АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
26 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Скурати Малинського району Житомирської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий 19 квітня 2010 року Малинським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 187 КК України на 5 років позбавлення волі, звільнений 05 листопада 2014 року умовно-достроково на 7 місяців 3 дні,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України, за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
Вироком Подільського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України і призначено йому покарання за ч. 2 ст. 289 КК України 6 (шість) років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 263 КК України 3 (три) роки позбавлення волі. Відповідно до вимог ч. 1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів 6 (шість) років позбавлення волі.

Справа № 11-кп/796/1106/2015
Категорія: ч. 2 ст. 289 ч. 1 ст. 263 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_9
Доповідач ОСОБА_1 .

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Малинського районного суду Житомирської області від 19 квітня 2010 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 6 (шість) місяців.
Вирішено питання щодо речових доказів по справі та особистих речей обвинуваченого ОСОБА_7 .
Згідно з вироком суду, 11 грудня 2014 року приблизно о 02 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 перебуваючи по вул. Фрунзе, 115/2 в м. Києві, помітив припаркований біля вказаного будинку транспортний засіб - автомобіль «ВАЗ-210З», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 , після чого у нього виник злочинний намір, направлений на повторне незаконне заволодіння транспортним засобом.
Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих спонукань, ОСОБА_7 підійшов до зазначеного вище автомобіля та пересвідчившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, за допомогою викрутки, яку мав при собі, пошкодив замок водійських дверей. Проникнувши до салону автомобіля шляхом зламу замка запалення, за допомогою з`єднання дротів запустив двигун, тим самим протиправно, всупереч волі власника повторно незаконно заволодів автомобілем «ВАЗ-210З», державний номерний знак НОМЕР_1 .
Після цього ОСОБА_7 , керуючи вказаним автомобілем, виїхав з двору будинку на проїзну частину вулиці Фрунзе в м. Києві в напрямку руху вулиці Вишгородської в м. Києві та в подальшому був зупинений працівниками ДАІ по вул. Фрунзе, 115/3 в м. Києві, якими при поверхневому огляді ОСОБА_7 , було виявлено та вилучено пістолет «Stalker 918-S» № НОМЕР_2 , споряджений десятьма патронами, який останній незаконно без передбаченого законом дозволу носив та зберігав при собі.

Згідно висновку балістичної експертизи № 980 від 27 грудня 2014 року, предмет, схожий на пістолет з маркуванням «Stalker 918-S» № НОМЕР_2 , вилучений під час проведення огляду місця події 11 грудня 2014 року по вул. Фрунзе, 115/3 в м. Києві у ОСОБА_7 , є короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю, самозарядним пістолетом моделі «Stalker 918-S» № НОМЕР_2 промислового способу виробництва Туреччини, який придатний для неодноразового проведення пострілів способом роздільного спорядження з використанням шумового патрону калібру 9 мм РА та картечі діаметром 6,5 мм.
Не погодившись з таким рішенням суду прокурор прокуратури Подільського району м. Києва подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Подільського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року скасувати в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, у зв`язку з його невідповідністю ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 289 КК України 7 (сім) років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 263 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України визначити покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим 7 (сім) років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України призначити остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 7 (сім) місяців. При цьому прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію його дій, вважає що вирок суду є незаконним в частині призначеного покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень та особі ОСОБА_7 через м`якість, що не дозволить досягти мети виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Захисник ОСОБА_6 ,подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок щодо ОСОБА_7 скасувати та закрити провадження у справі через недоведеність участі обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, звільнивши ОСОБА_7 з під варти в залі Апеляційного суду м. Києва. При цьому посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Як зазначає захисник, ОСОБА_7 надав суду першої інстанції правдиві показання, які свідчать про його непричетність до вчинення інкримінованих йому злочинів та випадковість знаходження в автомобілі потерпілого, так як особи, які погодились підвезти обвинуваченого, втекли, побачивши працівників ДАІ, а ОСОБА_7 втікав разом з ними зрозумівши про можливу протиправну діяльність водія та іншого пасажира. При цьому обвинувачений, на думку захисника, обгрунтовано заперечує як свою участь в незаконному заволодінні транспортним засобом, так і наявність у нього того дня пістолета, а також те, що він наводив його в бік працівників ДАІ. Вказану зброю ОСОБА_7 побачив вперше після затримання біля автомобіля ДАІ, де йому одягали кайданки, до приїзду слідчо-оперативної групи. ОСОБА_7 вважає, що пістолет міг знаходитись в автомобілі «ВАЗ» та після проведеного огляду даного транспортного засобу його міг знайти працівник ДАІ. Докази, що були надані стороною обвинувачення в суді , цих доводів обвинуваченого не спростували.
Також, у судовому рішенні неповно викладені показання свідка ОСОБА_11 , який у суді показав про те, що під час затримання ОСОБА_7 останній начебто направив зброю на працівника міліції - свідка ОСОБА_12 , проте вказана обставина свідком ОСОБА_12 на суді не була підтверджена, однак, це не завадило суду першої інстанції у судовому рішенні помилково зазначити, що свідок ОСОБА_12 дав суду показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_13 . Крім цього суд першої інстанції помилково прийшов до висновків про те, що показання свідків ОСОБА_14 „ ОСОБА_12 , ОСОБА_15 є послідовними, узгодженими між собою, оскільки свідок ОСОБА_15 , який спостерігав подію переслідування ОСОБА_7 працівниками ДАІ ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , не повідомляв суд про наявність в руках ОСОБА_7 пістолета. На помилковість висновків суду першої інстанції про те, що показання свідка ОСОБА_16 , представленого стороною захисту, є неналежним доказом, вказує те, що зазначені показання повністю узгоджуються з показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_12 , який у судовому засіданні показав, що ОСОБА_7 опору не чинив, вів себе адекватно, казав, що їде до сестри, тобто показання свідка ОСОБА_16 мають опосередковане відношення до тих обставин, на які посилався в суді ОСОБА_7

27 грудня 2015 року в Київському СІЗО УДПС України в м. Києві та Київській області підозрюваний ОСОБА_7 заявив захиснику ОСОБА_6 про те, що під час його затримання 11 грудня 2014 року оперативними працівниками Подільського РУ ГУМВС України у службовому приміщенні Подільського РУ ГУМВС України до нього застосовувалось катування, інші жорстокі, нелюдські або такі, що принижують гідність види поводження з метою примушення його до визнання вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 України та відмови від надання адвоката. У зв`язку з цим він подав відповідну скаргу до прокуратури Подільського району м. Києва, яка належним чином перевірена не була, про що у перебігу судового розгляду неодноразово зазначалось стороною захисту. Незважаючи на вказане, суд першої інстанції прийшов до невірного висновку, що доводи сторони захисту про не вжиття належних заходів, спрямованих на перевірку скарг ОСОБА_7 , щодо застосування до нього працівниками міліції погроз та насильства, з метою отримання визнавальних показань по справі, внаслідок яких обвинуваченим було написано явку з повинною та дані первинні показання про визнання вини у вчинених злочинах, розцінюються судом як необгрунтовані, оскільки стороною обвинувачення вищезазначені документи не надавались суду як докази винуватості особи. Тобто, суд першої інстанції фактично уник від оцінки тієї обставини, що прокуратурою Подільського району м. Києва не була перевірена вищезазначена скарга ОСОБА_7 .
Обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційному суду заяву, яка по суті є апеляційною скаргою, про підтримання ним правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі захисника.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, котрий просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченого, доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу подану захисником та заперечували проти апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до висновку, що жодна апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинуваченні, а саме в незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненим повторно, а також у незаконному носінні та зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються перевіреними судом першої інстанції доказами.

Так, в основу вироку суд поклав:

показання потерпілого ОСОБА_10 , який повідомив , що напередодні вчиненого злочину, тобто 10 грудня 2014 року, він залишив свій автомобіль «ВАЗ-210З», державний номерний знак НОМЕР_1 , припаркованим біля будинку, де проживав, в технічно справному стані, дверцята були зачинені на ключ, який знаходився у нього. Після повернення йому автомобіля ним було виявлено повне пошкодження протиугінного пристрою, що в подальшому стало причиною труднощів в роботі рульового управління автомобіля. Однак, не зважаючи на це, претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має;
показання свідка ОСОБА_11 , згідно яких той працює інспектором ДАІ та того дня рухався по вул. Фрунзе в напрямку вул. О.Теліги в м. Києві в службовому автомобілі, перебуваючи за кермом. Приблизно о другій годині ночі він побачив, як з прибудинкової території на вул. Фрунзе в м. Києві виїхав автомобіль «BA3-2103» та порушив правила дорожнього руху, а саме, здійснив поворот ліворуч, перетнувши подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки, що викликало необхідність змінити напрямок руху на протилежний та рухатись по крайній лівій смузі руху за автомобілем «BA3-2103». Через 20-30 метрів спільного руху в одному напрямку, у автомобіля «BA3-2103» несподівано для нього одночасно відкрились троє дверцят, після чого, також одночасно з водійського місця вибіг водій, та побіг ліворуч, а з правого переднього та правого заднього пасажирського місця вискочили двоє чоловіків, які побігли праворуч, в бік макаронної фабрики. Вказаний свідок беззаперечно вказав на обвинуваченого Величанського 1.1, як на особу, яка керувала того дня автомобілем «BA3-2103», оскільки відстань між їхніми автомобілями була невеликою, а коли водій залишив водійське місце та почав бігти, він одразу розпочав переслідувати дану особу, залишивши власний транспортний засіб. Свідок пояснив, що побіг саме за водієм, а не за іншими чоловіками, оскільки правопорушення було вчинене водієм, а не пасажирами, тому його цікавив в даній ситуації саме він. Оскільки ОСОБА_7 побіг ліворуч, тобто в бік протилежної смуги руху, він створив перешкоду в русі автомобілю таксі, водій якого хоча і рухався з невеликою швидкістю, однак запобігти зіткненню не зміг. Від удару обвинувачений впав, потім піднявся та продовжив рух в бік арки. При цьому, як стверджує свідок, він помітив в правій руці ОСОБА_7 предмет, схожий на зброю. Перестрибнувши паркан, вказана особа підсковзнулась та впала. Весь цей час він та його напарник переслідували обвинуваченого, тому після зазначеного падіння їм вдалося наздогнати того, після чого він сів на нього, а коли підбіг його колега, то зробив те ж саме. В подальшому він розпочав застосовувати заходи фізичного впливу, під час яких, заводячи назад праву руку ОСОБА_7 , помітив в ній пістолет, про що одразу повідомив напарнику та вибив його з рук порушника. Далі вони підняли обвинуваченого, відвели до місця, де були залишені транспортні засоби. Предмет, схожий на зброю також було піднято та забрано з даного місця, а в подальшому покладено на асфальтове покриття біля автомобіля таксі, де знаходився ОСОБА_7 . В подальшому було оглянуто автомобіль «BA3-2103» в якому виявлено пошкодження замка запалення, оскільки висіли дроти, потім вжито заходів по встановленню власника транспортного засобу, зв`язку з ним, виклику слідчо-оперативної групи;
показання свідка ОСОБА_12 , який, за висновками суду першої інстанції, дав показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_11 , та однозначно вказав на ОСОБА_7 , як на особу, яка вибігла з автомобіля «BA3-2103» з водійського місця, при цьому зазначив, що він в службовому автомобілі перебував на передньому пасажирському сидінні; ліві пасажирські дверцята автомобіля «BA3-2103» не відчинялись; першим переслідував обвинуваченого інспектор ОСОБА_17 , а він рухався за ним; предмет, схожий на зброю, який ОСОБА_7 тримав при собі, був вибитий у нього з руки ОСОБА_18 та в подальшому переданий слідчо-оперативній групі;

показання свідка ОСОБА_15 , котрий пояснив , що у вказаний день, в нічний час доби, він керував транспортним засобом по вул. Фрунзе в м. Києві, рухаючись зі сторони вул. Вишгородської в м. Києві. В його смузі руху по переду прямував автомобіль ДАІ, а по зустрічній смузі руху він помітив рух двох автомобілів, останній з яких марки «ВАЗ». В якийсь момент автомобіль ДАІ здійснив розворот на зустрічну смугу руху, а потім раптово на дорозі з`явилась людина, яка бігла із зустрічної смуги напереріз руху його автомобіля, створивши тим самим для нього перешкоду, внаслідок чого сталося зіткнення, від якого вказаний чоловік спочатку опинився на капоті автомобіля, а потім піднявся та продовжив рух в бік арки. За вищевказаною людиною бігли два співробітники ДАІ, а після того, коли вони забігли в арку, на зустрічній смузі руху він побачив залишений автомобіль марки «ВАЗ» та транспортний засіб співробітників «ДАІ». Приблизно через п`ять хвилин зазначені особи повернулись, при цьому співробітники ДАІ принесли в руках пістолет.Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні однозначно вказав на обвинуваченого ОСОБА_7 , як на особу, яка того дня перебігала проїзну частину, рухаючись з зустрічної смуги руху напереріз руху його автомобіля, а після зіткнення побігла в бік арки і якого наздоганяли, а в подальшому затримали співробітники ДАІ. При цьому, свідок зазначив, що він особисто не бачив інших осіб, які втікали, а про те, що з автомобіля «ВАЗ» вибігало декілька осіб, почув вже після згаданої події від співробітників ДАІ. Окрім цього, пояснив, що не міг бачити, хто саме залишав водійське місце автомобіля «ВАЗ», оскільки в цьому йому завадив зустрічний транспортний засіб, який рухався попереду автомобіля «ВАЗ».
Даючи оцінку показанням свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , суд першої інстанції дійшов до висновку, що вони є послідовними, узгодженими між собою, а сам порядок розгортання подій 11 грудня 2014 року, встановлений в судовому засіданні та підтверджений показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_19 , відповідно до якого працівники ДАІ розпочали переслідування автомобіля «BA3-2103» після порушення його водієм правил дорожнього руху, виключає будь які сумніви у правдивості показань зазначених свідків, виключає ймовірність вчинення ними незаконних дій направлених на створення штучних доказів винуватості ОСОБА_7 в інкримінованих йому злочинах з метою підвищення статистичних показників, про що зазначала в судовому засіданні сторона захисту.
Також судом першої інстанції, за клопотанням сторони захисту, був допитаний як свідок ОСОБА_16 , який показав, що він прогулювався з обвинуваченим ОСОБА_7 , який є його знайомим, при цьому той висловлював намір поїхати ночувати до сестри, яка проживає в іншому районі м. Києва. Тому, побачивши заведений автомобіль марки «ВАЗ» світлого кольору,, який стояв за будинком на виїзді з прибудинкової території з відкритим капотом і включеними габаритними вогнями, біля якого знаходились два чоловіки, ОСОБА_7 підійшов до них, а повернувшись повідомив, що домовився з вказаними людьми, які його підвезуть куди необхідно, після чого ОСОБА_16 попрощався та попрямував до гуртожитку.
Аналізуючи показання даного свідка суд першої інстанції звернув увагу на те, що ОСОБА_16 фактично не бачив того моменту, як ОСОБА_7 сідав до вказаного автомобіля, яким чином та коли автомобіль «BA3-2103» почав рух при заведеному двигуні, а підтверджене вказаним свідком бажання ОСОБА_7 дістатися в район Лісного масиву м. Києва, де проживає його сестра, не є належним доказом непричетності обвинуваченого до вчинення інкримінованих йому злочинів.

Окрім показань потерпілого та свідків, при обґрунтуванні висновків про винуватість ОСОБА_7 суд також послався на інші докази:
протокол огляду місця події від 11 грудня 2014 року, згідно з яким у автомобіля «BA3-2103» білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , двері були відчинені, замки передніх правої та лівої дверей пошкоджені, в салоні під кермом видні дроти різних кольорів, з`єднані між собою, на задньому сидінні знаходиться домкрат. Через смугу від оглянутого автомобіля, біля арки, що веде в двір будинку № 115/3 по вул. Фрунзе в м. Києві, на тротуарі знаходився ОСОБА_7 , одягнений у в`язану шапку чорного кольору, два светри, куртку чорного кольору, джинси сірого кольору. При огляді ОСОБА_7 були виявлені у лівій зовнішній кишені куртки ліхтарик чорного кольору, невеликих розмірів викрутку, а у правій зовнішній кишені куртки - ізоленту чорного кольору, складний ніж. Окрім цього, на багажнику вищевказаного автомобіля знаходився предмет, схожий на пістолет з маркуванням «Stalker 918-S» № НОМЕР_2 , з десятьма набоями, який, зі слів співробітників ДАІ ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , був виявлений в руці ОСОБА_7 , під час його затримання;
фототаблицю до зазначеного вище протоколу огляду якою підтверджуються зафіксовані у протоколі фактичні дані, зокрема те, що на задньому пасажирському сидінні з боку водія знаходиться домкрат та деякі речі, а з боку пасажира будь-які предмети відсутні;
протокол огляду предмету від 16 грудня 2014 року та долученої до нього фототаблиці, згідно з якими при огляді слідчим вмісту спеціалізованого поліетиленового пакету експертної _служби MBС України під номером 1505008, в якому знаходились речі, вилучені 11 грудня 2014 року по вул. Фрунзе, 115/3 в м. Києві: металева хрестоподібна викрутка з червоною пластмасовою ручкою, розміром 8,5 см, складний ніж металевого кольору, ліхтарик чорного кольору, моток ізоленти чорного кольору. За висновками суду, так як вищезазначені речові докази знаходились в спеціалізованому поліетиленовому пакеті експертної служби МВС України, що містив підписи понятих та слідчого, який проводив вилучення, не мав будь-яких ушкоджень, цілісність упаковки не була порушена, то це дає підстави вважати про належне забезпечення збереження вмісту зазначеного пакунку;
висновок експерта № 980 від 27 грудня 2014 року, згідно з яким, вилучений під час огляду місця події 11 грудня 2014 року по вул. Фрунзе, 115/3 в м. Києві у ОСОБА_7 предмет, схожий на пістолет з маркуванням «Stalker 918-S» № НОМЕР_2 , є короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю, самозарядним пістолетом «Stallcer 918-S» № НОМЕР_2 , придатний для неодноразового проведення пострілів способом роздільного спорядження з використанням шумового патрону калібру 9 мм Р.А та картечі діаметром 6,5 мм. Окрім цього, вилучені у ОСОБА_7 10 предметів, схожих на патрони, є пістолетними патронами «СОВА П» калібру 9 мм Р.А промислового способу виробництва, які споряджені кулями з еластичного матеріалу чорного кольору, до боєприпасів вогнепальної зброї не відносяться, до стрільби придатні.
Вмотивувавши свої висновки, суд розцінив показання ОСОБА_7 , в яких він заперечує належність йому пістолета «Stalker 918-S» та вилучених з його верхнього одягу предметів, що використовуються як знаряддя при вчиненні злочинів по викраденню транспортних засобів - викрутки, складного ножа з надламаним кінчиком, мотка ізоленти, ліхтарика, а також доводи захисника, відповідно до яких кожна людина робітничої професії може мати при собі вищезазначені предмети, як узгоджену між ними позицію захисту від пред`явленого обвинувачення.

Доводи сторони захисту про те, що органом досудового розслідування не вжито належних заходів, спрямованих на перевірку скарг ОСОБА_7 щодо застосування до нього працівниками міліції погроз та насильства, з метою отримання визнавальних показань по справі, внаслідок яких обвинуваченим було написано явку з повинною та дані первинні показання про визнання вини у вчинених злочинах, суд розцінив як необгрунтовані, оскільки стороною обвинувачення вищезазначені документи не надавались суду як докази винуватості особи, обвинувачений безпосередньо в судовому засіданні дав показання стосовно пред`явленого йому обвинувачення, навів обгрунтування своєї позиції невизнання вини, повідомив суд, що під час досудового розслідування скористувався наданим йому ст. 63 Конституції України правом не давати показання відносно себе, тому суд, приймаючи рішення по даній справі виходив лише з того, що безпосередньо сприймав під час судового засідання.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не вчиняв даних злочинів, суд розцінив як спробу ухилитись від кримінальної відповідальності за скоєне, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду даного кримінального провадження, а зібрані та досліджені у справі докази, суд вважав послідовними, логічними, такими, що взаємозв`язані між собою та відповідають фактичним обставинам справи, тому поклав їх в основу обвинувального вироку.
З огляду на конкретні обставини справи, колегія суддів погоджується з такою оцінкою суду першої інстанції, вважаючи, що доводи апеляційної скарги захисника про наявність суперечностей в показаннях зазначених вище свідків, неповне відображення у мотивувальній частині вироку цих показань та неправильну їх оцінку судом є надуманими.

Оцінка судом першої інстанції показань свідка ОСОБА_16 також є логічною, вмотивованою та не спростовується доводами апеляційної скарги захисника з цього приводу. І з такою оцінкою погоджується і колегія суддів.
Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого та захисника в апеляційних скаргах і поясненнях у суді апеляційної інстанції про недоведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів та не спростуванні його показань у суді першої інстанції з цього приводу, не відповідають дійсності, так як наведеними вище, належним чином перевіреними, співставленими та проаналізованими доказами, у їх сукупності повністю підтверджується винуватість ОСОБА_7 у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненим повторно та у незаконному носінні та зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу за обставин, викладених у вироку. Та обставина, що у вироку не повністю викладені показання ОСОБА_20 , а лише їх короткий зміст, не може свідчити про неправильність їх оцінки судом, так як показання цього свідка, на які послався суд, дійсно давались ним у судовому засіданні і відповідають зафіксованим у журналі судового засідання та його технічному записі.

Під час апеляційного розгляду не знайшли підтвердження доводи ОСОБА_7 і про те, що пістолет, у незаконному носінні та зберіганні якого він обвинувачується міг знаходитись в автомобілі «ВАЗ» та після проведеного огляду даного транспортного засобу його міг знайти працівник ДАІ, так як свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_21 показали в суді, що пістолет знаходився у руці обвинуваченого під час його затримання, а свідок ОСОБА_15 підтвердив, що після затримання ОСОБА_7 працівники ДАІ принесли в руках пістолет, що не суперечить даним, зафіксованим в протоколі огляду від 11.12.2014 року, згідно яких під час вилучення пістолет знаходився на багажнику авто, куди його і поклали працівники ДАІ (т.1.170, а.с.175-176)

Не може бути підставою для визнання висновків суду неправильними також посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що під час затримання ОСОБА_7 11 грудня 2014 року оперативними працівниками Подільського РУ ГУМВС України у службовому приміщенні Подільського РУ ГУМВС України до нього застосовувалось катування, інші жорстокі, нелюдські або такі, що принижують гідність види поводження з метою примушення його до визнання вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 України та відмови від надання адвоката та про неналежну перевірку скарги захисника до прокуратури Подільського району м. Києва з цього приводу. Судом першої інстанції, на задоволення клопотання сторони захисту, були витребувані та досліджені в судовому засіданні матеріали перевірки зазначеної скарги. Ніяких інших клопотань з цього приводу стороною захисту в суді першої інстанції не заявлялось, як і не оскаржувалась бездіяльність прокурора в порядку ст. 303 КПК України. За таких обставин, наведені вище висновки суду першої інстанції з приводу зазначених заяв захисника та обвинуваченого є правильними, так як судом не використано як доказ винуватості обвинуваченого жоден із зазначених в апеляційній скарзі доказів, які, зі слів обвинуваченого, могли бути здобуті незаконним шляхом.
Таким чином, викладені в апеляційній скарзі захисника доводи, підтримані обвинуваченим, про недоведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та необхідність скасування вироку із закриттям кримінального провадження з зазначених підстав свого підтвердження під час апеляційного розгляду не знайшли , в зв`язку з чим апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно та за ч.1 ст. 263 КК України, як незаконне носіння та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, тяжкості вчинених злочинів та його особі. При цьому судом враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані за особу ОСОБА_7 , в тому числі і ті, на які посилається у поданій апеляційній скарзі прокурор, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. З урахуванням цих обставин, суд призначив обвинуваченому за ч. 2 ст. 289 КК України покарання на один рік вище мінімального та за ч.1 ст. 263 КК України мінімальне покарання, визначивши покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Враховуючи, що ОСОБА_7 вчинив злочини до повного відбуття покарання за попереднім вироком, суд на законних підставах, у відповідності до ст.71 КК України частково приєднав до призначеного за новим вироком покарання невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Отже, призначене покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, в зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора про скасування вироку в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та ухвалення в цій частині нового вироку задоволенню не підлягає

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405. 407 КПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И ЛА:

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим , який тримається під вартою , - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3