УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2015 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , за участю особи, що подала скаргу ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого та прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 звернувся зі скаргою до слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва, в порядку ст. 303 КПК України, на бездіяльність слідчого та прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про злочин.

У судовому засіданні особа, що подала скаргу її підтримала, просила задовольнити з вказаних у ній підстав.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти задоволення скарги, оскільки дану заяву дійсно не було внесено до ЄРДР.

Представники РУ у судове засідання, будучи належним чином повідомленими про день, ча та місце розгляду скарги не з`явилися, про поважні причини неявки, регламентовані ст. 138 КПК України, не повідомили, тож слідчий суддя, враховуючи положення ч. 3 ст. 306 КПК України, вважає за можливе розглянути скаргу у їхню відсутність.

Тож, слідчий суддя, вивчивши скаргу приходить до наступного.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Тож, слідчий суддя проаналізувавши клопотання особи, що подала скаргу про поновлення строку оскарження визначеного ч. 1 ст. 304 КПК України, виходячи з положень ч. 1 ст. 117 КПК України, вважає за необхідне його задовольнити та поновити строк оскарження, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Зокрема, як убачається з матеріалів провадження 26.10.2015 року за вх. № К-5053 до МВС України надійшла заява ОСОБА_3 від 26.10.2015 року.

Також особою, що подала скаргу подавалася заява до Служби Безпеки України, яку листом від 05.11.2015 року було перенаправлена до ГУ МВС України в м. Києві.

Подана заява до ГПУ була перенаправлена до прокуратури м. Києва, а звідти до прокуратури Дніпровського району м. Києва.

З ГУ МВС Ураїни в м. Києві матеріали, згідно змісту скарги, були перенаправлені до Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції в місті Києві.

При цьому, ч. 1 ст. 214 КПК України, визначено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Тобто, з вище зазначеної правової норми випливає, що вона встановлює імперативний обов`язок після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення унесення за нею відомостей до ЄРДР.

Згідно ч. 1 ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Оскільки, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам, оскільки наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
У судовому засіданні, судом встановлено, що строки регламентовані ст. 214 КПК України для внесення заяви до ЄРДР в рамках даної заяви дотримано не було, у зв`язку з чим, слідчий суддя, розглянувши скаргу, у межах наявних та поданих до суду доказів на час її розгляду, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає її обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в частині зобов`язання уповноваженої особи прокурори Дніпровського району м. Києва, яка розглядала заяву ОСОБА_3 про злочин від 26.10.2015 року внести відомості за нею до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Щодо скарги в частині зобов`язання уповноваженої особи Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції в місті Києві унести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 , то у її задоволенні слід відмовити, оскільки у судовому засідані будь-яких даних про те, що з МВС України чи ГУ МВС перенаправлялися якісь заяви заявника підтверджено належними та допустими доказами не було, а направлені Дніпровським управлінням поліції ГУ Національної поліції в місті Києві до суду матеріали ЄО № 65529 від 15.10.2015 року стосуються заяви про злочин поданої ОСОБА_5 від 13.10.2015 року, а не ОСОБА_3 .

В частині скарги про порушення кримінального провадження безпосередньо слідчим суддею слід також відмовити, враховуючи положення ст.ст. 214, 307 КПК України.

Керуючись ст. ст. 1-29, 303-307, 309, 310, 369-372, 376, 395 КПК України слідчий суддя, -

у х в а л и в:
Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати прокурора прокуратури Дніпровського району м. Києва, який розглядав заяву ОСОБА_3 від 26.10.2015 року внести відомості за нею до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В іншій частині у задоволенні скарги відмовити.

Матеріали ЄО № 65529 від 15.10.2015 року повернути до Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції в місті Києві.

Ухвала оскарження не підлягає.
Слідчий суддя: ОСОБА_1