О К Р Е М А Д У М К А
судді ОСОБА_1 .
Головуючим у справі було визначено суддю ОСОБА_2 , яка перепризначила розгляд справи в апеляційному порядку на 20.11.2015 року на 12 год. залучивши до розгляду захисника із Центру вторинної правової допомоги в цей же день.
Розпочавши судовий апеляційний розгляд, головуюча-суддя ОСОБА_2 не порадившись із суддями одноособово оголосила, що на даний час буде розглядатися лише клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_4 в лікувальній психіатричній установі.
Захисник заперечив про розгляд даного питання, оскільки він не готовий до розгляду даного питання, йому таке клопотання не вручалось і він лише ознайомився з апеляційною скаргою на рішення місцевого суду.
Я також заперечив про порядок такого розгляду і вважаю що розгляд такого клопотання повинен бути проведений разом з розглядом апеляційної скарги, яка подана на рішення місцевого суду.
Однак, суддя ОСОБА_2 пояснила, що вона головуюча в справі і вона вирішує що розглядати і як вести судове засідання.
Прокурор під час розгляду справи подав клопотання про продовження строку тримання в лікувальній психіатричній установі ОСОБА_4 , яке головуюча прийняла до розгляду одноособово, після чого оголосила його.
Я проти такого процесуального порядку розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку виходячи з наступних підстав:
- відповідно до ч. 3 ст. 508 КПК України застосування передбачених запобіжних заходів до особи якій передбачено застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за загальними правилами, передбаченими цим Кодексом, тобто відповідно до Глави 18 КПК України;
- клопотання слідчого чи прокурора про застосування запобіжних заходів або продовження їх строку повинно відповідати вимогам ст. 184 та ст. 199 КПК України.
Слід зазначити, що клопотання прокурора про продовження строку тримання особи в лікувальному психіатричному закладі не було зареєстроване в суді в установленому законом порядку, тому окремо не може бути розглянуто.
Клопотання про продовження строку запобіжного заходу відносно психічно хворої людини не відповідає вимогам ст. 184 та 199 КПК України, оскільки в ньому відсутні обґрунтування продовження строку утримання особи в лікувальному закладі, не викладені обставини, що заявлені ризики не зменшились та не викладені обставини, які перешкоджають завершити справу розглядом.
Крім цього, до клопотання не додано копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Відповідно до ч. 2 ст. 184 КПК України копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування чи продовження строку тримання особи в лікувальному психіатричному закладі повинні бути вручені захиснику не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.
Однак, в порушення вимог закону ні прокурор, ні суд не надав захиснику таких документів.
За таких обставин, я вважаю, що окремий розгляд даного клопотання проведено всупереч вимогам КПК України.
В апеляційному порядку передбачено два випадки розгляду клопотань про продовження строку запобіжного заходу:
- під час підготовки справи до апеляційного розгляду суддею-доповідачем п. 3 ч. 1 ст. 401 КПК України;
- при апеляційному розгляді справи по суті (ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України).
Окремий розгляд такого клопотання законом не передбачений.
Що стосується розгляду клопотання по суті, то я вважаю, що судове рішення про продовження строку перебування психічно хворої особи в лікувальному психіатричному закладі прийнято безпідставно.
За змістом ст. 508 КПК України підставою для продовження строку запобіжного заходу є впевненість, що особа може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
При цьому, визначальним є те, що особа за своїм психічним станом становить безпосередню небезпеку для себе і оточуючих.
Перевірені матеріали кримінального провадження на мою думку не дають достатніх підстав вважати, що саме ця особа причетна до вчинення суспільно-небезпечного діяння.
Посилання прокурора лише на одну підставу, що ОСОБА_4 , згідно висновку судово-медичної психіатричної експертизи є агресивною особою, яка схильна до правопорушень на сексуальному грунті не може бути взята до уваги, оскільки експертиза проведена 23 жовтня 2013 року і він уже більше двох років утримується в лікувальному психіатричному закладі. Ніхто не з`ясовував, який у нього психічний стан на даний час.
За законом, якщо особа видужала, то така особа притягується до відповідальності на загальних підставах, а якщо він є психічно хворою особою, то до нього можуть бути застосовані міри медичного характеру.
Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України сукупний строк тримання під вартою, а отже і утримання особи в лікувальному психіатричному закладі не може перевищувати дванадцять місяців у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.
Встановлено, що ОСОБА_4 за своїм психічним станом не може приймати участь у проведенні слідчих дій та розгляді справи в суді, достатніх даних про те, що саме він вчинив суспільно-небезпечне діяння немає, належним чином не з`ясовано його психічний стан на даний час, тому на мою думку відсутні підстави для утримання його в лікувальному психіатричному закладі і є всі підстави для зміни йому міри запобіжного заходу передати під опіку батькам.
Моя думка ґрунтується на висновках Європейського суду з прав людини де він встановив низку процесуальних гарантій щодо застосування п. «е» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема:
- позбавлення будь-кого свободи може відбуватися тільки в межах передбаченої законом процедури і не може бути свавільним;
- особа не може бути позбавлена свободи та волі якщо не буде достовірно встановлено, що вона є психічно хворою;
- розлад психіки має бути встановлений об`єктивною медичною експертизою;
- розлад психіки повинен мати такий характер або такий ступінь, який би виправдовував обов`язкове позбавлення волі чи свободи, а правомірність подальшого утримання особи в психіатричному закладі залежить від того чи зберігається агресивний стан психічного розладу.
З огляду на викладене вважаю, що судове рішення про продовження строку перебування ОСОБА_4 у лікувальному психіатричному закладі є незаконним, оскільки не ґрунтується на законі.
Суддя ОСОБА_1