Справа № 138/1266/15-к
У Х В А Л А
27 листопада 2015 року м. Шаргород
Колегія суддів Шаргородського районного суду Вінницької області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
провівши відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, частинами 2, 4 ст. 358 КК України,
в с т а н о в и л а:
Прокурор ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду, посилаючись на те, що під час досудового розслідування були дотримані усі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачається.
Окрім того, прокурором заявлено клопотання про виклик у судове засідання для допиту як свідків обвинувачення: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .
Потерпілі, представник потерпілого та представник цивільного позивача у підготовче судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання повідомлялися належним чином. За змістом ст. 325 КПК України їх неявка не перешкоджає проведенню підготовчого судового засідання.
Обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник адвокат ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні проти призначення справи до судового розгляду та проти виклику свідків, про яких заявив прокурор, не заперечували, клопотань не заявляли.
Обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник адвокат ОСОБА_9 у підготовчому судовому засіданні, посилаючись на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, оскільки у ньому, зокрема не зазначено способу розкрадання майна, просили повернути обвинувальний акт прокуророві.
Колегія суддів, з`ясувавши в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду, не вдаючись до оцінки доказів, а лише дослідивши зміст обвинувального акту та доданого до нього реєстру матеріалів досудового розслідування, вирішуючи питання призначення цього кримінального провадження до судового розгляду, виходить із такого.
Пунктом 3 ч. 3 ст. 314 КПК України встановлено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Згідно із пунктом 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення.
Із обвинувального акта вбачається, що серед іншого, органи досудового розслідування дії ОСОБА_8 кваліфікують за ч. 5 ст. 191 КК України та, формулюючи обвинувачення, зазначають, що своїми умисними діями ОСОБА_8 вчинила злочин, передбачений ч. 5 ст. 191 КК України, тобто привласнення чужого майна, яке було ввірене чи перебувало в її віданні, вчинене у великих розмірах.
Отже, із сформульованого обвинувачення не зрозуміло чи було майно, у привласненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , ввірене їй чи перебувало у її віданні, що свідчить про не конкретність висунутого ОСОБА_8 обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52).
Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Частиною 3 ст. 4 КК України визначено, що часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.
Водночас, в обвинувальному акті не зазначено конкретного часу вчинення злочинів ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , зокрема не зазначено, коли саме (робочий час, обідня перерва, поза межами робочого часу) ОСОБА_6 залишала ввімкненим без нагляду свій персональний комп`ютер із незаблокованим доступом до ресурсів автоматизованої банківської системи.
Окрім того, в обвинувальному акті не зазначено, коли конкретно (робочий час, обідня перерва, поза межами робочого часу) ОСОБА_8 використовувала електронний ключ-доступу до ресурсів автоматизованої банківської системи, виданого ОСОБА_6 та її робочий комп`ютер для вчинення дій, які на думку прокурора є злочинними.
З обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_6 , обіймаючи посаду бухгалтера-контролера Могилів-Подільського відділення Вінницької філії ПАТ «Укрінбанк» у період з 6 листопада 2008 року по 8 листопада 2011 року в порушення пунктів 3.2, 3.3 посадової інструкції від 20 грудня 2010 року та пункту 4.2.4 Положення про порядок відкриття та обслуговування поточних рахунків фізичних осіб у національній та іноземній валютах в системі ПАТ «Укрінбанк» від 6 вересня 2011 року, єдина маючи доступ до усіх ресурсів автоматизованої банківської системи, у тому числі і до поточних рахунків клієнтів банку та будучи уповноваженою на здійснення операцій з такими рахунками, неналежно виконуючи свої службові обов`язки, пов`язані із дотриманням встановленого порядку використання та зберігання належного їй електронного ключа-доступу до ресурсів автоматизованої банківської системи, а також, здійснюючи неналежний контроль за веденням бухгалтерського обліку у відділенні банку, допустила здійснення незаконних видаткових операцій з коштами по депозитних та поточних рахунках клієнтів банку.
Колегія суддів зауважує, що як посадова інструкція так і Положення були прийняті через два та три роки, відповідно, після початку подій, які, згідно з обвинувальним актом, є початком вчинення злочину ОСОБА_6 .
Отже, в обвинувальному акті не зазначено які інструкції, положення та інші нормативні акти, що регламентують права та обов`язки ОСОБА_6 як бухгалтера-контролера банку вона порушила, починаючи з 6 листопада 2008 року по 20 грудня 2010 року та по 6 вересня 2011 року, до прийняття зазначених в обвинувальному акті посадової інструкції від 20 грудня 2010 року та Положення від 6 вересня 2011 року, тобто не зазначено спосіб вчинення злочину в цей період, який є обов`язковим елементом предмету доказування у кримінальному провадженні.
Аналогічно не зазначено способу вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України в період з 6 листопада 2008 року по 11 травня 2011 року та по 6 вересня 2011 року, з огляду на те, що саме тоді, як вбачається з обвинувального акта, були прийняті Інструкція про касові операції в установах ПАТ «Укрінбанк» від 11 травня 2011 року та Положення про порядок відкриття та обслуговування поточних рахунків фізичних осіб у національній та іноземній валютах в системі ПАТ «Укрінбанк» від 6 вересня 2011 року.
Таким чином, як Інструкція так і Положення були прийняті через два з половиною та три роки, відповідно, після початку подій, які, згідно з обвинувальним актом, є початком вчинення злочинів ОСОБА_8 .
Зі змісту ч. 4 ст. 110 та ч. 2 ст. 291 КПК України вбачається, що обвинувальний акт, як процесуальне рішення, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні злочину і яким завершується досудове розслідування, повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.
Це, зокрема стосується послідовності викладення в обвинувальному акті відомостей, передбачених ч. 2 ст. 291 КПК України.
Також, згідно з пунктами 6, 7 та 8 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості:
- обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання (п. 6);
- розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (п. 7);
- розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування) (п. 8).
Проте, всупереч ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням не зазначено.
При цьому, посилання при описанні вчинення злочинів на певні суми коштів, не може вважатися виконанням слідчим чи прокурором обов`язку щодо зазначення розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, оскільки це стосується викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та має значення для кваліфікації дій особи.
Окрім того, пунктом 1 ч. 4 ст. 291 КПК України передбачено, що до обвинувального акта додається реєстр матеріалів досудового розслідування.
Статтею 109 КПК України встановлено, що реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом.
Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити:
1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення;
2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування;
3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
Частинами 1, 7, 8 ст. 290 КПК України передбачено, що визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
Про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів прокурор або слідчий за його дорученням повідомляє потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, після чого останній має право ознайомитися з ними за правилами, викладеними в цій статті.
Про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів повідомляються цивільний позивач, його представник та законний представник, цивільний відповідач, його представник, після чого ці особи мають право ознайомитися з ними в тій частині, яка стосується цивільного позову, за правилами, викладеними в цій статті.
Згідно із ч. 1 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.
Отже, повідомлення про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів іншій стороні є процесуальною дією, яка проводиться прокурором або за його дорученням слідчим, проте всупереч пункту 1 ч. 2 ст. 109 КПК України, в реєстрі матеріалів досудового розслідування, доданому до обвинувального акта у цьому кримінальному провадженні взагалі не зазначено про здійснення цієї процесуальної дії та часу її проведення, хоча із пункту 195 ІІ розділу реєстру вбачається, що прокурор давав доручення повідомити про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів.
Частиною 3 ст. 110 КПК України встановлено, що рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
У той же час, всупереч пункту 2 ч. 2 ст. 109 КПК України в реєстрі матеріалів досудового розслідування, доданому до обвинувального акта у цьому кримінальному провадженні не зазначено реквізитів процесуальних рішень, на підставі яких проводилися процесуальні дії, тобто, яке конкретно процесуальне рішення було прийнято з того чи іншого питання.
Окрім того, згідно з пунктом 5 ч. 2 ст. 131 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів є заходом забезпечення кримінального провадження.
Проте, всупереч пункту 3 ч. 2 ст. 109 КПК України, в реєстрі матеріалів досудового розслідування, доданому до обвинувального акта у цьому кримінальному провадженні, не зазначено строку застосування заходу забезпечення кримінального провадження тимчасового доступу до речей і документів.
Колегія суддів звертає увагу також на те, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування взагалі не зазначено, які заходи забезпечення кримінального провадження застосовувалися.
Згідно з пунктом 3 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).
Прокурором в обвинувальному акті потерпілими, зокрема зазначені: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Разом з тим, 27 листопада 2015 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_15 , до якого додано копію свідоцтва про смерть, із якого вбачається, що ОСОБА_13 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто за півтора року до складання слідчим обвинувального акта та його затвердження прокурором.
Також, до суду повернулася поштова кореспонденція, яка надсилалася потерпілому ОСОБА_14 з поміткою, що останній помер.
Таким чином, в порушення пункту 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті містяться відомості про померлих осіб.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, частинами 2, 4 ст. 358 КК України, та доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідають вимогам КПК України і, оскільки суд в подальшому пов`язаний з інформацією, викладеною у цих документах, необхідною як для призначення і проведення підготовчого судового засідання, так і подальшого судового розгляду, обвинувальний актслід повернути прокурору для усунення наведених вище недоліків.
Оскільки обвинувальний акт, через його невідповідність вимогам КПК України повертається прокурору, клопотання, заявлене прокурором про виклик свідків та заява ОСОБА_15 про визнання його цивільним позивачем, колегією суддів не вирішуються.
Керуючись статтями 314, 369-372 КПК України, колегія суддів
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суду Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3