Справа №488/6278/14-к 16.09.2015 16.09.2015 16.09.2015
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0001283, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2015 року, відносно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Томські Російської Федерації, мешкає в АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 та ч. 3 ст. 185 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
захисник ОСОБА_5 ,
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Захисник ОСОБА_5 просила перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 289 ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 3 ст. 185 КК України, призначити йому покарання відповідно до вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та пом`якшити покарання із застосуванням ст. ст. 69, ч. 4 ст. 70, ст. 75 КК України.
В подальшому захисник просила скасувати вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2015 року та ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 289 на ч. 3 ст. 185 КК України та пом`якшити покарання, застосувавши ст. 69 КК України.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 та ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, за ч. 3 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, з урахуванням вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.12.2014 р., остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі без конфіскації майна, при цьому вирок від 25.12.2014 р. ухвалено виконувати самостійно.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Узагальнені доводи апелянта.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 , не оспорюючи висновків суду щодо доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК, вважає, що судом першої інстанції невірно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 289 КК України.
Зазначає, що з урахуванням примітки до ст. 286 КК України, в якій зазначено, що під транспортними засобами в цій статті та статтях 287, 289 і 290 слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші механічні транспортні засоби та з положень Правил дорожнього руху України, мопед з двигуном із робочим об`ємом до 50 куб. см. не є механічним транспортним засобом, а оскільки скутер (мопед) Хонда Діо має робочий об`єм двигуна 49 куб. см., то не має підстав для кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.
До того ж на думку апелянта наявність у обвинуваченого таких захворювань, як ВІЛ-інфекціі, СНІДу та інших, а також пом`якшуючих покарання обставин щирого каяття, відшкодування майнової шкоди дозволяють суду, із застосуванням ст. 69 КК України, призначити ОСОБА_6 більш м`яке покарання.
Вважає, що суд невірно зазначив у вироку про самостійне виконання вироку від 25.12.2014 р., оскільки ухвалив часткове складання покарань за даним вироком та вироком від 25.12.2014 р.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
В ніч на 22.04.2014 р. обвинувачений ОСОБА_6 з метою незаконного заволодіння чужим транспортним засобом та викраденням чужого майна проник через відкрите вікно до приміщення столярного цеху Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта», розташованого в м. Миколаєві, вул. Прибузька, 60, звідки таємно викрав належні потерпілому ОСОБА_8 електроінструменти загальною вартістю 2 519 грн., які помістив у належний тому ж потерпілому мопед марки «Хонда Діо», вартістю 5 071 грн., що знаходився в тому ж приміщенні. Викотивши мопед з викраденим інструментом з приміщення, зник на ньому з місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном та транспортним засобом за власним розсудом, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду в розмірі 7 590 грн.
Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у приміщення та за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане із проникненням у приміщення.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 неодноразово судимий, звільнився 26.12.2012 р. за відбуттям строку покарання, за місцем мешкання характеризується негативно, страждає на тяжкі хвороби, перебуває на обліку з діагнозами синдром залежності від алкоголю, опіатів, зловживання каннабіноідами, в теперішній час проходить курс соціальної реабілітації, визнав вину, щиро кається у вчиненому, відшкодував потерпілому майнову шкоду, має рецидив злочинів.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, яка просила скасувати вирок і направити справу на новий судовий розгляд, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені злочину за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 289 КК України. Кваліфікація дій за ч. 3 ст. 185 КК України не оспорюється.
Що стосується кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 289 КК України, то з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового розгляду, і зокрема обвинуваченим, не оспорювалися.
Враховуючи зазначене, апеляційний суд позбавлений можливості перевірити доводи захисника ОСОБА_5 в частині невірної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 289 КК України.
Призначаючи покарання, суд врахував вчинення ОСОБА_6 тяжких злочинів, дані про особу винного, який раніше судимий, характеризується негативно, обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття та повне відшкодування потерпілому майнової шкоди, обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочину і призначив покарання в мінімальних розмірах санкцій ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 289 КК України.
Покарання ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.
Щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_6 тяжких захворювань та позитивної характеристики з місця мешкання, то це не є обставинами, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, не є достатніми підставами для застосування ст. 69 КК України.
Разом з цим, суд допустився помилки при визначенні остаточного покарання з питання виконання вироків.
Так, відповідно до роз`яснень, викладених в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р., у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Вказаних роз`яснень суд першої інстанції не врахував.
ОСОБА_6 засуджений 22.09.2014 р. Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.12.2014 р. ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 190 КК України із застосуванням ч. ч. 1 та 2 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення покаранням вищевказаним вироком, покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.09.2014 р., остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна і на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.
Отже, оскільки ОСОБА_6 злочин вчинено 22.04.2014 р., за якій він засуджений Корабельним районним судом м. Миколаєва 26 березня 2015 року, тобто до постановлення вироку Заводським районним судом м. Миколаєва від 22.09.2014 р., але при призначенні покарання при ухваленні вироку Ленінським районним судом м. Миколаєва від 25.12.2014 р. призначено покарання із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України і шляхом поглинення призначено покарання з урахуванням покарання за вироком суду від 22.09.2014 р., вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.12.2014 р. підлягає самостійному виконанню
З огляду на наведене, апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_5 задовольнити частково
Виключити з вироку Корабельного районного суду Миколаївської області від 26 березня 2015 року вказівку на застосування вимог ч. 4 ст. 70 КК України при визначенні остаточного покарання.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за сукупністю злочинів, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, передбачених ч. 2 ст. 289 та ч. 3 ст. 185 КК України до остаточного покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна.
Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.12.2015 р. виконувати самостійно.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді
___________________ _______________ __________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3