Справа № 192/1611/15-к
Провадження № 1-в/192/458/15
Ухвала

"09" жовтня 2015 р.смт.Солоне
СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника СВК-21 ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 (приймає участь у режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду заяву засудженого ОСОБА_5 , 1971 року народження, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 засуджений 15.04.2010 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.121, ч.4 ст.296, ч.1 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 8 років. Відбуває покарання у Солонянській виправній колонії №21 з 07 квітня 2011 року.

Строк відбування покарання закінчується 12 березня 2017 року.

12 липня 2014 року ОСОБА_5 відбув 2/3 частини строку покарання.

18 липня 2014 року адміністративною комісією Солонянської ВК-21 йому відмовлено у підготовці матеріалів про умовно-дострокове звільнення.

Згідно висновку методичної виховної ради СВК-21 від липня 2015 року засуджений ОСОБА_5 не довів своє виправлення.

29 вересня 2015 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.

У судовому засіданні засуджений заяву підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на необґрунтованість відмови адміністрації установи. Пояснив, що він в колонії постійно працював, незважаючи на стан здоров`я, поведінка його була сумлінною протягом усього часу відбування покарання. Адміністрація колонії безпідставно ініціювала притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Він був присутнім на комісії при начальнику колонії, де розглядалося питання порушення ним режиму та було прийнято рішення покарати його правами начальника відділення. Начальник відділення оголосив йому догану. Дане рішення начальника відділення він не оскаржував.

Представник адміністрації Солонянської виправної колонії №21 заперечував проти умовно-дострокового звільнення засудженого. Вказав, що засуджений характеризується посередньо, працює робітником заводоуправління установи, бере участь програмі диференційованого виховного впливу «Подолання алкогольної та наркотичної залежності», але відноситься до неї формальне, не бере участі у виховних заходах, роботі самодіяльних організацій. За весь час відбування покарання ОСОБА_5 має лише два заохочення, які були застосовані до нього з метою стимулювання законослухняної поведінки. 08 липня 2015 року на ОСОБА_5 було накладене стягнення у виді догани, яке не зняте та не погашене.
Прокурор заперечував проти задоволення заяви засудженого ОСОБА_5 , оскільки поведінка останнього не свідчить про те, що він довів своє виправлення.
Суд, вислухавши засудженого, представника адміністрації СВК-21, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого, приходить до наступного.

Згідно положень ст.6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої законослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання після відбуття певної частини строку, зазначеної у ст.81 КК України, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Як убачається з матеріалів з особової справи засудженого, ОСОБА_5 з 07.04.2011 року відбуває покарання в СВК-21 за злочини, які, згідно ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких.

Згідно довідки про стягнення та заохочення, засуджений за весь період відбування покарання був заохочений лише двічі: за підсумками другого кварталу 2014 року та першомго кварталу 2015 року, має стягнення за порушення режиму відбування покарання, яке було накладене на нього 08 липня 2015 року.

Згідно характеристики, засуджений в установі виконання покарань працевлаштований, але до праці відноситься посередньо, приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Подолання алкогольної та наркотичної залежності», але відноситься до неї формально, участі у виховних заходах не приймає, не бере участі у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи.

Враховуючи викладене, суд уважає, що поведінка засудженого ОСОБА_5 не є такою, що може слугувати прикладом для інших засуджених, а також не свідчить про його виправлення, оскільки його поведінка на протязі всього строку відбування покарання не є сумлінною. За чотири роки відбування покарання в місцях позбавлення волі засуджений має лише два заохочення та допустив порушення режиму відбування покарання, яке не зняте і не погашене.

Із досліджених у судовому засіданні доказів не убачається, що засуджений сумлінно ставився до праці, та мав зразкову поведінку, тому немає і підстав вважати, що він довів своє виправлення, отже, заява ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий