АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/1533/15 Головуючий І-ої інстанції
Справа № 619/1466/15-к ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_10 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 11 червня 2015 року, -
В С Т А Н О В И Л А :
Зазначеним вироком
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Руська Лозова Дергачівського району Харківської області, українець, громадянин України, не працюючий, з середньою освітою, одружений, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, -
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та йому призначено покарання 5 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Відповідно до положень ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнено від призначеного йому покарання з іспитовим строком 3 роки. Згідно з вимогами ст.76 КК України на ОСОБА_10 покладено наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
До набрання вироком законної сили залишено обвинуваченому запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом правом керування транспортними засобами скасовано.
Постановлено стягнути з ОСОБА_10 на користь НДЕКЦ при ГУМВС України в Харківській області витрати за проведення автотехнічної експертизи №183/15 від 06.03.2015р. у розмірі 736грн. 56коп., витрати за проведення ґрунтознавчої експертизи №4 від 07.03.2015р. у розмірі 920грн. 70коп., витрати за проведення дактилоскопічної експертизи №86 від 17.03.2015р. у розмірі 1350грн. 36коп., витрати за проведення автотехнічної експертизи №149/15 від 26.03.2015р. у розмірі 736грн. 56коп.
Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.
Як встановив суд, 08.02.2015р. о 18 годині 50 хвилин, ОСОБА_10 керував технічно-справним автомобілем «DAEWOO LANOS TF69Y», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався зі швидкістю 50 км/год у с.Руська Лозова Дергачівського району Харківської області по вул.Радянській зі сторони вул.Нахімова у напрямку автошляху «Харків-Щербаківка».

Під час руху по вказаній вулиці, в районі буд.101, ОСОБА_10 грубо порушив вимоги п.п.10.1 та 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

- п.10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

- п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»,

змінив напрямок руху свого транспортного засобу праворуч виїхав за межі проїжджої частини, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_12 , який в цей час знаходився на узбіччі.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 отримав тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя, від яких загинув на місці пригоди.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_10 , які знаходяться в причинному зв`язку з подією та її наслідками виразилися в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем «DAEWOO LANOS TF69Y», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у темний час доби, не врахував дорожню обстановку та перед маневром праворуч, не переконався що це буде безпечним, вибрав такі прийоми управління, які призвели до виїзду керованого ним автомобіля за межі проїжджої частини дороги, з послідуючим наїздом на пішохода ОСОБА_12 , який в цей час знаходився на узбіччі, внаслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди.

Порушення водієм ОСОБА_10 п.п.10.1, 12.1 Правил безпеки дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з подією та її наслідками.

Своїми протиправними діями ОСОБА_10 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин скоєного ОСОБА_10 кримінального правопорушення, просить скасувати вирок у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у ньому, фактичним обставинам кримінального правопорушення в частині скоєння обвинуваченим правопорушення у стані алкогольного сп`яніння; неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, в частині застосування положень ст.75 КК України, внаслідок чого призначено покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості; а також істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме ст.ст.370, 374 КПК України, і ухвалити новий вирок, яким:

- призначити обвинуваченому покарання 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки,

- визнати відсутність обставин, які пом`якшують покарання у вигляді визнання вини та щирого каяття,

- визнати обставиною, яка обтяжує покарання, скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння,

- визнати відомості, отримані внаслідок допиту свідка ОСОБА_13 недопустимим доказом,

- зазначити у вступній частині вироку найменування (номер) кримінального провадження, а у мотивувальній частині вироку наслідки кримінального правопорушення, з посиланням на тілесні ушкодження, які стали причиною смерті потерпілого.

Прокурор вказує, що під час досудового розслідування встановлено, що у момент ДТП обвинувачений перебував за кермом у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду і під час складання обвинувального акту цей факт визнано як обставину, яка обтяжує покарання, однак суд безпідставно виключив вказаний пункт з обвинувачення, посилаючись на те, що медичний огляд обвинуваченого проведено через 6 годин після ДТП. Прокурор вказує, що проведення медичного огляду через тривалий час обумовлено тим, що ОСОБА_10 після скоєння ДТП втік з місця пригоди. Прокурор вважає, що до пояснень свідків сторони захисту з приводу перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння під час ДТП слід відноситись критично та визнати їх недопустимими доказами, оскільки дружина обвинуваченого є зацікавленою особою, а свідок ОСОБА_13 не був відкритий стороні обвинувачення.

Крім того, прокурор вважає, що з позиції обвинуваченого в його поясненнях в суді, вбачається, що жодного з пунктів обвинувачення він не визнав, перекладаючи всю провину на пішохода, що, на думку сторони обвинувачення, не може визнаватися щирим каяттям та визнанням вини, при цьому пояснення ОСОБА_10 з приводу обставин ДТП суперечать поясненням свідків та висновку експерта, тобто не відповідають встановленим фактичним обставинам кримінального правопорушення. Як вказує прокурор, неправильний висновок суду про визнання обвинуваченим своєї вини в подальшому сприяв безпідставному застосуванню ст.75 КК України, що не відповідає вимогам ч.2 ст.65 КК України. При цьому, як вказує прокурор, призначаючи покарання, суд не в повній мірі врахував, що скоєний обвинуваченим злочин є тяжким, внаслідок злочину загинула особа, під час ДТП обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння, свою вину не визнав, не розкаявся, не сприяв органу досудового розслідування та суду у встановленні об`єктивних та правдивих обставин кримінального правопорушення, а крім того, на думку прокурора, судом не враховано поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочину, а саме те, що він після скоєння ДТП зник з місця пригоди, не надавши допомогу потерпілому, поїхав додому, де продовжив вживати алкогольні напої, матеріальну шкоду потерпілому відшкодував лише перед проведенням підготовчого судового засідання з метою зміни запобіжного заходу. Як вказано в апеляційній скарзі, сторона обвинувачення не може посилатися на обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, оскільки воно закрите на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України, однак поведінка обвинуваченого вказує на його суспільну небезпеку.

Також прокурор вказує на те, що у вироку, в порушення вимог ст.370, п.2 ч.3 ст.374 КПК України, суд не навів мотивів не призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України, у вступній частині не зазначив найменування (номер) кримінального провадження, та в порушення ч.2 ст.374 КПК України не зазначив наслідків кримінального правопорушення, а саме тілесні ушкодження, які були спричинені потерпілому.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав та просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні з викладених в ній підстав, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та вважали вирок суду законним, а доводи прокурора необґрунтованими, потерпілого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та вважав законним призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від його відбування з іспитовим строком, вивчивши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню з ухваленням нового вироку, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Аналізуючи доводи прокурора щодо невідповідності висновків суду при призначенні покарання в частині встановлення фактичних обставин кримінального провадження щодо перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість та необґрунтованості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, а також істотного порушенням судом вимог кримінального процесуального закону при ухваленні вироку, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до змісту ст. ст.50,65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, який є тяжким злочином з необережною формою вини, дані про особу обвинуваченого, який не працює, позитивно характеризується за місцем проживання та в організації «Українська спілка ветеранів Афганістану», на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, є учасником бойових дій, має нагороди, страждає на ряд захворювань, перебуває на обліку в обласному шпиталі для інвалідів війни. В якості обставин, які пом`якшують покарання, судом враховано визнання обвинуваченим вини, щире каяття у вчиненому, добровільне відшкодування спричинених злочином збитків. Крім того, судом враховано позицію потерпілого, який жодних претензій морального та матеріального характеру до ОСОБА_10 не має та просив суд не позбавляти обвинуваченого волі і суворо не карати. Також судом враховано конкретні обставини кримінального провадження, а саме те, що пішохід ОСОБА_12 знаходився фактично поряд з межею узбіччя та проїзною частиною дороги, перебуваючи при цьому у стані алкогольного сп`яніння тяжкого ступеню, що підтверджено висновком експерта.

Щодо вимоги прокурора про визнання обставиною, яка обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів враховує наступне.

Обставини кримінального провадження щодо перебування ОСОБА_10 в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину, які були інкриміновані останньому в пред`явленому органом досудового розслідування обвинуваченні, були належним чином перевірені судом першої інстанції.

Виключаючи з обвинувачення факт порушення ОСОБА_10 п.2.9 Правил дорожнього руху, а з обставин, які обтяжують його покарання, вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, суд першої інстанції виходив із встановлених у судовому засіданні, під час дослідження доказів, обставин.

Так, обвинувачений в судовому засіданні пояснював, що 08.02.2015р. після ДТП внаслідок стресу він поїхав додому, де випив 100-150 грам горілки.

Свідок ОСОБА_14 , будучи попередженою судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, підтвердила показання обвинуваченого, пояснивши, що її чоловік ОСОБА_10 08.02.2015р. приїхав додому переляканий та в стані шоку і повідомив, що збив людину, при цьому він не перебував в стані алкогольного сп`яніння. Попросив налити йому горілки, випив приблизно 100 грам та ліг спати, що видалося їй підозрілим, оскільки ОСОБА_10 спиртні напої не вживає.

Свідок ОСОБА_13 , будучи попередженим судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, пояснив, що 08.02.2015р. разом з ОСОБА_10 він їздив на рибалку, де спиртні напої ОСОБА_10 не вживав, так як керував своїм транспортним засобом.

Згідно вимог ст. ст. 89,92,93 КПК України,підстав визнавати показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 неналежним доказом не вбачається, оскільки дані свідки були допитані судом згідно з встановленим порядком дослідження доказів. Крім того, дані кримінального провадження свідчать про те, що наявність свідка ОСОБА_13 на боці сторони захисту була відома органу досудового розслідування.

Згідно з висновком лікаря за результатами медичного огляду, який був проведений о 02-00 годині 09.02.2015р., ОСОБА_10 перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.с.187). Таким чином, дане обстеження обвинуваченого проводилося за минуванням значного проміжку часу після ДТП, а тому висновок цього обстеження не може бути беззаперечним, належним та достатнім доказом факту перебування ОСОБА_10 у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину приблизно о 18-50 годині 08.02.2015р., виходячи з положень п.2.9 розділу 2 «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерством охорони здоров`я України № 400/666 від 09 вересня 2009 року, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 06 жовтня 2009 року за № 931/16947, відповідно якого, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, уповноважена особа Державтоінспекції МВС забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Отже, колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення не був доведений факт перебування обвинуваченого під час вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, поза розумними сумнівами, виявлені під час судового розгляду суперечності щодо цієї обставини не були спростовані, тому сумніви щодо цієї обставини, за вимогами ч.4 ст.17 КПК України, слід тлумачити на користь обвинуваченого, з дотриманням вимог ч.3 ст.62 Конституції України щодо неможливості обґрунтування обвинувачення припущеннями.
Таким чином, вимоги прокурора щодо визнання обставиною, що обтяжує покарання, перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння, є необґрунтованими.

Крім того, такі доводи прокурора є суперечливими, оскільки вчинення обвинуваченим злочину у стані алкогольного сп`яніння прокурор просить врахувати лише при призначенні покарання, в той час як встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження, в тому числі виключення з обвинувачення порушення ОСОБА_10 п.2.9 Правил дорожнього руху, прокурором не оспорюються. Також колегія суддів не погоджується з доводами прокурора стосовно необґрунтованого врахування судом при призначенні покарання визнання обвинуваченим своєї вини та його щирого каяття. Так, обвинувачений як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, надав зізнавальні показання, а крім того, він повністю відшкодував збитки потерпілому, просив у нього вибачення що об`єктивно вказує про його щире каяття.

Дії обвинуваченого після вчинення злочину, пов`язані з тим, що останній поїхав з місця ДТП додому, де вжив спиртні напої, не може однозначно свідчити про суспільну небезпеку обвинуваченого, на що вказує прокурор в апеляційній скарзі, враховуючи те, що обвинувачений, поряд з позитивними даними про його особу, в подальшому допомагав потерпілому з похованням загиблого ОСОБА_12 , у повному обсязі відшкодував збитки потерпілому, який відмовився від підтримання обвинувачення за ч.1 ст.135 КК України, у зв`язку з чим воно закрите на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України.

Перевіривши та проаналізувавши викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо виду і розміру призначеного ОСОБА_10 основного покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, зі звільненням від його відбування, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою і виконанням покладених на нього обов`язків, оскільки таке покарання узгоджується з встановленими вимогами застосування ст.75 КК України, з урахуванням даних про особу обвинуваченого та позиції потерпілого, якому обвинуваченим були відшкодовані збитки у повному обсязі, у зв`язку з чим він будь-яких претензій до обвинуваченого не мав та наполягав на призначенні йому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Разом з тим, як вбачається з рішення суду, судом першої інстанції не обговорювалось і не вирішувалось питання щодо необхідності призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке передбачене санкцією інкримінованого обвинуваченому злочину.
Колегія суддів вважає слушними доводи прокурора щодо невідповідності призначеного судом покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення внаслідок незастосування судом додаткового покарання, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки не призначення обвинуваченому додаткового покарання у даному випадку суперечить визначеній у ч.2 ст.65 КК України меті покарання, а тому таке покарання не є достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів та не відповідає тяжкості вчиненого, з урахуванням характеру суспільної небезпеки злочину, а також того, що обвинуваченим порушено одночасно два пункти Правил дорожнього руху, в результаті чого і сталася дорожньо-транспортна пригода, що призвело до незворотних наслідків у вигляді смерті людини. Отже, враховуючи характер і спосіб вчинених ОСОБА_10 протиправних дій і наслідків які настали, суд апеляційної інстанції вважає, що обвинуваченому крім основного покарання, слід призначити також додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
З наведених підстав, вирок суду першої інстанції, відповідно до п.1. ч.1 ст.413 КПК України, в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нового вироку.
Стосовно доводів прокурора про незазначення в мотивувальній частині вироку наслідків кримінального правопорушення у виді тілесних ушкоджень, які були спричинені потерпілому, колегія суддів враховує наступне.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції був досліджений висновок судово-медичної експертизи №50-Дт/15 від 06.03.2015р. (а.с.135-137), згідно з яким на трупі громадянина ОСОБА_12 мали місце наступні ушкодження: крововиливи на лівій боковій половині обличчя, забита рана на верхній губі, забій легенів, повний поперечний перелом одинадцятого грудного хребця, з пошкодженням пристінкової плеври і крововиливом у праву плевральну порожнину, крововилив на правому плечі, поперечні переломи правої і лівої малоберцових та великоберцових кісток; причиною смерті ОСОБА_12 є закрита тупа травма тіла, яка ускладнилась в своїй течії розвитком крововтрати; за ступенем тяжкості стосовно до живих осіб, дана травма відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя; крововиливи на обличчі зліва та на правому плечі виникли за 7-10 днів до настання смерті потерпілого і за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
При формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд у вироку вказав, що внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_12 отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, від яких загинув на місці.
Характер та кількість отриманих внаслідок ДТП потерпілим тілесних ушкоджень, які встановлені дослідженою судом першої інстанції судово-медичною експертизою, як і причини смерті ОСОБА_12 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, ніким з учасників кримінального провадження не оспорювались та не заперечувались.
Вказуючи на те, що суд не виклав у повному обсязі наслідки кримінального правопорушення у виді тілесних ушкоджень, спричинених потерпілому, прокурор в той же час відмовився заявляти при апеляційному розгляді клопотання про повторне дослідження цих обставин кримінального провадження, тоді як суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, позбавлений можливості повторно дослідити встановлені судом першої інстанції обставини без відповідного клопотання учасника судового провадження.
Незазначення судом першої інстанції найменування (номеру) кримінального провадження №0000097, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань 09.02.2015р., істотно не могло вплинути на суть прийнятого рішення, і згідно КПК України не є підставою для скасування вироку.
Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційної скарги, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 420 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 11 червня 2015 року у відношенні ОСОБА_10 в частині призначеного покарання скасувати.

Постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді 5 (П`ЯТИ) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (ДВА) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (ТРИ) роки.
На підставі п. 2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України, зобов`язати ОСОБА_10 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти ці органи про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
В решті цей же вирок залишити без змін.

Вирок набирає чинності з дня його проголошення і може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_10 - в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.
Копії вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5