Номер провадження: 11-кп/785/1367/15
Номер справи місцевого суду: 509/4922/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляцію прокурора на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 11.09.2015 року, якою повернено обвинувальний акт прокурору, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньо-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, обвинуваченого за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України.

Під вартою з 16 серпня 2014 року.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 11.09.2015 року повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки на порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України вказаний обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення ОСОБА_7 , чим порушено відповідно до норм діючого кримінального процесуального законодавства України, норм міжнародного права і судової практики Европейського Суду з прав людини право обвинуваченого на захист.

В апеляції прокурор вважає, що суд першої інстанції ухвалою від 30.07.2015 року у підготовчому судовому засіданні призначив кримінальне провадження до судового розгляду, а після зміни складу суду продовжував розгляд провадження по суті обвинувачення. Приймаючи рішення про повернення обвинувального акту прокурору на стадії судового розгляду, суд, на думку апелянта, порушив вимоги кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим, просить ухвалу суду скасувати, обвинувальний акт направити на новий судовий розгляд в суд першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Заслухавши доповідача, прокурора про задоволення апеляції, вивчивши судові матеріали та доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляції прокурора з наступних підстав.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до вимог ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Згідно положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п.п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу вагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (справа «Камасінскі проти Австрії» рішення від 19.12.1989 року). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії», рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та ін. проти Австрії».

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 01.03.2001 року у справі «Даллос проти Угорщини». Крім того, право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції ( зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», а також «Даллос проти Угорщини»).

Однак, як вбачається з обвинувального акту відносно ОСОБА_7 , він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в ньому викладені лише обставини, які встановлені слідчим за результатами досудового розслідування і дана правова кваліфікація кримінального правопорушення, однак в ньому відсутнє формулювання обвинувачення.

Крім того, із обвинувального акту вбачається, що прокурор, зазначаючи правову кваліфікацію інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, заздалегідь, без вироку суду стверджує, що обвинувачений вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, що є безпідставним і недопустимим. При складанні обвинувального акту, з урахуванням принципу, визначеного ст. 17 КПК України можливо вказувати тільки на те, що особа обвинувачується у вчиненні певного кримінального правопорушення.

Вказівка ж в обвинувальному акті на те, що обвинувачений скоїв кримінальне правопорушення є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність повернення обвинувального акту прокурору для усунення виявлених недоліків.

Доводи апеляції про те, що суд повернув прокурору обвинувальний акт для усунення недоліків в ході судового розгляду, не можуть бути прийняті колегією суддів, адже вони спростовуються ухвалою суду першої інстанції від 11.09.2015 року про проведення повторно підготовчого судового засідання у зв`язку зі зміною складу суду та оскаржуваною ухвалою підготовчого судового засідання суду (а.п.151-158).

Та обставина, що раніше даний обвинувальний акт вже був предметом судового розгляду, на підставі чого був постановлений вирок, не може бути підставою для скасування ухвали місцевого суду, оскільки допущені порушення норм кримінального процесуального закону при складанні обвинувального висновку є перешкодою для призначення кримінального провадження до судового розгляду.

За таких обставин підстави для задоволення апеляції і скасування ухвали відсутні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 11.09.2015 року, якою повернено обвинувальний акт прокурору відносно ОСОБА_7 за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду ОСОБА_2

Одеської області

ОСОБА_3

ОСОБА_4