АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 527/2886/14-к Номер провадження 11-кп/786/580/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.3 ст. 185 КК України ТЗ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження № 0000867 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 5 червня 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бориси Глобинського р-ну Полтавської обл., без постійного місця проживання,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України.

Кримінальне провадження розглянуто:

за участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ :

На вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 5 червня 2015 року подав апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_6 , який не погоджується з кваліфікацією його дій, а саме заперечує, що злочин вчинений з проникненням та у стані алкогольного сп`яніння.

Вказує, що оскільки потерпілий до нього не пред`являє претензій, матеріальну шкоду він відшкодував, тому просить розглянути питання про укладення мирової угоди з потерпілим.

В своїх доповненнях обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду, а кримінальне провадження направити до суду першої інстанції на новий розгляд в іншому складі, так як вказує на неправильну кваліфікацію його дій.

Зазначає, що у потерпілого ОСОБА_9 судом не було з`ясовано думку про можливість примирення з ним, оскільки шкоду йому він відшкодував в сумі 2000 грн та примирився з потерпілим.

Згідно вироку суду ОСОБА_6 12.11.2014, близько 18.30 год, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, через незачинені двері проник до приміщення майстерні домогосподарства ОСОБА_9 , яке знаходиться на АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав 10 мішків цементу марки ПЦ-400, вагою 25 кг кожен, вартістю 35 грн за мішок. При переміщенні викладеного на дорогу до свого велосипеду був помічений сусідом потерпілого, а тому не закінчив злочин з причин, які не залежали від його волі.

Вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 5 червня 2015 року ОСОБА_6 , визнано винним за ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі

На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком приєднано частково невідбуту частину покарання за вироком Крюківського районного суду Полтавської області від 26.12.2013 року, визначивши остаточне покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Вирішено питання про речові докази.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу з доповненнями, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вказав, що вирок суду є законним та обгрунтованим, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги згідно її меж, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції достовірно, повно та об`єктивно встановлені обставини вчиненого злочину.

Будучи допитаним місцевим судом обвинувачений свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України за обставин, встановлених органами досудового розслідування визнав повністю та надав пояснення про те, що 12.11.2014 після вживання зі своїм знайомим ОСОБА_10 спиртних напоїв, у нього з`явився намір викрасти з майстерні 10 мішків цементу з домогосподарства ОСОБА_9 , у якого часто виконував роботу за вказівкою роботодавця ОСОБА_11 . Проте будучи поміченим сусідом потерпілого ОСОБА_12 припинив свої дії та втік.

Потерпілий ОСОБА_9 , в судовому засіданні підтвердив, що ОСОБА_6 тривалий час працював в його домогосподарстві та виконував різні роботи, в тому числі допомагав розвантажувати та переносити до приміщення майстерні мішки з цементом. На дверях майстерні був накидний замок, але він ніколи не закривався. Вказав, що про злочин йому повідомив сусід ОСОБА_12 , який впізнав ОСОБА_6 під час здійснення крадіжки.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 також підтверджується іншими доказами, зокрема протоколом огляду місця події.

Тому висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні замаху на таємне викладення чужого майна поєднане з проникненням у приміщення за ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується перевіреними в судовому засіданні доказами та є обґрунтованим.

У зв`язку з цим пояснення обвинуваченого на необґрунтованість обвинувачення за ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України та необхідність перекваліфікування його дії є неспроможними.

Твердження обвинуваченого про те, що відсутні докази перебування його в стані алкогольного сп`яніння спростовується поясненнями самого обвинуваченого, який як органам досудового розслідування так і суду першої інстанції вказував, що безпосередньо перед вчиненням злочину він вживав спиртні напої зі своїм знайомим ОСОБА_10 , прізвище якого не знає. Та навіть вказував, що злочин вчинив через те, що перебував в стані алкогольного сп`яніння. Ці пояснення та факт перебування в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_6 в місцевому суді не спростовував, а навпаки підтверджував.

Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище розуміється незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; обманним шляхом; з використанням підроблених документів тощо).

Оскільки мішки цементу зберігалися в майстерні, а не на подвір`ї, тому вторгнення до нього є проникненням.

Тому твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі щодо вищевказаного колегія суддів розцінює як спосіб захисту.

Також твердження обвинуваченого про необхідність розгляду кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є необгрунтованими, оскільки відповідно до п.3 ст. 477 КПК України провадження у формі приватного обвинувачення може бути розпочате якщо воно вчинене чоловіком (дружиною) потерпілого, іншим близьким родичем чи членом сім`ї потерпілого, або якщо злочин вчинено особою, яка щодо потерпілого була найманим працівником і завдала шкоду виключно власності потерпілого.

Як вбачається з матеріалів провадження та не оспорється самим обвинуваченим, для виконання робіт в домогосподатсві ОСОБА_9 , його наймала ОСОБА_11 теща ОСОБА_9 , а не сам потерпілий.

У зв`язку з тим, що відсутні умови, передбачені п.3 ст. 477 КПК України слідчий та прокурор в повному обсязі прийняли функцію обвинувачення, зокрема шляхом ініціювання провадження та здійснювали її від імені держави незалежно від волевиявлення потерпілого на засадах публічності.

Вимоги обвинуваченого про примирення з потерпілим та необхідності ухвалення угоди про примирення не можуть бути вирішені судом апеляційної інстанції, оскільки в суді першої інстанції питання про укладення угоди про примирення між ними не вирішувалося, тому колегія суддів позбавлена можливості переглянути рішення з цих підстав.

Необхідно звернути увагу, що відповідно до ч.5 ст. 469 КПК України укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Слід зазначити, що ч.3 ст. 469 КПК України передбачає, що угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Оскільки кримінальне провадження не може розглядатися у формі приватного обвинувачення з вищевказаних підстав та відповідно злочин, вчинений ОСОБА_6 відноситься до тяжких, тому взагалі виключається можливість укладення угоди про примирення.

У зв`язку з вказаним та відповідно до норм ст. 404 КПК України апеляційний суд має право переглядати рішення суду першої інстанції з точки зору його законності, обгрунтованості та вмотивованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції за жодних умов не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

З огляду на вказане колегія суддів прийшла до висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину за ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України, судом першої інстанції належним чином перевірено та доведено.

Призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Безумовних підстав, передбачених ст.ст. 409, 412 КПК України, для скасування чи зміни ухваленого вироку щодо ОСОБА_6 , як про це ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченим, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 5 червня 2015 року щодо нього без зміни.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4