АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/514/15 Справа № 200/299/13- к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
уродженця та мешканця
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України,
ОСОБА_7 ,
уродженця та мешканця
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,
ОСОБА_8 ,
уродженця та мешканця
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України,
ОСОБА_9 ,
уродженця та мешканця
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,
ОСОБА_10 ,
уродженця та мешканця
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_11 ,
обвинувачених ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13 ,
ОСОБА_14 ,
потерпілого ОСОБА_15 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2014 року засуджено:
ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна; за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна; за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років, а на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів йому остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією майна;
ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна; за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна; за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, а на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів йому остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна;
ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, а на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів йому остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна;
ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 187 КК України з застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна;
ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 396 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, а на підставі ст. 75 цього Кодексу звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та з покладанням на нього обов`язків, передбачених п. 3 ст. 76 КК України. Звільнено ОСОБА_10 від призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України « Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_15 30103, 63 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 солідарно процесуальні витрати за проведення експертизи № 70/07-662 від 24 жовтня 2012 року 294,00 грн.; за проведення експертизи № 70/07/23-688 від 25 жовтня 2012 року 882, 72 грн.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 процесуальні витрати за проведення експертизи № 62/03-239 від 23 вересня 2011 року 112,56 грн., за проведення експертизи № 70/07-266 від 25 липня 2012 року 235,20 грн.; за проведення експертизи № 62/07/23 696 від 22 жовтня 2012 року 1945,68 грн.
В апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування вироку через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Свої вимоги мотивує тим, що під час ухвалення вироку суд у резолютивній частині не конкретизував майно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , яке підлягає конфіскації за нормами матеріального права. Посилається на те, що в резолютивній частині вироку ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визначено відбувати покарання в кримінально-виконавчому закладі, що є невідповідним вимогам ст. 374 КПК України. Зазначає, що у мотивувальній частині вироку за епізодом від 01 серпня 2011 року суд не конкретизував обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , щодо вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння лише за цим епізодом, а визначив обтяжуючу обставину за всіма кримінальними правопорушеннями, вчиненими обвинуваченими. Вважає, що суд при призначенні покарання ОСОБА_9 посилається на невстановлені обставини, які пом`якшують покарання у вигляді: щирого каяття у скоєному і активне сприяння у встановленні фактичних обставин правопорушення, відшкодування завданої злочином шкоди та наявність на утриманні малолітньої дитини. Стверджує, що призначене судом покарання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є несправедливим через м`якість, оскільки обвинувачені скоїли особливо тяжкі злочини із застосуванням вогнепальної зброї, які посягають не тільки на власність громадян, але на їх життя та здоров`я, вину у яких не визнали, давали показання, якими намагались ввести суд в оману. Після злочинних дій ОСОБА_6 настала смерть потерпілого ОСОБА_16 . Вказує на те, що застосовуючи до ОСОБА_10 . Закон України «Про амністію у 2014 році», судом не надано належної оцінки фактичним обставинам справи, не перевірено можливість застосування амністії, зокрема не перевірено обставини перебування дитини на його утриманні (чи не позбавлений батьківських прав). Зазнає, що у мотивувальній частині вироку не зазначено підстави для задоволення цивільного позову ОСОБА_15 . Просить ухвалити новий вирок, яким визнати винними та призначити покарання:

ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 187 КК України 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна, за ч. 3 ст. 187 КК України 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна; за ч. 2 ст. 121 КК України 10 років позбавлення волі; на підставі ст.70 КК України призначити остаточне покарання у вигляді 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна;

ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України 5 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 187 КК України 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна; за ч. 3 ст. 187 КК України 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна; за ч. 1 ст. 263 КК України 4 років позбавлення волі; на підставі ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у вигляді 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна;

ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України 5 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 187 КК України 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна; на підставі ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна;

ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 187 КК України - 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна;

ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 396 КК України - 2 роки 6 місяців позбавлення волі.

Виключити з вироку відомості щодо відбування ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 покарання у кримінально-виконавчому закладі.

Конкретизувати мотивувальну частину вироку щодо встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння за відповідним епізодом кримінального провадження.

Конкретизувати підстави для задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_15 , а також внести відомості до вступної частини вироку про всі сторони кримінального провадження та інших учасників цього провадження.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_14 порушує питання про зміну вироку суду щодо ОСОБА_8 , застосувавши до обвинуваченого покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Стверджує, що слід змінити кваліфікацію за епізодом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України. Посилається на те, що суд не взяв до уваги показання, які давали обвинувачені під час судового провадження, вказуючи, що ОСОБА_8 не знав і не міг знати про наявність у ОСОБА_6 вогнепальної зброї під час вчинення нападу на потерпілого ОСОБА_17 . Зазначає, що суд не врахував особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття ОСОБА_8 , те, що він активно сприяв встановленню істини по справі, компенсував моральну шкоду потерпілим, те, що він не притягувався до адміністративної відповідальності, приводів та затримань в ОВС не було, неодноразово публічно просив пробачення у потерпілих, знаходиться на обліку у лікаря з діагнозом гепатит « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_13 порушує питання про зміну вироку суду щодо ОСОБА_9 , застосувавши більш м`яке покарання. Вважає, що суд при застосуванні до обвинуваченого ст. 69 КК України не врахував те, що він вчинив злочин внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин, а саме: відсутність грошей, потрібних для прожиття його родині. Зазначає, що батьки обвинуваченого є пенсіонерами та окрім сина, у ОСОБА_9 в 2013 році народилася донька, які потребують його допомоги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 ставить питання про скасування вироку суду щодо ОСОБА_6 та ухвалення нового вироку з призначенням більш м`якого покарання. Посилається на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам за епізодом від 01 серпня 2011 року та спростовуються показаннями обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , потерпілою ОСОБА_18 та свідком ОСОБА_19 . Стверджує, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не мали умислу на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_18 і за даним епізодом відбувся звичайний побутовий конфлікт на ґрунті раніше виниклих неприязних відносинах між обвинуваченими, потерпілою та її чоловіком, що виключає скоєння злочину, передбаченого ст. 187 КК України. Вказує на те, що судом не було враховано ряд обставин, які зменшують наслідки від вчинених злочинів, оскільки в результаті розбійних нападів на кафе «Монте-Крісто», в гаражі № НОМЕР_1 автомобільного кооперативу «Тракторист», а також в результаті розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_17 були повністю компенсовані завдані збитки і потерпілі не вимагали сурового покарання для обвинувачених.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, посилаючись в частині визнання його винним та засудження за ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати вирок та призначити новий судовий розгляд в іншому складі суду.

В доповненні до апеляційної скарги ОСОБА_6 просить епізод від 01 жовтня 2009 року за обвинуваченням по ч. 3 ст. 187 КК України виділити в окреме провадження, розглянути його в суді апеляційної інстанції, за яким пом`якшити покарання, в решті вирок просить скасувати та призначити новий судовий розгляд в іншому складі суду. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, оскільки в судовому засіданні не були допитані свідки, свідчення яких може мати суттєве значення для висновку суду. Стверджує про відсутність наміру на розбійний напад на потерпілого ОСОБА_17 , якому пістолетом він не погрожував та в його сторону не направляв. Крім того, вважає, що в провадженні немає доказів, які б підтверджували, що він організував злочинну групу, оскільки кожен вирішував сам, які дії буде вчиняти. Водночас у доповненні до скарги, як убачається з його змісту, обвинувачений посилається на суворість покарання за епізодом по обвинуваченню його за ч. 2 ст. ст. 121 КК України, призначеного, на його думку, без врахування його активного сприяння розкриттю злочину.

Захисник ОСОБА_20 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі порушує питання про скасування вироку щодо обвинуваченого. Просить призначити більш м`яке покарання та виправдати обвинуваченого ОСОБА_7 за епізодами розбійних нападів в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_6 » та розбійному нападі на потерпілого ОСОБА_17 . Посилається на те, що свідчення потерпілого ОСОБА_17 , обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 повністю виключають участь ОСОБА_7 в розбійному нападі на потерпілого ОСОБА_17 , оскільки він не пішов з ними, а лишився за деревами. Стверджує, що обвинувачений ОСОБА_7 не мав наміру на розбійний напад на потерпілу ОСОБА_18 та не мав на меті заволодіти її майном, а золотий ланцюжок з шиї зірвав випадково, коли потерпіла виштовхувала його з приміщення магазину через конфлікт, який відбувся між ними з приводу грошової заборгованості ОСОБА_7 . Зазначає, що ланцюжок після завершення конфлікту залишився в приміщенні «Продукти» на підлозі, обвинувачені не намагалися його якимось чином винести з приміщення, що також підтверджує відсутність з боку обвинувачених попередньо спланованого розбійного нападу з метою заволодіння золотим ланцюжком. Вважає, що призначене покарання не відповідає тяжкості вчинених злочинів, оскільки в результаті розбійних нападів на кафе «Монте-Крісто», в гаражі № НОМЕР_1 автомобільного кооперативу «Тракторист», а також в результаті розбійного нападу на громадянина ОСОБА_17 було повністю компенсовані завдані збитки і потерпілі не вимагали сурового покарання для обвинувачених.

В своїй апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_7 ставить питання в частині визнання його винним та засудження за ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 187 КК України про скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду в іншому складі суду через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Не погоджується з висновками суду по епізоду щодо нанесення потерпілому ОСОБА_17 тілесних ушкоджень, оскільки свідчення потерпілого ОСОБА_17 , обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виключають його участь в розбійному нападі на потерпілого. Щодо розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_21 вказує на відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ст. 187 КК України, що підтверджено, на його думку, свідченнями потерпілої ОСОБА_18 . Крім того, вказує, що на стадії завершення досудового розслідування він не був ознайомлений з матеріалами кримінального провадження в повному обсязі, що такою є порушенням його права на захист. Стверджує, що судом при винесенні вироку належним чином не застосовано положення ст. 65 КК України, а саме не взято до уваги його щире каяття в скоєному, відшкодування збитків, співпраця зі слідством. А також залишено без уваги, що він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває. Зазначає, що в резолютивній частині вироку призначено обвинуваченим відбувати покарання в кримінально-виконавчому закладі, що не відповідає вимогам ст. 374 КПК України, оскільки при призначенні покарання суд визначає лише покарання по кожному обвинуваченню, остаточну міру покарання, без визначення механізму його виконання.

В своїх запереченнях на апеляційні скарги захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_20 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 прокурор не погоджується з доводами апеляційних скарг та зазначає про їх необґрунтованість.
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 визнано винними у злочинах, вчинених за таких обставин.

У серпні 2009 року ОСОБА_6 , перебуваючи в балці на ж/м Тополя м. Дніпропетровська, дізнавшись від раніше знайомого ОСОБА_9 про знаходження на території м. Нікополя кафе «МонтеКрісто», в сейфах якого за інформацією останнього повинна знаходитися велика сума грошей, запропонував ОСОБА_9 та ОСОБА_7 здійснити розбійний напад на зазначене вище кафе «МонтеКрісто» ПП «МонтеКрісто - Нікополь», розташоване за адресою: АДРЕСА_6 , на що останні дали свою згоду.

ОСОБА_7 , довіряючи ОСОБА_6 у виборі подальшої спрямованості їх злочинної діяльності, керуючись корисливими мотивами та діючи у злочинній групі, дав свою згоду на придбання в борг, грошові кошти в сумі 1500 грн. для витрат на переїзд, придбання їжі і зброї для скоєння злочину.

ОСОБА_9 , керуючись корисливими мотивами, дав свою згоду діяти у злочинній групі, на підставі того, що він в період часу з січня по травень місяць 2009 року працював в якості комірника в кафе «МонтеКрісто» і йому було достовірно відомо про розташування кімнат і приміщень в кафе і наявність місць зберігання цінностей та грошових коштів зазначеного кафе.

ОСОБА_6 , крім ролі організатора, визначив за собою роль керівника, в функції якого входило підшукування об`єктів злочинних посягань, планування та організація конкретних злочинів, розподіл ролей, координація дій співучасників, розподіл коштів і матеріальних цінностей здобутих злочинним шляхом.

При цьому всі члени злочинної групи достовірно знали про необхідність придбання зброї, яку вони планували використовувати при скоєнні розбійного нападу.

Готуючись до злочину, ОСОБА_6 спільно з іншими учасниками злочинної групи, з метою вивчення місцевості, шляхів підходу до запланованого об`єкту нападу і відходу після його вчинення, збору інформації про наявність охорони відеоспостереження в приміщенні кафе «МонтеКрісто» плануючи майбутній злочин, прийняли рішення виїхати 27-28 вересня 2009 року до місця й вчинення в м. Нікополь.

Так, 27 вересня 28 вересня 2009 року, в денний час, ОСОБА_6 спільно з співучасником злочину ОСОБА_7 , приїхавши на маршрутному автобусі з м. Дніпропетровська до м. Нікополь Дніпропетровської області, діючи умисно, з метою підготовки до вчинення розбійного нападу на кафе «МонтеКрісто» прибули до приміщення зазначеного кафе, де під виглядом відвідувачів кафе озирнулися в приміщенні і визначилися в наявності охорони та місця розташування камер відеоспостереження.

В цей ж день приблизно о 23.00 год. ОСОБА_6 разом зі співучасниками злочину ОСОБА_7 та ОСОБА_9 прибули на дачну ділянку № НОМЕР_2 дачного товариства «Металіст-1» в м. Нікополі, яку заздалегідь ОСОБА_10 , не обізнаний про плани , орендував у свого знайомого ОСОБА_22 .

В ході підготовки до вчинення розбійного нападу ОСОБА_9 була придбана зброя, а саме: пістолет калібру 9 мм. Р.А., моделі «АТМАСА-SТАRТЕR» і у його знайомого ОСОБА_23 ним був позичений пістолет марки «ПМР», що належить до категорії короткоствольної гладкоствольної вогнепальної зброї.

Крім цього, ОСОБА_24 спільно з співучасником злочину ОСОБА_25 придбали пластикові хомути для зв`язування рук охоронця кафе, монтировку для виламування замків дверей в приміщенні кафе, рукавички та два мобільні телефони для здійснення дзвінків безпосередньо в період скоєння розбійного нападу.

Розробивши план злочинних дій, визначивши час та місце скоєння злочину ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , діючи у складі злочинної групи, розподілили між собою ролі.

30 вересня 2009 року приблизно о 23.30 год. організатор злочинної групи ОСОБА_6 , спільно із співучасниками ОСОБА_7 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , який був не обізнаний про плани групи, на автомобілі «Москвич-412» виїхали з території дачного товариства «Металіст-1» м. Нікополь до кафе «МонтеКрісто» з метою вчинення розбійного нападу.

01 жовтня 2009 року приблизно о 02.00 год., прибувши на ріг вулиць Шевченка та Комсомольської в м. Нікополі Дніпропетровської області, діючи умисно в складі злочинної групи, з корисливих мотивів, згідно з відведеною роллю в здійсненні злочину, ОСОБА_6 підійшов до охоронця ОСОБА_26 , що вийшов у двір з приміщення кафе, після чого, поваливши останнього на підлогу і утримуючи його за шию, поки до дверей кафе не підбіг співучасник злочину ОСОБА_7 , де з метою придушення волі охоронця ОСОБА_26 до опору ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 стали погрожувати застосуванням зброї, тобто погрожували застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу і при цьому позбавляючи можливості потерпілого до опору, спільно завдали ОСОБА_26 кілька ударів ногами в область голови і тулуба, заподіявши йому фізичний біль.

Після того, діючи згідно з заздалегідь розподіленими ролями, ОСОБА_6 став утримувати лежачого зв`язаним на підлозі ОСОБА_26 , а ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_9 зайшли в приміщення кафе, проникли до кабінету бухгалтерії, де зірвавши зі стіни шафи металевий сейф, здійснили відкрите викрадення майна, що знаходилось в даному сейфі та належало кафе «МонтеКристо» ПП «МонтеКрісто - Нікополь», власником якого є ОСОБА_27 , а саме грошових коштів в сумі 5000 грн., після чого втекли з місця скоєння злочину разом з викраденим майном, повернувшись на дачну ділянку № НОМЕР_2 дачного товариства «Металіст-1» в м. Нікополі, де ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 розповіли ОСОБА_28 про скоєний розбійний напад на кафе «Монтекристо» та запропонували останньому гроші з викрадених в кафе, який від запропонованих грошей не відмовився та взяв 200 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_6 09 жовтня 2010 року приблизно об 11.00 год. за попередньою змовою з ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на вчинення грабежу пункту прийому металу, розташованого в гаражі № НОМЕР_1 на території гаражного кооперативу «Тракторист», діючі відповідно до розподілених ролей відповідно до яких, 09 жовтня 2010 року приблизно о 12.30 год. ОСОБА_6 залишився вдома у ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки приймач металу міг знати його в обличчя, а ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 прийшли до гаражу № НОМЕР_1 автомобільного гаражного кооперативу «Тракторист», розташованого на ж/м Тополя-1 в м. Дніпропетровську, де ОСОБА_7 , застосовуючи фізичне насильство, яке є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого ОСОБА_29 , завдав два удари гумовим молотком, що знаходився при ньому, в потиличну частину голови останнього, заподіявши потерпілому фізичний біль, а коли останній вибіг з гаражу, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 відкрито заволоділи майном потерпілого ОСОБА_29 у вигляді належного йому ноутбука марки «14-16 Асег Аsріre 5738-652С25Мn», вартістю 5599 грн., чим завдали потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_6 31 березня 2011 року приблизно о 14.00 год., перебуваючи на пр. ім. «Газети «Правда» в м. Дніпропетровську, вступив у злочинну змову з ОСОБА_7 , спрямовану на вчинення відкритого викрадення майна: а саме приладу для аварійного відкриття автомобільних дверей «кодграббер», яке належало раніше знайомому їм ОСОБА_17 , розподілили між собою злочинні ролі, згідно з якими, при зустрічі з ОСОБА_17 . ОСОБА_6 під виглядом придбання у останнього приладу «кодграббер», повинен був, застосовуючи фізичне насильство, заволодіти даним приладом, а ОСОБА_25 при необхідності повинен буде надати йому допомогу в разі надання потерпілим опору.

01 квітня 2011 року приблизно о 08.00 год. ОСОБА_6 спільно з співучасником злочину ОСОБА_7 під виглядом придбання у потерпілого ОСОБА_17 зазначеного вище автоприладу, призначили останньому зустріч на малолюдній території за гаражними кооперативами за будинком АДРЕСА_7 .

З метою полегшення вчинення вказаного злочину, плануючи вчинення злочину в складі злочинної групи, ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_8 здійснити спільно з ними розбійний напад на раніше не знайомого йому ОСОБА_17 , на що останній дав свою згоду на участь у скоєнні розбійного нападу і згідно з відведеною йому злочинною роллю, з метою відвернення уваги потерпілого, повинен був виступити в ролі автоелектрика для нібито перевірки в дії зазначеного вище автоприладу.

Прямуючи до місця скоєння злочину, ОСОБА_25 за вказівкою ОСОБА_6 узяв револьвер, який є спортивно-тренувальним моделі «SAFARI-Маgnum № Х6419» калібру 4 мм., з метою придушення волі потерпілого до опору під час його демонстрації перед потерпілим як загрози його застосування, який ОСОБА_6 взяв з собою.

Розподіливши злочинні ролі в здійсненні даного злочину, ОСОБА_6 разом зі співучасниками злочину ОСОБА_7 і ОСОБА_8 01 квітня 2011 року приблизно о 14.00 год. прибули на територію за будинком АДРЕСА_7 , де діючи в складі злочинної групи, з корисливих мотивів, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 разом зі співучасниками злочину ОСОБА_25 і ОСОБА_8 під приводом перегляду приладу в дії стали рухатися спільно з потерпілим ОСОБА_17 від зазначених гаражів на безлюдну територію колишнього автодрому, де ОСОБА_6 , розвернувшись до ОСОБА_17 , рукояткою пістолета умисно наніс не менше трьох ударів в область чола потерпілого, внаслідок чого останній впав на землю, після чого ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 і ОСОБА_8 завдали в цілому не менше 20 ударів ногами в область голови і тулуба потерпілого ОСОБА_17 , в результаті чого останньому були заподіяні тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень і не є небезпечними в момент їх заподіяння. Після чого ОСОБА_6 , приставивши пістолет до голови потерпілого, який сприймався ним як вогнепальна зброя, відкрито заволоділи належним йому майно, а саме: грошовими коштами в сумі 5000 грн. та іншим майном на суму 26824,20 грн., чим завдали потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_6 , перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_8 , 01 серпня 2011 року приблизно о 23.30 год., за злочинною змовою з ОСОБА_7 на вчинення розбійного нападу на раніше знайому їм ОСОБА_30 , яка є господарем магазину « ІНФОРМАЦІЯ_6 » ПП ОСОБА_31 , розташованого по АДРЕСА_9 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, зайшли в приміщення магазину, де ОСОБА_6 зупинився біля вхідних дверей в магазин, які він закрив за собою, щоб не дати можливості потерпілій покликати на допомогу, а співучасник злочину ОСОБА_25 , погрожуючи ножем, який не є холодною зброєю і належить до групи туристичних ножів, який потерпіла ОСОБА_32 сприймала як холодну зброю, навмисне зірвав з шиї потерпілої ОСОБА_32 ланцюг з металу жовтого кольору, 585 проби, вагою 12 г., вартістю 6720 грн., і кулон із зображенням «Божої матері» з металу жовтого кольору, 585 проби, вагою 2,5 г., вартістю 1625 грн., на загальну суму 8345 грн., на що остання завдала удар долонею по обличчю ОСОБА_7 , в результаті чого він від несподіванки впустив ланцюг з кулоном на підлогу.

При цьому ОСОБА_19 - чоловік ОСОБА_32 , який знаходився в приміщенні зазначеного вище магазину, при виді ножа, що знаходиться в руці ОСОБА_25 , і сприймаючи його як реальну загрозу своєму здоров`ю та життю, а також загрозу своїй дружині ОСОБА_32 , рукою вибив зазначений ніж з руки ОСОБА_25 , на що ОСОБА_6 завдав ОСОБА_19 не менше двох ударів ногою в область тулуба і ОСОБА_25 завдав йому не менше п`яти ударів кулаком в область голови і тулуба, в результаті чого потерпілому ОСОБА_19 були заподіяні тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які мають незначні швидкоплинні наслідки, після чого ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зникли.

Крім того, 26 червня 2012 року приблизно о 21.00 год. ОСОБА_6 26 червня 2012 року приблизно о 21.00 год., перебуваючи в балці, розташованій між вул. Привільною і вул. Макаренка в м. Дніпропетровську, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс раніше незнайомому ОСОБА_13 не менше одного удару предметом, зовні схожим на бейсбольну биту, в життєво важливий орган, голову, в результаті чого навмисно заподіяв ОСОБА_16 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми і кровотечі з носа, синців обох вік, ударів м`яких тканин голови, вдавленого перелому тім`яної кістки, переломів скроневих кісток, епідуральної гематоми, ударів головного мозку важкого ступеню, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, внаслідок яких останній помер ІНФОРМАЦІЯ_7 в приміщенні 2-ї міській лікарні м. Кривого Рога.

Крім того, ОСОБА_7 засуджено за незаконне придбання, виготовлення та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу за місцем свого проживання до тих пір, поки 06 липня 2012 року під час обшуку не було вилучено працівниками міліції обріз рушниці, яка є виготовленою самостійним способом шляхом обрізу стволів та ложа двоствольної мисливської рушниці моделі «ІЖ-49» № НОМЕР_3 1951 р.в. 16 калібру, та придатну для здійснення пострілів.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на підтримку апеляційних скарг ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та захисників, захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_14 на підтримку апеляційних скарг захисників та обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , прокурора, який вважав, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та захисників задоволенню не підлягають і просив задовольнити апеляційні вимоги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, не підлягають задоволенню, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_14 підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обгрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Посилання в апеляційних скаргах обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_12 і прокурора на те, що судовий розгляд за провадженням проведено неповно та необ`єктивно, а висновки суду не підтверджені зібраними у провадженні доказами є необгрунтованими.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у провадженні не допущено.

У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у кримінально-караних діяннях зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК.

Всупереч твердженням в апеляційних скаргах обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд повно та всебічно перевірив всі зібрані на досудовому розслідуванні докази, у тому числі показання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які вони давали під час судового розгляду, з яких вбачається, що саме за ініціативою ОСОБА_6 та попередньо розробленим між співучасниками планом вони вчинили розбійний напад на кафе "МонтеКрісто" ПП "МонтеКрісто - Нікополь", де заволоділи грошовими коштами в сумі 5000 грн. Саме ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_7 та ОСОБА_9 з корисливих мотивів та прагнення до наживи прийняти участь в злочині, на що ті погодились. Показаннями обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 підтверджена керівна роль ОСОБА_6 , тривалість часу для підготовки злочину, ретельність цієї підготовки, урахування можливих перешкод для здійснення злочинного плану, наявність зброї, про яку знали всі співучасники злочину, забезпечення групи іншими необхідними для її діяльності засобами, а саме: пластиковими хомутами для зв`язування рук, монтировкою для виламування замків дверей, рукавичками, мобільними телефонами, а також факт заволодіння грошима потерпілого. В цих показаннях обвинувачені не тільки визнавали себе винними в злочині, але й розповідали про такі його деталі, які могли бути відомі тільки їм, як безпосереднім учасникам події.

Таким чином, всупереч твердженням в апеляційних скаргах обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд, надавши оцінку всім зібраним по провадженню доказам в їх сукупності, дійшов обгрунтованого висновку, що на стадії готування до розбійного нападу на кафе "МонтеКрісто" ПП "МонтеКрісто - Нікополь" була створена злочинна група з розподілом між її членами функцій.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони підтведжуються показаннями наведених в рішенні суду потерпілих ОСОБА_26 , ОСОБА_33 , свідка ОСОБА_22 , протоколів огляду, обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , де було виявлено та вилучено сейф, ключі від сейфу та інше майно, протоколами пред`явлення особи для впізнання потерпілому ОСОБА_26 , протоколами відтворення обстановки та обставин події за участю обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , в ході яких вони детально показували, в який спосіб заволоділи майном, що належало кафе "МонтеКрісто" ПП "МонтеКрісто - Нікополь", а також ролі в реалізації спільного корисливого умислу, протоколом відтворення обстановки та обставин події за участю обвинуваченого ОСОБА_10 , де були зафіксовані обставини обізнання останнього про вчинення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 розбійного нападу.

За таких обставин суд обгрунтовано визнав доведеною вину ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в пред`явленому по вказаному епізоду обвинувачення, та правильно кваліфікував скоєне за ч. 3 ст. 187 КК України, а ОСОБА_10 - за ч. 1 ст. 396 КК України.

Що стосується епізоду вчинення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за попередньою змовою грабежу 09 жовтня 2010 року, то їх вина у цьому кримінальному правопорушенні підтверджується рядом доказів, які суд ретельно дослідив і дав належну оцінку.

Так, потерпілий ОСОБА_29 в судовому засіданні пояснив, що вдень 09 жовтня 2010 року під час нападу обвинувачений ОСОБА_7 застосував до нього насильство, внаслідок чого він вискочив з гаражу, а обвинувачені заволоділи його майном, а саме: ноутбуком марки «14-16 Асег Аsріre 5738-652С25Мn».

Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не заперечували факт нападу на ОСОБА_29 за попередньою змовою та заволодіння його майном у вигляді належного потерпілому ноутбука.

Судом також ретельно досліджувалися та перевірялися інші матеріали кримінального провадження, зокрема дані пред`явлення предметів для впізнання, дані про відтворення обстановки та обставин події за участю обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в ході яких вони детально показували в який спосіб заволоділи майном потерпілого, а також ролі в реалізації спільного корисливого умислу, дані про впізнання потерпілим ОСОБА_29 обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , як осіб, які вчинили на напад і заволоділи його майном за обставин, наведених у вироку.

Давши оцінку наведеним доказам, суд дійшов обгрунтованого висновку про винність ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні грабежу і правильно кваліфікував їх дії за ч. 2 ст. 186 КК України.

Висновок суду про винність ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні в складі злочинної групи розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_17 грунтується на зібраних у провадженні і перевірених у судовому засіданні доказах, оцінених у сукупності.

Доводи скарг ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_20 і ОСОБА_14 про те, що ОСОБА_34 не мав умислу на вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_17 , а ОСОБА_7 та ОСОБА_8 взагалі не приймали участь в нападі на ОСОБА_17 - безпідставні.

Як пояснив суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_17 , вдень 01 квітня 2011 року на території за будинком АДРЕСА_7 , зустрівшись з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 він йшов до СТО для перевірки приладу для аварійного відкривання автомобільних дверей, який ОСОБА_6 , з його слів, мав намір придбати, коли ОСОБА_6 несподівано завдав йому не менше трьох ударів рукояткою пістолета в область обличчя, а коли він впав, йому було нанесено ще декілька ударів в область тулуба. При цьому він, стоячи під дулом пістолета та побоюючись за своє життя, змушений був не перешкоджати ОСОБА_6 перевіряти його кишені і той відібрав у нього 2 телефони, прилад для аварійного відкривання автомобільних дверей "Шериф", гроші, а всього майна і грошей на суму 31 824 грн. 20 коп. Потерпілий, змінивши свої показання, які він давав під час досудового розслідування, в судовому засіданні не вказував, що фізичне насильство до нього застосовували і ОСОБА_7 з ОСОБА_8 , але при відтворенні обстановки та обставин події за його участю останній, перебуваючи на місці події, показав та розповів обставини події 01 квітня 2011 року, вказуючи на те, що злочин відносно нього вчинили три особи, з достовірністю описуючи роль кожного при скоєнні нападу.

ОСОБА_6 в судовому засіданні, частково визнаючи свою вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, пояснив, що в той день він разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , якого він взяв як спеціаліста, приїхав до ОСОБА_17 з метою придбання у останнього приладу для аварійного відкривання автомобільних дверей. При цьому ОСОБА_7 залишився біля автомобіля, а коли він разом з ОСОБА_17 та ОСОБА_8 відійшли від гаражів для перевірки приладу в дії, в нього виник намір заволодіти вказаним приладом, він напав на ОСОБА_17 , побив його і відібрав у нього 2 мобільних телефони, автосканер та гроші, а вже потім все це він розділив між ними. Стверджував при цьому, що у них з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не було зговору про скоєння розбійного нападу і пістолетом потерпілому він не погрожував, той під час побиття потерпілого випав у нього з кишені.

Особисто ОСОБА_7 визнав, що за проханням ОСОБА_6 вони з ОСОБА_8 поїхали до потерпілого і він взяв з собою пістолет, який передав ОСОБА_6 , оскільки тому здавалося, що його хочуть пограбувати. До потерпілого ОСОБА_6 пішов разом з ОСОБА_8 , а вже пізніше той розповів, що пограбував потерпілого і забрав у того автоприлад і два мобільних телефони. ОСОБА_7 також пояснив, що забрав у ОСОБА_6 пістолет та автоприлад, які відніс додому.

ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що коли вони разом з ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_17 йшли перевіряти автоприлад, він почув звук удару і побачив, що ОСОБА_17 падає і тримається за голову, після чого ОСОБА_6 , тримаючи пістолет заволодів двома телефонами, автосканером та грошами потерпілого, при цьому телефони передав йому.

Як правильно зазначив суд, узгодженість дій обвинувачених спростовує доводи, наведені в апеляційних скаргах ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_20 і ОСОБА_14 , та свідчить про наявність змови між ними на вчинення даного злочину, оскільки ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 31 березня 2011 року зустрівся з потерпілим ОСОБА_17 , а 01 квітня 2011 року вони взяли на зустріч з потерпілим ОСОБА_8 , при цьому ОСОБА_7 взяв наявний у нього пістолет і передав ОСОБА_6 , який згодом і використав його при розбійному нападі на потерпілого. Після того, як ОСОБА_6 заволодів майном потерпілого, два телефони останнього він передав ОСОБА_8 , а автоприлад - ОСОБА_7 .

При цьому, як убачається з протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 від 07 липня 2012року, останній визнав, що 01 квітня 2011 року вони втрьох - він, ОСОБА_6 і ОСОБА_8 скоїли напад на ОСОБА_17 з метою заволодіння його майном і що між ними була домовленість на його вчинення.

Під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 від 05 вересня 2012 року останній виклав обставини нападу на потерпілого ОСОБА_17 з метою заволодіння його майном за домовленістю з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Отже, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на досудовому розслідуванні, як це видно з протоколів слідчих експериментів, фактично визнали факт розбійного нападу їх з ОСОБА_8 на ОСОБА_17 та заволодіння ними майном потерпілого із застосуванням до нього насильства.

Під час пред`явлення фотознімків для впізнання ОСОБА_17 впізнав обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , як осіб, які спільно з співучасниками відкрито заволоділи його майном з застосуванням насильства.

Суд, на підтвердження свого висновку, також підставно послався й на показання свідка ОСОБА_35 , який вказав на те, що при зустрічі з потерпілим ОСОБА_17 останній розповів йому про те, що на нього напали саме три людини, побили його і забрали у нього належне йому майно.

Згідно з даними судово-медичної експертизи ОСОБА_17 були заподіяні легкі тілесні ушкодження у вигляді забійної рани спинки носу.

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , як свідчать матеріали провадження та згідно їх особистих пояснень, отримали свою долю від викраденого.

Обставини участі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у плануванні злочину, використанні пістолету при нападі на потерпілого, переданого завчасно ОСОБА_6 ОСОБА_7 , спосіб заволодіння майном обгрунтовано вказують на те, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 усвідомлювали, що вчиняють розбій.

Безпідставними є доводи і захисника ОСОБА_14 стосовно того, що дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати не як розбій, а як грабіж, оскільки у вироку наведені переконливі і об`єктивні докази того, що ОСОБА_8 , ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , як організатор цього злочину, відкрито заволоділи майном потерпілого з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я, за попередньою змовою групою осіб. З цих же підстав необгрунтованими є доводи захисника Коновалова та обвинуваченого ОСОБА_7 стосовно виправдання ОСОБА_7 за даним епізодом обвинувачення.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що він потерпілому пістолетом не погрожував та в його сторону не направляв, а сама наявність пістолету не утворюють складу розбою, безпідставні, оскільки як убачається з показань ОСОБА_17 , сприймаючи поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 , який спочатку завдав удари рукояткою пістолета в область обличчя, а потім утримував потерпілого на колінах під пістолетом при заволодінні майном останнього, як реальну загрозу для свого життя і здоров`я, він змушений був не перешкоджати ОСОБА_6 перевіряти його кишені і той відібрав у нього 2 телефони, прилад для аварійного відкривання автомобільних дверей "Шериф" та гроші.

Давши оцінку наведеним доказам, суд дійшов обгрунтованого висновку про винність ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні розбійного нападу і правильно кваліфікував їх дії за ч. 2 ст. 187 КК України.

Обгрунтованим є засудження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і за вчинення розбійного нападу, яке відбулося 01 серпня 2011 року.

Так, потерпіла ОСОБА_32 пояснила, що 01 серпня 2011 року приблизно о 23.00 год. до магазину, де вона працює і орендатором якого являється, зайшли ОСОБА_7 з ОСОБА_6 . ОСОБА_6 залишився стояти біля вхідних дверей, а ОСОБА_7 , погрожуючи їй ножем та фізичною розправою, зірвав з її шиї золотий ланцюг з кулоном, за що вона у відповідь на це вдарила його долонею по щоці, від чого ОСОБА_7 не втримав ланцюжок і той впав на підлогу. В цей час до нього підскочив чоловік ОСОБА_32 - ОСОБА_19 і рукою вибив ніж з руки ОСОБА_7 , вони стали боротися, до бійки включився і ОСОБА_6 , який став бити ОСОБА_19 .

З пояснень потерпілого ОСОБА_19 вбачається, що 01 серпня 2011 року приблизно о 23.00 год. до магазину, в якому він працює зі своєю дружиною - ОСОБА_32 , прийшов ОСОБА_7 з раніше незнайомим йому ОСОБА_6 , при цьому ОСОБА_6 залишився стояти біля вхідних дверей, а ОСОБА_7 попрямував в їх сторону, та виражаючись нецензурною лайкою на адресу його дружини і погрожуючи їй фізичною розправою, зірвав з її шиї золотий ланцюг з кулоном. В цей момент він побачив у руці ОСОБА_7 ніж, підскочив до нього та вибив з його руки ніж, після чого між ними почалася потасовка, в яку включився і ОСОБА_6 , який став бити його з різних боків.

Допитані в судовому засіданні як обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснювали, що розбійний напад на ОСОБА_32 не вчиняли і наміру на його вчинення у них не було, золотий ланцюжок з потерпілої був зірваний випадково під час сутички, яка виникла між ними та подружжям ОСОБА_36 , однак самого ланцюга вони не бачили, хоч чули, як ОСОБА_32 кричала, що в неї забрали ланцюг з кулоном. При цьому ОСОБА_7 не заперечував, що у нього при собі був складний ніж, але він ним не прожував.

На підтвердження винуватості обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні розбійного нападу 01 серпня 2011 року, суд обгрунтовано послався на показання потерпілих ОСОБА_37 , свідка ОСОБА_38 , який підтвердив ту обставину, що він разом з співробітниками охоронного агентства "Легіон" за викликом прибули до магазину, де директор магазину ОСОБА_32 пояснила, що в її магазин зайшли двоє чоловіків, які під загрозою застосування ножа вимагали у неї гроші і зірвали з її шиї золотий ланцюжок з кулоном, протокол огляду місця події, речові докази у провадженні та висновки судово-медичної експертизи потерпілого.

Наведеними доказами, яким суд дав належну оцінку, спростовуються викладені в апеляційних скаргах обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та захисників ОСОБА_12 і ОСОБА_39 доводи про те, що вони не вчиняли розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_32 , що у провадженні немає об`єктивних доказів, які вказують на вину обвинувачених.

Про те, що показання потерпілих ОСОБА_37 відповідають дійсності та є об`єктивними, також свідчать їх однакові показання при досудовому розслідуванні і під час судового розгляду щодо місця і конкретних обставин нападу з метою заволодіння обвинуваченими майном потерпілих.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілі з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинувачених у зазначеному злочині.

Доводи в апеляційних скаргах ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та захисників ОСОБА_12 і ОСОБА_39 про недостовірність показань потерпілих у зв`язку з суперечністю їх показань є безпідставними. Із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження та ролі обвинувачених при скоєнні злочину, у цих показаннях не вбачається. Деякі розбіжності в показаннях обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які вони особисто давали під час судового розгляду, та показаннях потерпілих ОСОБА_32 і ОСОБА_19 свідчать про індивідуальне сприйняття кожним подій, учасниками яких вони були, і не впливають на висновок суду.

Навпаки, навіть з апеляційних скарг ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисників вбачається, що саме вони були разом з потерпілими ОСОБА_36 01 серпня 2011 року в магазині "Продукти" на вул. Перемоги, 200 у м. Дніпропетровську, де були вчинені щодо потерпілих певні дії.

Крім того, ОСОБА_7 був затриманий недалеко від магазину, потерпіла ОСОБА_32 його впізнала як людину, яка погрожувала їй ножем і зірвала з її шиї ланцюжок з кулоном. Згідно протоколу огляду у ОСОБА_7 був вилучений розкладний ніж.

Колегія суддів вважає показання свідка ОСОБА_40 щодо обставин події, яка відбулася 01 серпня 2011 року за участю потерпілих ОСОБА_37 , допитаного за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_6 , непереконливими, які знаходяться в суперечності з його показаннями під час досудового розслідування, та спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_32 , яка пояснила, що візуально знайомий їй хлопець на ім`я ОСОБА_41 забіг в магазин після побиття ОСОБА_6 та ОСОБА_7 її чоловіка, який вивів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з магазину на вулицю.

Оцінивши ці докази в їх сукупності суд обгрунтовано дійшов висновку про винність ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні розбійного нападу за попередньою змовою групою осіб з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого. Їх дії правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 187 КК УКраїни. Тому підстав для виключення епізоду від 01серпня 2011 року з обвинувачення ОСОБА_6 , чи виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 за цим епізодом, як наголошують в своїх апеляційних скаргах їх захисники, немає.

Виходячи з наведеного, доводи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисників, в яких вони стверджують, що не вчиняли зазначеного у вироку злочину, є безпідставними, як і їх доводи про відсутність у провадженні об`єктивних доказів вини у вчиненні розбійного нападу 01 серпня 2011 року і що вирок за цим епізодом нібито побудований на припущеннях.

За епізодом умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_13 , винність ОСОБА_6 є доведеною на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтвердженою доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , показань самого обвинуваченого ОСОБА_6 , в яких він визнав частково свою винуватість і не заперечував умисного нанесення ОСОБА_15 удару в голову; фактичних даних, що містяться в протоколах огляду місця події, впізнання свідками ОСОБА_45 , ОСОБА_46 обвинуваченого ОСОБА_6 як особу, яка спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_15 , у висновках судово-медичних експертиз, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Розглянувши проведені у кримінальному провадженні судово-медичні експертизи, суд установив причину смерті ОСОБА_15 та ступінь тяжкості заподіяних останньому тілесних ушкоджень. Посилаючись на ці об`єктивні дослідження, суд з`ясував, що потерпілому було нанесено щонайменше один удар тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею в область голови. Прийнявши до уваги дані в експертних висновках щодо кількості, локалізації, характеру й механізму утворення виявлених при дослідженні трупа ОСОБА_15 тяжких тілесних ушкоджень, зіставивши їх з іншими доказами, суд установив наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_6 та настанням смерті потерпілого.

За матеріалами кримінального провадження смерть ОСОБА_15 настала від тяжких тілесних ушкоджень у вигляді: закритої черепно-мозкової травми і кровотечі з носа, синців обох вік, ударів м`яких тканин голови, вдавленого перелому тім`яної кістки, переломів скроневих кісток, епідуральної гематоми, ударів головного мозку важкого ступеню, заподіяних безпосередньо обвинуваченим у результаті удару предметом, зовні схожим на бейсбольну биту, потерпілому в ліву тім`яну область голови.

Посилання у доповненні до апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 на неправдивість показань свідків ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , які, на його думку, є заінтересованими особами, колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки ці показання були ретельно перевірені судом і проаналізовані в сукупності з іншими доказами, підстав сумніватися в їх достовірності у суду не було і він обгрунтовано визнав їх належним і допустимим джерелом доказів.

За таких обставин з урахуванням установлених судом сукупності фактів, що належать до предмета доказування у провадженні, винні дії ОСОБА_6 обгрунтовано отримали юридичну оцінку за ч. 2 ст. 121 КК України.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 у незаконному придбанні, виготовленні та зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, за обставин, установлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація його діяння за ч. 1 ст. 263 КК України у апеляційній скарзі не оскаржуються. Тому суд апеляційної інстанції виходить з того, що було встановлено вироком районного суду.

Проявів упередженості щодо обвинувачених з боку органів досудового розслідування і суду вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено. Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченими та їх захисниками в апеляційних скаргах, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи в скаргах обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_39 , ОСОБА_14 , прокурора про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними.

Доводи ж обвинуваченого ОСОБА_6 в доповненні до апеляційній скарзі про те, що деякі обставини провадження всебічно не досліджені: зокрема, на його думку, в судовому засіданні не були допитані свідки, не усунуто суперечностей в показаннях свідків ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , то вони так само є безпідставними, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засіданні, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначених у вироку кримінальних правопорушень.

Крім того, під час апеляційного розгляду провадження клопотань про допит інших свідків, крім ОСОБА_40 , і взагалі про дослідження ще якихось доказів як обвинувачені, так і їх захисники та прокурор не заявляли.

Суд у вироку навів докази по кожному епізоду обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 і дав аналіз цим доказам після їх дослідження, тому не має підстав вважати, що в провадженні допущена суттєва неповнота судового розгляду, яка викликає необхідність скасування вироку і направлення справи на новий судовий розгляд або зміни вироку, на чому наполягають в своїх апеляційних скаргах обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , або виправдання обвинувачених, як це зазначається в апеляційних скаргах захисників. З цих підстав є необгрунтованими і доводи в апеляційній скарзі прокурора щодо неповноти судового розгляду.

Не можна погодитися і з твердженнями обвинуваченого ОСОБА_7 в доповненнях до апеляційної скарги про те, що під час досудового слідства було порушено його право на захист.

Як убачається з матеріалів провадження, досудове слідство проводилось як за правилами КПК України 1960 року, так і після набрання чинності 19 листопада 2012 року Кримінального процесуального кодексу України 2012 року.

Вказуючи в доповненнях до своєї апеляційної скарги на порушення його та обвинуваченого ОСОБА_6 права на ознайомлення з матеріалами кримінальної справи, обвинувачений ОСОБА_7 посилається на те, що суд першої інстанції порушив положення ст. 221 КПК України 2012 року, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні належним чином оформлені та завірені підписами обвинувачених протоколи ознайомлення з матеріалами справи (а.п. 144, 145, 152, 153 т. 9).

Однак, з матеріалів провадження вбачається, що обвинуваченим по даній справі було оголошено про закінчення слідства і пред`явлення ним матеріалів справи 16 листопада 2012 року. При цьому захисники ОСОБА_47 , ОСОБА_48 ОСОБА_49 , ОСОБА_50 відповідно до їх заяв від ознайомлення з матеріалами справи відмовились. 20 листопада 2012 року матеріали кримінальної справи 20 листопада 2012 року були пред`явлені обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 . Протоколи ознайомлення з матеріалами справи іншими учасниками відсутні, але досудове розслідування з 19 листопада 2012 року стало проводитись з дотриманням процедур КПК України 2012 року. Зокрема, 21 листопада 2012 року після внесення відомостей про вищезазначені кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань було розпочате досудове розслідування, по закінченні якого були відкриті матеріали досудового розслідування і прокурором 14 грудня 2012 року до суду був переданий обвинувальний акт.

В підготовчому судовому засіданні при призначенні судового розгляду за даним кримінальним провадженням клопотань ні від обвинуваченого ОСОБА_7 , ні від інших учасників кримінального провадження про необхідність ознайомитися з матеріалами кримінального провадження не надходило.

Таким чином, досудове розслідування було проведено з дотриманням усіх процедур, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, підстав вважати, що судом було порушено право на захист ОСОБА_7 , як про це йдеться в доповненні до апеляційної скарги обвинуваченого, немає.

Вивченням матеріалів провадження не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання і закріплення доказів у провадженні, які б викликали сумнів в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів. Тому посилання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на порушення кримінального процесуального закону, які, на їх думку, допустив суд під час судового розгляду, є необгрунтованими.

Необгрунтованими є і доводи в апеляційній скарзі прокурора про допущені порушення судом вимог ст. 374 КК України.

Відповідно до вимог ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, зокрема, мають буди доводи про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Проте в апеляційній скарзі прокурора є тільки посилання на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, тоді як доводів про такі порушення процесуального закону в апеляційній скарзі фактично не наведено.

Посилання прокурора на те, що судом першої інстанції у резолютивній частині вироку не конкретизовано майно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яке підлягає конфіскації, визначено відбувати покарання в кримінально-виконавчому закладі, що є невідповідним з вимогами ст. 374 КПК України, не конкретизовано мотивувальну частину вироку щодо встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння за відповідним епізодом, не внесено відомості до вступної частини вироку про всі сторони кримінального провадження та інших учасників судового провадження, не є істотними порушеннями, яке потребують скасування або зміни вироку в цій частині, тому колегія суддів вважає ці доводи безпідставними.
За таких обставин доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що під час судового розгляду провадження було допущено зазначеного характеру порушення вимог процесуального закону є необгрунтованими, тому вони не підлягають задоволенню.

Що ж стосується тверджень прокурора про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та неправильне застосування до призначеного ОСОБА_9 покарання положень ст. 69 КК, вони є непереконливими.

Призначене ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і воно є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів.

Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.

Міри покарання обвинуваченим призначені у відповідності з вимогами ст. 65 КК України і підстав для скасування їм вироку за м`якістю призначеного покарання колегія суддів не вбачає.

У кримінальному провадженні, як видно із його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 призначено із порушенням визначених у законі загальних засад.

Усупереч доводам в апеляційній скарзі прокурора суд, обираючи покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 поряд із ступенем тяжкості вчинених злочинів, врахував дані про особу кожного із обвинувачених та всі інші обставини, які відповідно до положень Кримінального кодексу України, у тому числі статей 66 і 67 КК, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

При цьому суд врахував, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 раніше не судимі, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебували, за місцем мешкання характеризуються задовільно, ОСОБА_6 за місцем роботи - винятково позитивно, відшкодування завданої шкоди потерпілим.

До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд відніс скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання судом в достатній мірі враховано і проаналізовано конкретні обставини злочинів та роль обвинувачених у їх вчиненні.

Що ж стосується тверджень прокурора про м`якість призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у зв`язку зі застосуванням ст. 69 КК, вони також є непереконливими.

Виходячи з приписів ст. 69 КК підставами призначення більш м`якого покарання є дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, а саме: а) наявність деяких обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд з достатньою повнотою врахував усі обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, що впливають на покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд не встановив.

До обставин, що пом`якшують покарання, суд правильно відніс його щире каяття у вчиненому і активне сприяння у встановленні фактичних обставин справи, відшкодування завданої злочином шкоди, наявність на утримання малолітньої дитини.

Ці обставини суд обґрунтовано визнав такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, та враховуючи позитивні дані про особу обвинуваченого ( а саме: раніше не судимий, характеризуючи дані, його відношення до скоєного, що у скоєному він розкаявся, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває,), відповідно до вимог ст. 69 КК правильно врахував і поклав в основу рішення про призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленою санкцією ч. 3 ст. 187 КК. Тому доводи апеляційної скарги про неправильне застосування ст. 69 КК колегія суддів визнає безпідставними.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 в доповненні до апеляційної скарги на те, що він раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, відшкодована завдана потерпілим шкода, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, мають місце, але при цьому вони були враховані судом першої інстанції при постановленні вироку.
Посилання ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на те, що він у скоєному щиро розкаявся, є необґрунтованими та суперечать матеріалам кримінального провадження, як не містить офіційних відомостей і наявність у ОСОБА_9 на утриманні другої дитини, на що посилається в своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_13 .
Посилання захисника ОСОБА_13 в інтересах засудженого ОСОБА_9 , що він займався суспільно корисною працею, має на утриманні батьків пенсіонерів, та посилання обвинуваченого ОСОБА_7 , що він співпрацював зі слідством, не є достатніми підставами для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 та ОСОБА_9 покарання.
З огляду на це наведені в апеляційних скаргах прокурора, захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особам обвинувачених ОСОБА_6 ,ОСОБА_7 та ОСОБА_9 і за своїм видом є явно несправедливим, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення більш суворого покарання та без застосування ст. 69 КК ОСОБА_9 , на що вказував в своїй апеляції прокурор, чи більш м`якого покарання, про що наполягали в своїх апеляційних скаргах захисники ОСОБА_12 , ОСОБА_20 та ОСОБА_13 .
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що не має підстав вважати призначене обвинуваченим ОСОБА_6 ,ОСОБА_7 та ОСОБА_9 покарання несправедливим.

Що стосується доводів про невідповідність призначення покарання тяжкості вчиненого злочину й особі обвинуваченого ОСОБА_8 внаслідок суворості, то колегія суддів вважає їх такими, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Дотримуючись наведених норм, суд, обираючи ОСОБА_8 вид та розмір покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу винного, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Між тим, відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 судимостей не має, до адміністративної відповідальності не притягався, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено, його роль у вчиненні злочинів другорядна, він одружений, має на утриманні малолітню дитину 2012 року народження, за місцем мешкання характеризується задовільно, за місцем роботи - винятково позитивно, під час апеляційного розгляду щиро розкаявся у скоєному, подальшу поведінку обвинуваченого, добровільне усунення заподіяної потерпілим матеріальної та майнової шкоди, що свідчить про те, що він дає своїй поведінці належну оцінку і дійсно готов нести передбачену законом відповідальність. Все наведене в своїй сукупності, а також стан його здоров`я, він перебуває на обліку у лікаря з діагнозом - гепатит "С", і відсутність у справі даних, які б характеризували ОСОБА_8 негативно, на думку колегії суддів, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину і дає підстави вважати, що досягнення мети виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів, з урахуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України, можливо досягнути в більш короткий строк, ніж це передбачено санкцією ч. 2 ст. 187 КК України. Тому, вирок суду в частині призначення ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 186 , ч. 2 ст. 187 КК України, підлягає зміні, а апеляційна скарга його захисника - частковому задоволенню.

Щодо доводів прокурора про неправильне застосування до ОСОБА_10 Закону України "Про амністію у 2014 році", вони є безпідставними, оскільки він вчинив злочин середнього ступеню тяжкості, за який передбачено покарання не більше п`яти років позбавлення волі, має на утриманні неповнолітню дитину, під час апеляційного розгляду надав довідку служби у справах дітей Павлоградської міської ради про те, що відомості про позбавлення батьківських прав відносно дитини щодо нього відсутні.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_15 розглянутий відповідно до вимог чинного законодавства в межах вимог, заявлених до початку судового розгляду та підтриманих в суді.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовними підставами для скасування судового рішення, по кримінальному провадженню не встановлено.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_14 задовольнити частково.
Апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_13 залишити без задоволення.

Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Покарання, призначене ОСОБА_8 , пом`якшити: за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 187 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, ч. 2 ст. 187 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
В решті вирок щодо ОСОБА_8 , а також вирок щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які тримаються під вартою, в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді

_____________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4