після чого увійшли в середину приміщення, висловлювались нецензурною лайкою та продовжували вимагати зустрічі з ОСОБА_20 . Пробули дані особи в приміщенні адмінбудівлі до того часу, поки не приїхав наряд працівників міліції. Він повідомив начальника управління про нестандартну ситуацію, яка склалась у приміщенні СБУ, а його помічник телефонував в УМВС. Далі він почув на вулиці постріли. У зв`язку із цими подіями вони із ОСОБА_30 вимушені були оголити табельну зброю, а спецпідрозділ «Альфа», за вказівкою керівництва управління, був приведений у стан підвищеної бойової готовності. Стверджує, що вказані особи зброєю та штурмом приміщення йому не погрожували. Вхідні двері йому перешкоджав закривати один із обвинувачених, як пізніше він взнав це був ОСОБА_16 . Стверджує, що відчинив вхідні двері для з`ясування ситуації та щоб заспокоїти обвинувачених, щоб «вони не порушували громадський порядок та не зривали нормальну роботу державної установи» і він їх попереджав що «їх об`єкт є режимним» (т. 3, а.с. 91-93).
Потерпілий ОСОБА_32 як на досудовому розслідуванні, так і в судовому засіданні показав, що 07.08.2014 року, приблизно о 22:30 год., коли він знаходився на оперативному чергуванні в адмінбудівлі УСБУ в Закарпатській області разом з черговим ОСОБА_29 , до будівлі УСБУ під`їхав автомобіль з п`ятьма особами, одягнутими у камуфляжну форму, які почали стукати у двері. Ним було повідомлено чергового ОСОБА_19 про дану обставину, після чого ОСОБА_33 відчинив вхідні двері та почав з`ясовувати, в чому справа. Вказані особи кричали нецензурною лайкою і він почув, що вони вимагають зустрічі з начальником спецпідрозділу «Альфа» ОСОБА_34 . Бачив у ОСОБА_9 пістолет, однак останній не погрожував ним. Спецзасіб - дубинку він нікому не давав, його в нього вирвали з рук. Стверджує, що розцінював поведінку обвинувачених саме як хуліганські дії. Також повідомив, що попереджував останніх про те, що в режимний об`єкт зі зброєю стороннім особам вхід заборонений.
Враховуючи сукупність здобутих по справі та перевірених судом доказів, які суд першої інстанції визнав достовірними, допустимими, належними та достатніми, такими, що повністю обґрунтовано підтверджують винуватість ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, колегія суддів приходить до висновку, що вказаними протиправними діями обвинувачених було вчинене тимчасове порушення нормальної діяльності установи, яке судом першої інстанції вірно кваліфіковано як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що зазначені вище апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_15 та захисника обвинуваченого ОСОБА_16 адвоката ОСОБА_14 задоволенню не підлягають.
Щодо доводів та вимог захисників обвинуваченого ОСОБА_9 адвокатів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про необхідність зміни вироку щодо ОСОБА_9 , зокрема про виправдання його за ч. 3 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України та призначення йому покарання за ч. 1 ст. 263 КК України із застосуванням ст. 75 КК України, колегія суддів вважає, що такі підлягають частковому задоволенню.
Крім викладених вище показань потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_21 про обставини вчинення обвинуваченими хуліганських дій в приміщенні адмінбудівлі УСБУ в Закарпатській області, вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні ним визнаних судом доведеними кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю зібраних, досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку доказами.
Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав частково та пояснив, що 07.08.2014 року, приблизно о 21.15 год., на вул. Кармелюка в м. Ужгороді, він мав словесну перепалку з особою, яка порушила правила дорожнього руху і, як в подальшому з`ясувалось, це був ОСОБА_20 - начальник спецпідрозділу «Альфа» УСБУ в Закарпатській області. Будь- яких пострілів із вогнепальної зброї в бік ОСОБА_20 він не вчиняв. Далі він поїхав в кафе «Стариця», де пив з іншими обвинуваченими пиво. Йому подзвонив начальник ВДАІ м. Ужгорода ОСОБА_35 та повідомив, що інцидент в нього стався на дорозі саме із ОСОБА_20 . Після чого, приблизно о 22:30 год. того ж вечора, він прибув разом з ОСОБА_26 , особою, яка перебуває у розшуку, ОСОБА_15 , та ОСОБА_27 до адмінбудівлі УСБУ, де став просити у чергових зустрічі з ОСОБА_20 . Коли приїхали працівники міліції ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , він зброю у них не вимагав, лише підійшов до них щоб з`ясувати в чому проблема, і коли він розмовляв з ОСОБА_23 , то почув у себе за спиною два постріли. Злякавшись за своє життя, розвернувся та здійснив біля п`яти пострілів в сторону ОСОБА_22 , цілячись йому під ноги, після чого ОСОБА_22 впав. Стверджує, що пістолет, із якого він стріляв, знайшов на майдані в м. Києві. Визнає свою вину лише за ч. 1 ст. 263 КК України, так як дійсно носив та зберігав знайдену ним вогнепальну зброю - пістолет марки «Glock 17 GEN4 «Austria», 9/19». Карабін він не переробляв, на зберігання вказаного карабіна він мав відповідний дозвіл. У решті вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не визнає та просить його виправдати.
З показань обвинуваченого ОСОБА_36 вбачається, що він разом із особою, яка перебуває у розшуку, увечері 07.08.2014 року зайшли в кафе «Стариця», де зустріли ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , та ОСОБА_37 . Далі ОСОБА_31 запропонував підвезти його, після чого вони всі разом поїхали та близько 22.30 год. зупинились біля приміщення УСБУ. В середині приміщення УСБУ взяв лише подивитись дубинку (спецзасіб ПР-70) з дозволу працівника СБУ. Коли приїхали працівники міліції, Глуздань спочатку направляв на нього пістолет, а далі почав стріляти із табельної зброї в бік ОСОБА_9 . Чи стріляв ОСОБА_9 у напрямку ОСОБА_22 , він не бачив, лише чув звуки пострілів та бачив як ОСОБА_22 впав на землю, після чого ОСОБА_38 притримував на руках ОСОБА_24 , а ОСОБА_39 та ОСОБА_31 перев`язували потерпілому ногу.
У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_22 пояснив, що 07.08.2014 року, приблизно о 22.40 год., його та інспектора патрульної служби прапорщика міліції ОСОБА_23 було повідомлено про те, що на вул. Довженка невідомі особи вчиняють хуліганські дії - намагаються виламати вхідні двері в приміщення УСБУ в Закарпатській області. Після прибуття на місце він побачив, що декілька чоловіків у камуфляжній формі заходять та виходять з приміщення УСБУ і було видно якусь штовханину з черговими УСБУ. Потім до їхнього автомобіля підійшов ОСОБА_31 і сказав їм скласти зброю. Коли вони відмовились і ОСОБА_23 вийшов із автомобіля та намагався викликати допомогу, йому це зробити перешкоджав ОСОБА_9 , який намагався вирвати з його з рук мобільний телефон. Коли Приміч з ОСОБА_40 , штовхаючись, трохи відійшли, до нього почав підходити ОСОБА_41 , який також наказав скласти зброю. Далі він почав відчувати реальну небезпеку і попередив ОСОБА_42 , що буде застосовувати табельну зброю, однак останній на зауваження не реагував. Зважаючи на це, та на те, що міліціонерів було двоє, а обвинувачених - п`ятеро, ОСОБА_24 зробив один попереджувальний постріл у повітря. Однак, у відповідь на нього з боку ОСОБА_43 пролунало декілька пострілів і одна куля влучила у бедро його лівої ноги і він впав. Через деякий час нападаючі почали надавати йому медичну допомогу.
Потерпілий ОСОБА_23 в судовому засіданні дав показання, аналогічні тим, що надав потерпілий ОСОБА_44 .
Таким чином, показання потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які суд визнав достовірними, допустимими, належними і достатніми доказами, повністю підтверджують винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 та спростовують його заперечення проти обвинувачення у хуліганстві, тобто в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, пов`язаного з опором представникові влади, який виконує обов`язки з охорони громадського порядку, вчинені групою осіб. З даним рішенням суду погоджується й колегія суддів апеляційного суду.
Обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, визнав частково, а саме визнав вину у носінні, зберіганні, придбанні вогнепальної зброї, боєприпасів без передбаченого законом дозволу, зокрема пістолету «Glock 17 GEN4 Austria 9/19» та 23 патронів до нього.
Разом з тим, ОСОБА_9 не визнав вини у незаконномуносінні, зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, зокрема самозарядного мисливського карабіну «Вулкан С» кал. 7,62х39 мм, серійний № НОМЕР_10 , виробництва ОО СОБР (Україна).
Дані твердження обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників спростовані дослідженими та перевіреними в суді доказами.
Так, відповідно до дослідженого в суді протоколу обшуку житлового будинку АДРЕСА_1 від 08.08.2014 року, за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_9 вилучено автоматичну вогнепальну нарізну зброю - самозарядний мисливський карабін «Вулкан С», калібр 7,62x39 мм, серійний № НОМЕР_10 , виробництва ОО СОБР (т.3, а.с. 76-80).
Згідно з висновком експерта № 16/911 від 26.09.2014 року, самозарядний мисливський карабін «Вулкан С», кал. 7,62x39 мм, серійний № НОМЕР_10 , виробництва «ОО СОБР» (Україна), є переробленою вогнепальною нарізною зброєю, який повністю втратив призначення мисливської зброї (ведення тільки одиночних пострілів з відкритим прикладом) та набув ознак автоматичної вогнепальної нарізної зброї для стрільби, як одиночними пострілами, так і для автоматичної стрільби чергами, як з розкладеним, так і зі складеним прикладом (т. 3, а.с. 243-247).
Твердження обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що обшук в його житловому будинку в с. Довге Поле, де було виявлено та вилучено вказаний мисливський карабін «Вулкан С», проводився без його участі, карабін опечатаний не був, ОСОБА_31 мав дозвіл на нього та особисто він його для стрільби, як одиночними пострілами, так і для автоматичної стрільби чергами, не переробляв і хто та коли міг його переробити, йому невідомо, колегія суддів до уваги не приймає, враховуючи наступне.
Так, обшук у житловому будинку ОСОБА_9 було проведено 08.08.2014 р. на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду, в присутності дружини обвинуваченого - ОСОБА_17 та двох понятих, від яких будь-яких заяв, клопотань, пропозицій та зауважень не надходило (т. 3, а.с. 76-80). Вказаний обшук проведений за відсутності ОСОБА_9 у зв`язку з проведенням із ним невідкладних слідчих дій працівниками правоохоронних органів за місцем вчинення кримінальних правопорушень в м. Ужгороді по даному кримінальному провадженні, та того ж дня він був затриманий в якості підозрюваного (т. 2 а.с. 107-110).
Відповідно до описової частини висновку експерта № 16/911 від 26.09.2014 р. на судово-балістичну експертизу надані для дослідження об`єкти, упаковані у поліетиленові пакети синього кольору. Пакети обмотані липкою стрічкою «Скотч». До пакету за допомогою стрічки «скотч» прикріплено аркуш білого паперу з написами: «08.08.14 ОМП. с.Довге Поле, вул. Хіміків, 11. Вилучено: Рушниця нарізна «Вулкан С». Слідчий: (підпис) ОСОБА_45 . Спеціаліст: (підпис). Поняті: 1 (підпис) 2 (підпис).
З викладеного вбачається, що під час слідчої дії обшуку будинку, були дотримані вимоги КПК України, вилучений речовий доказ (карабін) у присутності понятих був опечатаний, протокол обшуку підписаний останніми та з аналогічними підписами в опечатаному вигляді речовий доказ поступив у експертну установу.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що він мисливський карабін «Вулкан С» не переробляв, колегія суддів відхиляє, оскільки саме він є власником цієї переробленої в незаконний спосіб зброї, а його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, у тому числі й у незаконномуносінні, зберіганні, придбанні вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу, підтверджується вищевикладеними дослідженими в суді доказами.
Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_9 з приводу відсутності у нього за ч. 2 ст. 345 КК України в умисному заподіяння працівникові правоохоронного органу середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, колегія суддів їх також відхиляє.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілий старший сержант міліції ОСОБА_46 був інспектором роти патрульної служби Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області та 07.08.2014 р. заступив на чергування в складі наряду «Патруля автомобільного» (ПА «Бульвар-2»), знаходився у форменому одязі, тобто був працівником правоохоронного органу та перебував при виконанні своїх службових обов`язків.
Відповідно до викладених вище показань ОСОБА_47 під час конфлікту 07.08.2014 р. біля приміщення УСБУ, з метою припинити такий, він зробив один попереджувальний постріл у повітря. Однак, у відповідь в нього зі сторони Пилипіва пролунало декілька пострілів, куля влучила у його ліву ногу і він впав. Через деякий час нападаючі почали надавати йому медичну допомогу.
Такі показання потерпілого повністю узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_9 на те, що в нього не було умислу на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, оскільки, з метою «подавити бойовий дух» ОСОБА_47 , який перед цим вистрілив з пістолета в його сторону, він змушений був стріляти у його (потерпілого) сторону, однак стріляв лише під ноги ОСОБА_48 (вважає, що в його діях є необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження, у зв`язку з чим просить перекваліфікувати його дії на ст. 128 КК України) апеляційний суд не приймає до уваги та визнає, що у даному випадку ОСОБА_9 мав непрямий умисел на спричинення потерпілому за вказаних обставин тілесних ушкоджень
Висновком судово-медичного експерта № 735 від 18.09.2014 року встановлено, що ОСОБА_22 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: наскрізного вогнепального поранення задньої поверхні верхньої третини лівого стегна, сліпого поранення внутрішньої поверхні верхньої третини правого стегна, травматичної нейропатії (контузії) сідничного нерва зліва, травматичного ураження стегнового нерва на рівні нижньої третини лівого стегна переважно висотою малогомілкової кістки з грубим порушенням розгинаючої лівої стопи та вираженим порушенням функції ходи. Відповідно до п.п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.95 р. Вказані тілесні ушкодження є середнього ступеню тяжкості (т. 3, а.с. 204-208).
Із дослідженого в суді висновку експерта № 64-мк від 23.09.2014 р. вбачається, що при дослідженні формених штанів від ОСОБА_22 , у верхній третині задньої половинки зліва виявлено вхідний вогнепальний кульовий отвір, який виник внаслідок дії вогнепального снаряду - кулі діаметром близько 0,9 см, оболонка якої була виготовлена з металу, що містив мідь. Пошкодження на одязі та тілесні ушкодження на тілі потерпілого, найбільш імовірно, виникли внаслідок дії вогнепального снаряду (кулі) при одному пострілі з вогнепальної зброї. При цьому на тілі потерпілого, найбільш ймовірно, наявний перервний рановий канал, який утворився в результаті проходження кулі спочатку через ліву кінцівку (внаслідок чого було сформоване наскрізне вогнепальне поранення), після чого куля потрапила у праву кінцівку (сформувавши сліпе вогнепальне поранення) (т. 3 а.с. 209-211).
Відповідно до вимог ст. 24 КК України умисел поділяється на прямий і непрямий. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що в діях обвинуваченого при вчиненні даного кримінального правопорушення наявний непрямий умисел, оскільки він, стріляючи в напрямку потерпілого з вогнепальної зброї п`ять разів, мав усвідомлювати суспільно небезпечний характер свого діяння і міг передбачити негативні наслідки для цього, що одна або декілька куль рикошетом від землі (асфальту) могли поцілити у потерпілого ОСОБА_22 , що виключає можливість кваліфікації його зазначених вище протиправних дій, як необережні. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правомірно визнано ОСОБА_9 винним в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Доводи апеляційної скарги прокурора про необґрунтованість перекваліфікації судом дій ОСОБА_9 у частині посягання на життя працівника правоохоронного органу на умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків та необгрунтоване виправдання ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 262 КК України, колегія суддів визнає необґрунтованими.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, орган досудового розслідування додатково інкримінував в обвинувачення ОСОБА_9 вчинення ним злочину, передбаченого ст. 262 ч. 1 КК України, тобто вимагання 07.08.2014 р. зброї (крім гладкоствольної мисливської).
Судом встановлено, що заява про вимагання зброї подана потерпілими ОСОБА_22 і ОСОБА_23 лише 29.09.2014 року, тобто практично через два місяці після події.
Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, боєвими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами», за ч.ч. 1, 2 ст. 262 КК України кваліфікується вимагання зазначених предметів, поєднане з погрозою обмеження прав і свобод або законних інтересів щодо особи чи її близьких родичів, пошкодження чи знищення їхнього майна, розголошення відомостей, які вони бажають зберегти в таємниці. Вимагання вважається закінченим складом злочину з моменту пред`явлення вимоги, поєднаної з відповідними погрозою чи насильством.
Разом з тим, допитані в судовому засіданні потерпілі ОСОБА_23 та ОСОБА_22 не вказували, що ОСОБА_9 під час вимагання зброї висловлював будь-які погрози. Також в обвинувальному акті не відображено жодних обставин щодо погроз обвинуваченого ОСОБА_9 .
У ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження й те, що в діях ОСОБА_9 вбачається вимагання зброї, поєднане з погрозою обмеження прав і свобод або законних інтересів щодо особи чи її близьких родичів, пошкодження чи знищення їхнього майна, розголошення відомостей, які вони бажають зберегти в таємниці, тобто злочину, передбаченого ч. 1 ст. 262 КК України. Прокурор під час судового засідання також не навів та не надав на підтвердження цього жодного доказу, а тому за вказаною статтею Кримінального кодексу України ОСОБА_9 був виправданий обґрунтовано.
Крім цього, органом досудового розслідування додатково інкриміновано в обвинувачення ОСОБА_9 вчинення ним злочину, передбаченого ст. 348 КК України, як замах на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Зокрема, що ОСОБА_9 умисно, маючи на меті позбавити життя ОСОБА_22 , з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до суспільства, з особливою зухвалістю, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та можливість настання наслідків у вигляді смерті людини і бажаючи таких наслідків, з близької відстані, а саме 4-х метрів, здійснив у бік останнього п`ять пострілів з незареєстрованої вогнепальної зброї - пістолету моделі «Glock 17 GEN4 «Austria», 9/19» та спричинив потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження. Однак, ОСОБА_9 не зміг довести до кінця злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_22 з причин, які не залежали від його волі, оскільки з прилеглих будинків, почувши постріли, почали виходити сторонні громадяни та підходити до місця пригоди, де з вогнепальними пораненнями на проїжджій частині перехрестя вулиць Крилова - Довженка, у м. Ужгороді, лежав потерпілий ОСОБА_22 .. Розуміючи, що за таких обставин його може бути затримано, з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинений особливо тяжкий злочин, ОСОБА_9 припинив свої протиправні дії, після чого був затриманий працівниками міліції, які прибули за викликом співробітника міліції ОСОБА_23 .
Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 р. для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Суб`єктивна сторона даного злочину характеризується прямим умислом.
Як пояснив у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 - наміру вбивати потерпілого в нього не було. Він стріляв лише під ноги ОСОБА_22 . Якби мав умисел вбити, то досяг би своєї мети, оскільки навики поводження зі зброєю має ще із служби в армії - у військах спецпризначення, стріляє дуже добре, багато років є мисливцем, постійно брав участь у змаганнях з пейнтболу, а тому з п`яти пострілів, які він зробив в бік потерпілого, він би досяг поставленої мети. Зазначені показання ОСОБА_9 в цій частині є логічними та заслуговують на увагу.
Крім того, про відсутність умислу на позбавлення життя потерпілого свідчить і той факт, що ОСОБА_9 після пострілів розрядив зброю, побіг за аптечкою, щоб надати спільно з ОСОБА_49 та Хамським медичну допомогу потерпілому, не намагався зникнути з місця події. Прокурор не навів жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_9 не зміг довести злочинний умисел до кінця, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_22 , з причин, які не залежали від його волі, а саме - ним не було заявлено в судовому засіданні жодних клопотань про допит свідків, які б підтвердили дані обставини.
Також протокол огляду місця події, від 08.08.2014 у приміщенні ЦМКЛ м. Ужгорода, де виявлено і вилучено формений одяг зі слідами крові та отвору від поранення, табельну зброю - пістолет ПМ серії НОМЕР_12 , закріплений за ОСОБА_22 , два магазини та 15 патронів до ПМ, містить ознаки внесення в нього відомостей після дати його складання, а тому суд першої інстанції обґрунтовано даний доказ визнав недопустимим.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд правомірно перекваліфікував дії ОСОБА_9 зі ст. 348 КК України на ч. 2 ст. 345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу середньої тяжкості тілесних ушкоджень v зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків.
Щодо доводів прокурора, викладених в апеляційній скарзі, про невизнання судом обтяжуючої обставини вчинення ОСОБА_9 злочинів у стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів вважає таке клопотання безпідставним, таким що задоволенню не підлягає, оскільки з вироку суду вбачається, що така обтяжуюча обставина при призначенні ОСОБА_9 покарання врахована(т. 4 а.с. 8).
Крім цього, твердження прокурора про те, що судом в порушення вимог ст. 65 КК України не враховано тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого ОСОБА_9 , колегія суддів не бере до уваги, оскільки вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання виконав вимоги ст. 65 КК України, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винногоі обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга старшого прокурора відділу прокуратури Закарпатської області задоволенню не підлягає.
Вимоги обвинуваченого ОСОБА_9 з приводу необхідності зміни оскарженого вироку в частині безпідставної, на його думку, конфіскації самозарядного мисливського карабіну «Вулкан С» кал. 7,62х39 мм, серійний № НОМЕР_10 та ножа із пластиковою рукояткою з маркуванням «Glock» на руків`ї та ножнах і повернення йому вказаних речових доказів, колегія задовольняє частково.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Як вбачається з матеріалів провадження ніж із пластиковою рукояткою з маркуванням «Glock» та ножни були вилучені працівниками міліції згідно протоколу тимчасового доступу до речей і їх тимчасового вилучення від 08.08.2014 р. під час огляду автомобіля марки «СубаруЛегасі», д.н.з. НОМЕР_6 , яким керував ОСОБА_9 напередодні (т. 3 а.с. 48-69), тамисливський карабін «Вулкан С», вилучений у ході обшуку у житловому будинку ОСОБА_9 від 08.08.2014 р. (т. 3, а.с. 76-80).
Постановами слідчого від 10.08.2014 р. та 28.09.2014 р. вказані ніж з ножнами та карабін були визнані і приєднані до справи в якості речових доказів у даному кримінальному провадженні (т. 2 а.с. 113-115, 116-117).

Виходячи із вищеприйнятого судом рішення про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, у тому числі й у незаконномуносінні, зберіганні, придбанні вогнепальної зброї переробленого мисливського карабіна «Вулкан С», без передбаченого законом дозволу, вищезазначені вимоги обвинуваченого щодо цієї зброї задоволенню не підлягають.
Щодо вимоги про зміну вироку та повернення обвинуваченому ОСОБА_9 ножа «Glock» з ножнами, то таке клопотання останнього колегія суддів задовольняє, оскільки відповідно до обвинувального акту від 01 жовтня 2014 року (т. 1 а.с. 4-23), ОСОБА_9 підозра та обвинувачення за ч. 2 ст. 263 КК України як носіння, виготовлення, ремонт або збут кинджалів, фінських ножів, кастетів чи іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу, не оголошувалися та обвинувачення не висувалися.
Також матеріали кримінального провадження не містять жодних даних про те, що будь-яким органом досудового розслідування проводиться відповідне розслідування по кримінальному провадженню щодо ОСОБА_9 за ознаками вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України.
При таких обставинах, рішення місцевого суду про знищення ножа «Glock» з ножнами є передчасним, а тому з резолютивної частини вироку підлягає виключенню, з поверненням цього майна його володільцю - ОСОБА_9 .

Щодо доводів захисників обвинуваченого ОСОБА_9 адвокатів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про призначення ОСОБА_9 покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, тобто із застосуванням ст. 75 КК України, колегія суддів вважає, що таке слід задовольнити, при цьому виходить з наступного.

Статтею 65 КК України передбачено, що суд повинен призначити покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи наявність лише однієї обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 стан алкогольного сп`яніння (відповідно до протоколу медичного освідчення факту вживання алкоголю та стану сп`яніння 0,78% (т. 3 а.с. 47) та наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, істотно знижують ступінь його вини: добровільне відшкодування потерпілому ОСОБА_22 матеріальної та моральної шкоди (т. 1, а.с. 139), надання вказаному потерпілому медичної допомоги безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення; дані про особу винного: раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на утриманні має 2-х неповнолітніх дітей та похилого віку батьків, має подяки від урядів іноземних держав за активну участь у громадській позиції, частково визнав вину, більше 9-ти місяців перебував під вартою по даному кримінальному провадженні, колегія суддів визнає, що в даному випадку є всі підстави для задоволення заявленого обвинуваченим та його захисниками в апеляційному суді прохання про застосування у відношенні до ОСОБА_9 правил ст.ст. 75,76 КК України з наданням йому можливості виправитися в умовах, не пов`язаних з ізоляцією його від суспільства.
При таких обставинах колегія суддів вважає, що апеляційні скаргиобвинуваченого ОСОБА_9 адвокатів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про зміну вироку щодо ОСОБА_9 в частині призначення йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
апеляційні скарги: старшого прокурора відділу прокуратури Закарпатської області, обвинуваченого ОСОБА_15 та захисника обвинуваченого ОСОБА_16 - адвоката ОСОБА_14 залишити без задоволення, а апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_9 адвокатів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 січня 2015 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання змінити.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік 6 (шість) місяців не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_9 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

З резолютивної частини вироку виключити рішення суду про знищення ножа довжиною 163 мм із пластиковою рукояткою з маркуванням «Glock» на руків`ї та ножнах, який повернути ОСОБА_9 .
В решті вирок Ужгородського міськрайонного суду від 30 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з для її проголошення.

Судді: