Справа № 372/4182/15-к
провадження № 1-кп-213/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 листопада 2015 року Обухівський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
потерпілої - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Обухів кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000623 від 15.08.2014 року за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Чуднів Житомирської області, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, розлученого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 Кримінального кодексу України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_6 , достовірно знаючи з 16 вересня 2014 року про те, що зобов`язаний згідно заочного рішення Подільського районного суду м. Києва від 01.04.2011 року та на підставі виконавчого листа по справі № 2-6908/11 від 01.04.2011 року виданого Подільським районним судом м. Києва, виплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ? частини з усіх видів доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь громадянки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розпочинаючи з 01 грудня 2010 року до досягнення дитиною повноліття, а в подальшому згідно рішення Подільського районного суду м. Києва від 19.02.2014 року у зв`язку зі смертю ОСОБА_9 на користь опікуна ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від сплати встановлених рішенням суду коштів, злісно ухилявся. Розпочинаючи з 16 вересня 2014 року, ОСОБА_6 змінював місце проживання, не повідомляючи про це відділ державної виконавчої служби, ніде офіційно не працював, не влаштувався на роботу, не став на облік до центру зайнятості, показуючи цим свою байдужість до долі своєї дитини, а працюючи неофіційно в різних місцях, зароблені кошти витрачав на власні потреби, внаслідок чого за період часу з 01.12.2010 року по 01.04.2015 року в нього утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за шість місяців відповідних платежів, на суму 42286 грн. 77 коп. Маючи на меті ухилитися від виконання заочного рішення Подільського районного суду м. Києва від 01.04.2011 року про сплату аліментів на утримання своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_8 , в період з 05.03.2014 року до 16.09.2014 року оскаржував в судах вищих інстанцій зазначене рішення Подільського районного суду м. Києва від 01.04.2011 року, та отримавши ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16.09.2014 року, якою відхилено його апеляційну скаргу, звернувся до судової інстанції про зменшення розміру аліментів, рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.7.2015 року його вимоги відхилено.

Надалі, ОСОБА_6 будучи обізнаним, що за фактом злісного ухилення ним від сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_8 , 15 серпня 2014 року відкрите виконавче провадження та здійснюється досудове розслідування, з метою уникнути кримінальної відповідальності, починаючи з 25 квітня 2015 року став перераховувати грошові кошти через поштовий зв`язок, а саме: у квітні, травні, червні, липні 2015 року на користь ОСОБА_7 та всього перерахував 1 600,00 гривень, тобто по 440,00 гривень щомісяця, що є значно меншою сумою від суми щомісячного платежу, розрахованого відділом державної виконавчої служби.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав і показав, що він не ухилявся від сплати аліментів за судовим рішенням на утримання своєї доньки ОСОБА_8 , оскільки після розлучення з ОСОБА_10 давав їй власноруч та шляхом переказів, кошти на утримання доньки. Після смерті колишньої дружини він намагався направляти кошти шляхом відправлення грошових переказів на утримання доньки її опікуну ОСОБА_7 , але вона вказані перекази не отримувала, вважає, що навмисно, щоб в подальшому мати підстави для позбавлення його батьківських прав на дитину. Обвинувачений, окрім того, повністю заперечив проти вимог цивільного позову та кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 164 КК України та підтримав позицію свого захисника щодо ухвалення відносно нього виправдувального вироку .

Незважаючи на невизнання ОСОБА_6 вини у пред`явленому йому обвинуваченні, його винуватість повністю підтверджується дослідженими в суді наступними доказами у провадженні, а саме:

Показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка показала, що обвинувачений колишнім чоловіком її померлої доньки ОСОБА_9 . Ще за життя доньки, яка дуже хворіла, ОСОБА_6 не сплачував аліменти на її користь на утримання спільної доньки, а в подальшому після смерті ОСОБА_9 , на її користь як опікуна неповнолітньої. Долею своєї дитини обвинувачений не цікавився, матеріально не допомагав, а коли вона переоформлювала на себе аліменти, ОСОБА_6 їй зателефонував та повідомив, що нічого вона не отримає і він буде з нею судитись. В судовому засіданні потерпіла підтирмала думку прокурора щодо призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі на 2 роки з застосуванням іспитового стоку. Цивільний позов підтримала та просила стягнути з ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 42 286, 77 гривень та моральну шкоду в розмірі 5000,00 гривень .

Показаннями свідка ОСОБА_11 , яка показала, що вона працювала державним виконавцем ВДВС Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київській області. У провадження ВДВС надійшов у 2011 році виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_6 аліментів на користь ОСОБА_9 на утримання доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В подальшому після смерті стягувача ОСОБА_9 , стягувача було замінено на її матір ОСОБА_7 . В ході виконання ОСОБА_6 на неодноразові виклики до відділу не з`являвся, але коли одного разу з`явився, свідок намагалась роз`яснити його права, здійснила розрахунок заборгованості, але боржник повідомив їй, що у нього інша сім`я, коштів він немає і сплачувати аліменти він не буде. Свідок засвідчила ту обставину, що обвинувачений, будучи належним чином повідомлений про наслідки ухилення від виконання рішення щодо сплати аліментів не намагався вжити заходів по погашенню існуючої заборгованості.
Показаннями свідка ОСОБА_12 , яка показала, що є матір`ю цивільної дружини обвинуваченого, ОСОБА_13 . В 2010 році вони прийняли ОСОБА_6 до своєї сім`ї та в свій бізнес, він розповідав, що в нього була дружина та є донька, повідомив на її питання з приводу надання допомоги доньці, що не вважає за потрібне надавати допомогу. З приводу того, чи сплачує обвинувачений аліменти їй не відомо. Свідок засвідчила ту обставину, що на її адресу надходила кореспонденція з виконавчої служби, десь півроку тому, яку вона йому передавала.
Показаннями свідка ОСОБА_14 , який показав, що є кумом ОСОБА_6 та був свідком як обвинувачений здається в 2013 році передавав колишній дружині ОСОБА_9 кошти, яку саме суму йому не відомо, але він розумів, що то кошти для дитини, також з розмов, свідок зрозумів, що обвинувачений пересилає кошти для дитини.
Показаннями свідка ОСОБА_15 , яка показала, що на даний час є цивільною дружиною обвинуваченого і разом вони проживають з 2010 року. Ій відомо, що ОСОБА_6 був двічі одружений та має від шлюбів дітей, в тому числі і доньку ОСОБА_16 . Свідок зазначив, що обвинувачений спілкувався зі своєю покійною дружиною ОСОБА_17 в телефонному режимі і коли їй були потрібні кошти , завжди передавав та доля доньки йому не байдужа, він боровся за поновлення його в батьківських правах на доньку, але не може спілкуватись з нею, оскільки не дозволяє бабуся.
Показаннями свідка ОСОБА_18 , яка показала, що вона перебувала в шлюбі з обвинуваченим, від якого в них є двоє спільних синів, відносно яких ОСОБА_6 виконує батьківські обов`язки та сплачує аліменти, на даний між ними склались нормальні відносини. Свідок засвідчила, що до неї зверталась потерпіла, щоб вона написала заяву, про те, що її колишній чоловік не сплачує аліменти. Також зі слів колишнього чоловіка їй відомо, що він відправляв кошти на утримання доньки поштовими переказами, але вони повертались йому назад.
Окрім того, винуватість ОСОБА_6 підтверджується доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження та дослідженими в судовому засіданні, а саме:
- постановою про відкриття виконавчого провадження №26429779 від 06.04.2011 року на виконаня виконавчого листа № 2-6908-11 виданого на виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 01.04.2011 року про стягнення з ОСОБА_6 аліментів на користь ОСОБА_9 на утримання доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та листом про направлення постанови сторонам виконавчого провадження;
- постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП №26429779 та супровідним листом про направлення постанови боржнику;
- виконавчим листом № 2-6908/11 від 11.04.2011 року виданим на виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 01.04.2011 року про стягнення з ОСОБА_6 аліментів на користь ОСОБА_9 на утримання доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ;

- письмовими повідомленням про надсилання подання державного виконавця про притягнення боржника до кримінальної відповідальністі за ухилення від сплати аліментів у ВП №26429779;

-письмовими викликами та викликами-попередженнями про відповідальність за ухилення від сплати аліментів ;

-постановою про примусовий привід боржника від 13.04.2012 року;

- довідками-розрахунками заборгованості по сплаті аліментів у відповідності до яких розмір заборгованості ОСОБА_6 по аліментам становить 42286,77 грн. ;
- свідоцтвом про народження ОСОБА_8 ;
-висновком від 02.10.2014 року про доцільність позбавлення батьківських прав, наданим Подільською районною в місті Києві Державною адміністрацією;
- розпорядженням Подільської районної в місті Києві Державної адміністрації № 700 від 01.11.2013 року про надання малолітній ОСОБА_8 статусу дитини, позбавленої батьківського піклування;
розпорядженням Подільської районної в місті Києві Державної адміністрації № 701 від 01.11.2013 року про встановлення над малолітньою ОСОБА_8 опіки та призначення ОСОБА_7 опікуном;
копією рішення Подільського районного суду м. Києва від 19.03.2015 року у справі № 758/1001/15-ц про зменшення розміру аліментів.
Аналізуючи та співставляючи показання обвинуваченого ОСОБА_6 надані ним на судовому слідстві, показання потерпілої ОСОБА_7 , та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , які допитані в судовому засіданні у суду не виникає сумніву щодо винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 в злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання доньки, і показами наведених вище осіб, іншими доказами (матеріалами виконавчого провадження по стягненню з ОСОБА_6 аліментів на утримання доньки, що перераховано вище). Вказані потерпіла та свідки щодо обставин вчинення злочину, надали чіткі, повні та послідовні показання. Зокрема, з вказаних показань вбачається, що обвинувачений є особою працездатного віку та мав раніше і має на даний час можливість добровільно виконувати рішення суду по стягненню з нього аліментів.
Судом не приймаються до уваги покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , з приводу того, що кошти в рахунок аліментів обвинуваченим періодично виплачувались ОСОБА_9 , оскільки вказані особи є обвинуваченому близькими і є зрозумілим їх бажання полегшити його відповідальність за вчинений злочин. Судом також приймається до уваги те, що будь - яких документальних підтверджень такої виплати аліментів вказаними свідками та власне захистом суду не представлено. Також, приймається до уваги розмір заборгованості, який є непомірно великим для нетривалого терміну заборгованості та розмір боргу свідчить, що ОСОБА_6 на протязі тривалого терміну не намагався відшукати шляхи погашення заборгованості по аліментам.
У відповідності до диспозиції ст. 164 КК України ухиленням від сплати аліментів є не тільки пряма відмова від сплати встановлених судом аліментів на дітей, а і приховування винним свого дійсного заробітку, зміну роботи або місця проживання з метою уникнути від сплати за рішенням суду. При цьому, злісним ухиленням від сплати аліментів є тривале, систематичне і наполегливе ухилення від виконання цього обов`язку, незважаючи на відповідні попередження.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 у відповідний період часу в межах інкримінованого йому злочину отримував неофіційно доходи, про що державному виконавцю не повідомляв, аліменти з отриманого доходу, як то встановлено рішенням суду, не сплачував.
Виннність обвинуваченого ОСОБА_6 у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання доньки (аліментів) в судовому засіданні повністю доведена. Аналіз досліджених в судовому засіданні вищезазначених доказів переконує суд, що обвинуваченим вчинено злочин передбачений ч. 1 ст. 164 КК України, тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).
Невизнання та заперечення обвинуваченим своєї вини, суд розцінює, як обрану захистом позицію у зазначений спосіб захиститись від обвинувачення з метою ухилення від відповідальності та уникнення справедливого покарання за вчинене, оскільки вони спростовуються наведеними вище доказами.

Докази у провадженні в їх сукупності суд вважає належними і допустимими.
Суд критично ставиться до доводів захисту, щодо проведення досудового розслідування заступником начальника СВ Обухівського РВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_19 без відповідних процесуальних повноважень з огляду на наступне. Відповідно до ст. 110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, такою і є ухвала слідчого судді від 23.01.2015 року про скасування постанови слідчого СВ Обухівського РВ ГУ МВС України в Київській області від 23.12.2015 року про закриття кримінального провадження та направлення матеріалів кримінального провадження для проведення подальшого розслідування, а відповідно до ч. 2 ст.39 КПК України керівник органу досудового розслідування уповноважений здійснювати досудове розслідуваня, користуючись при цьому повноваженнями слідчого.
Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч.1 ст.164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує фактичні обставини справи, тяжкість скоєного злочину, обставини що обтяжують та пом`якшують покарання, характеристику особи обвинуваченого.
При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує також те, що він раніше не судимий, розлучений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працюючий, вчинив умисний злочин невеликої тяжкості, за місцем проживання характеризується позитивно, за місцем реєстрації - задовільно.
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , згідно ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , згідно ст.67 КК України не виявлено.

Таким чином, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, яке вважає необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, у виді обмеження волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Суд вважає, що відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Витрати на залучення експертів в кримінальному провадженні відсутні.

Речовий доказ у кримінальному провадженні DVD+RV з відео- та фотофайлами, наданий потерпілою ОСОБА_7 залишити при матеріалах кримінального провадження.

До початку розгляду кримінального провадження по суті потерпілою ОСОБА_7 заявлено цивільний позов про стягнення 42 286, 77 грн. матеріальної шкоди та 5000,00 гривень моральної шкоди.

При вирішенні питання про розмір позовних вимог, що підлягає задоволенню в частині стягнення матеріальної шкоди суд виходить з положень ст. ст. 127, 128, 129 КПК України відповідно до яких особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину, вправі під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити до обвинуваченого або до осіб, що несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого, цивільний позов, який розглядається судом разом з кримінальною кримінальним провадженням. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», відповідно до якого, вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд керується відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.
Однак, враховуючи те, що раніше Подільським районним судом м. Києва уже було постановлено рішення по справі про стягнення з ОСОБА_6 аліментів, за яким і було видано виконавчий лист по справі № 2-6908/11 від 01.04.2011 року та при примусовому виконанні якого виникла заборгованість по сплаті аліментів, судом не може бути повторно задоволено позов потерпілої ОСОБА_7 про стягнення заборгованості по аліментам, оскільки вказані аліменти вже стягуються в примусовому порядку, на підставі рішення суду яке виконується примусово. Тому в задоволенні позову ОСОБА_7 щодо стягнення матеріальної шкоди слід відмовити.
Щодо стягнення моральної шкоди суд виходить з положень ст. 60 ЦПК України відповідно до якої, кожна сторона - в даному випадку потерпіла - зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.
Згідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.95 р. під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.
Відповідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 р. роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Враховуючи те, що потерпілою ОСОБА_7 заподіяння їй діями (бездіяльністю) ОСОБА_6 моральної шкоди не доведено та будь - яким чином в ході судового слідства нею не обґрунтовано, суд приходить до висновку, що в задоволенні її позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди на її користь слід також відмовити.
Керуючись статтями 373, 374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :
ОСОБА_6 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначити йому покарання у виді одного року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
У задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 відмовити.

Витрати на залучення експертів в кримінальному провадженні відсутні.

Речовий доказ у кримінальному провадженні DVD+RV з відео- та фотофайлами, наданий потерпілою ОСОБА_7 залишити при матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не обирався.

На вирок до Апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області може бути подано апеляційну скаргу протягом 30 діб із моменту проголошення вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілій та прокурору.

СуддяОСОБА_1