Ухвала

іменем україни

15 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_8,
суддів:ОСОБА_9, ОСОБА_10,
при секретарі ОСОБА_11

матеріали кримінального провадження за заявою засудженого ОСОБА_4 про перегляд вироку Київського міського суду від 18 серпня 2000 року за нововиявленими обставинами, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 4 лютого 2015 року щодо

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

за участю прокурора ОСОБА_12,

захисника ОСОБА_5,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 4 лютого 2015 року заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд вироку Київського міського суду від 18 серпня 2000 року за нововиявленими обставинами повернуто заявникові.

У касаційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв'язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону. Посилається на ту обставину, що суд безпідставно прийняв рішення про повернення заяви ОСОБА_6, оскільки саме Апеляційним судом м. Києва має здійснюватись перегляд вироку Київського міського суду від 18.08.2000 року за нововиявленими обставинами. Крім того, вказує, що апеляційний суд за результатами розгляду заяви прийняв рішення, яке суперечить вимогам ч. 3 ст. 429 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який просив скаргу задовольнити, думку прокурора, який підтримав скаргу захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вироком Київського міського суду від 18 серпня 2000 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 193 КК України 1960 р . на 1 рік позбавлення волі; за ч. 3 ст. 194 КК України 1960 р . на 3 роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 143 КК України 1960 р . на 7 років позбавлення волі; за п. п. "а", "ж", "з", "і" ст. 93 КК України 1960 р. до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності.

На підставі ч. 1 ст. 42 КК України 1960 р., за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 остаточно визначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності.

Ухвалою Верховного суду України від 15 лютого 2001 року вирок щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.

27 січня 2015 року засуджений ОСОБА_4 звернувся до Апеляційного суду м. Києва з заявою, у якій просив скасувати вирок Київського міського суду від 18 серпня 2000 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 4 лютого 2015 року заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд вироку Київського міського суду від 18 серпня 2000 року повернуто заявникові.

Згідно з вимогами ст. 460 КПК України учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 463 КПК України , заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 33 КПК України кримінальне провадження за нововиявленими обставинами здійснюється судом, який ухвалив рішення, що переглядається.

У той же час, частина перша статті 33 КПК України визначає, що кримінальне провадження у першій інстанції здійснюють місцеві(районні, міські, районні у містах, міськрайонні) суди.

Згідно із висновками Верховного Суду України, які відповідно до ст. 458 КПК України є обов'язковими для всіх судів України, викладеними в ухвалі від 21 квітня 2015 року, постановленої за результатами розгляду заяви у справі щодо ОСОБА_7, апеляційний суд, який розглядав справи як суд першої інстанції, у зв'язку із зміною чинного законодавства України не є судом першої інстанції, а тому позбавлений можливості здійснити кримінальне провадження за нововиявленими обставинами.

Тому, відповідно до положень ч. 1 ст. 463 КПК України, розгляд заяви ОСОБА_4 про перегляд вироку Київського міського суду від 18 серпня 2000 року щодо нього за нововиявленими обставинами повинен відбуватись у суді першої інстанції за місцем скоєння злочину.

Ухвалене судове рішення Апеляційного суду м. Києва від 4 лютого 2015 року про повернення заяви засудженого ОСОБА_4 не погіршує становище засудженого і не позбавляє його права звернутись із заявою про перегляд вироку Київського міського суду від 18 серпня 2000 року за нововиявленими обставинами до суду першої інстанції за місцем скоєння злочину

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що касаційна скарга захисника ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 442 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 4 лютого 2015 року щодо ОСОБА_4 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10