Провадження № 11/783/104/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

засудженої ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

кримінальну справу за апеляціями захисника ОСОБА_10 , прокурора, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції, та представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 20 березня 2015 року,
встановила:
цим вироком

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженку м. Будапешта (Угорщина), жительку АДРЕСА_1 , з вищою освітою, розлучену, непрацюючу, раніше не судиму,

засуджено за ч.3 ст. 27, ч.1 ст. 14, п.11 ч.2 ст. 115 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на сім років позбавлення волі.

Запобіжний захід залишений попередній взяття під варту і строк відбуття покарання обчислюється з 04 вересня 2012 року.

Частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 та постановлено стягнути з ОСОБА_11 в його користь 100 000 грн. моральної шкоди.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_11 7316 грн. судових витрат за проведення експертиз.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_11 , маючи умисел на скоєння умисного вбивства, який виник на ґрунті особистих неприязних стосунків з колишнім чоловіком ОСОБА_8 , з метою позбавлення життя останнього, 22 серпня 2012 року вступила в злочинну змову з ОСОБА_12 , як майбутнім виконавцем злочину, пообіцявши за скоєння злочину гроші у сумі 7000 тисяч доларів США. Однак, злочинний умисел ОСОБА_11 , спрямований на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_8 на замовлення, не був доведений до кінця з незалежних від її волі причин в зв`язку з добровільною відмовою виконавця від вчинення злочину та зверненням у правоохоронні органи.

В апеляції захисник ОСОБА_10 в інтересах засудженої ОСОБА_11 зазначає, що остання як під час досудового слідства, так і в судовому засіданні свою вину у інкримінованому злочині визнала, активно сприяла досудовому слідству та встановленню істини по справі, жодним чином не перешкоджала проведенню розслідування та судового розгляду, дала по справі правдиві, логічні та послідовні покази. Обставин, які б могли обтяжувати вину його підзахисної, як на досудовому слідстві так і при судовому розгляді не встановлено.

Вважає, що судом першої інстанції вірно виключено з обвинувачення таку кваліфікуючу ознаку, як замах на вчинення злочину, і кваліфіковано дії ОСОБА_11 , як готування до злочину. Що стосується способу вчинення злочину ОСОБА_11 , то під час судового розгляду було встановлено, зокрема з показань самої підсудної і свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , що спосіб вчинення злочину пропонував сам ОСОБА_12 .

Звертає увагу, що з показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 видно, що ОСОБА_11 була налякана неправомірними діями відносно неї потерпілого ОСОБА_8 , хотіла захистити від нього себе, свою матір та дітей. Крім цього, ОСОБА_11 та її матір неодноразово зверталися до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій потерпілого ОСОБА_8 , по ряду заяв перевірки тривають і на даний час.

Наголошує, що при обранні покарання судом не враховано, що ОСОБА_11 характеризується виключно позитивно, за неї клопоче релігійна громада за місцем проживання, злочин скоїла вперше, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалася, під час перебування під вартою у слідчому ізоляторі, зрозуміла та переоцінила свої дії; має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_17 , яка потребує материнської турботи, лікувалася з приводу онкологічного захворювання, має хвору матір, яка є інвалідом і якою вона повинна опікуватися, а також життєві обставини та поведінку самої підсудної, потерпілого, які фактично штовхнули її на вчинення злочину, провокативну поведінку "так званих виконавців злочину".

Акцентує, що суд у вироку перерахував практично всі вищевикладені обставини, однак належно їх не оцінив, призначивши ОСОБА_11 , хоч і з застосуванням ст. 69 КК України, однак занадто суворе покарання, оскільки її подальше виправлення можливе і без ізоляції від суспільства.

Просить вирок змінити та обрати ОСОБА_11 покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України з іспитовим строком.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції, покликається на те, що ОСОБА_11 вчинила організацію закінченого замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене на замовлення, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Наголошує, що її вина у вчиненні злочину доведена показаннями потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , протоколами відтворення обстановки та обставин події від 05 вересня 2012 року, огляду місця події від 23 серпня 2012 року та 03 вересня 2012 року, висновком криміналістичної експертизи матеріалів та засобів відео-звукозаписів №3741/3742 від 09 листопада 2012 року.

Зазначає, що всі ці докази узгоджені, послідовні, логічні, зібрані з дотриманням КПК України, всесторонньо досліджені в судовому засіданні і безперечно свідчать про вину ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого їй злочину.

Вважає, що відповідно до ч.2 ст. 15 КК України, замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала всі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі. Замах на злочин відрізняється від готування до злочину характером вчинених діянь, а замах на злочин з матеріальним складом і близькістю настання суспільно небезпечних наслідків. При замаху на злочин, діяння безпосередньо спрямоване на вчинення злочину, а при готуванні до злочину лише створюються умови до вчинення злочину.

Відтак апелянт вважає, що своїми діями ОСОБА_11 вчинила організацію закінченого замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене на замовлення, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, тобто вчинила злочин, передбачений ч.3 ст. 27, ч.2 ст. 15, п.11 ч.2 ст. 115 КК України.

Крім цього наголошує, що вирок стосовно ОСОБА_11 є також незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі підсудної. Зокрема, при призначенні покарання засудженій, судом не в повній мірі враховано характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, тобто організація закінченого замаху на умисне вбивство, умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Зазначає, що суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину позитивну характеристику за місцем проживання, щире каяття у вчиненому, перебування на утриманні хворої матері, неповнолітньої дитини. Проте, вказані обставини, в сукупності, аж ніяк не можуть зменшити ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_11 злочину.

За таких обставин, призначене судом ОСОБА_11 покарання із застосуванням ст. 69 КК України є м`яким і таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину.

Просить вирок Галицького районного суду м. Львова від 20 березня 2015 року скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину внаслідок його м`якості, перекваліфікувати дії ОСОБА_11 з ч.3 ст. 27, ч.1 ст. 14, п.11 ч. 2 ст. 115 КК України на ч.3 ст. 27, ч.2 ст. 15, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України і постановити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати винною та засудити за ч.3 ст. 27, ч.2 ст. 15, п.11 ч. 2 ст. 115 КК України до 11 років позбавлення волі.

В апеляції представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 покликається на те, що вирок підлягає скасуванню внаслідок того, що міра покарання не відповідає тяжкості скоєного злочину, оскільки в суді першої інстанції ОСОБА_11 щиросердечно не розкаялася в скоєному, намагалася уникнути відповідальності, звинувачуючи у вчиненому правоохоронні органи, за вказівкою і за сценарієм яких вона діяла.

Вважає, що судом першої інстанції безпідставно враховано те, що ОСОБА_11 має на утриманні неповнолітню дитину, оскільки дитина не перебуває на її утриманні.

Просить вирок змінити, призначивши ОСОБА_11 покарання, яке передбачене санкцією кримінального закону.

Зі змісту заперечень засудженої ОСОБА_11 на апеляції прокурора та представника потерпілого вбачається, що такі є необґрунтованими та просить залишити їх без розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника ОСОБА_10 та пояснення засудженої ОСОБА_11 про підтримання апеляції захисника та заперечення апеляцій прокурора і представника потерпілого, окрім цього засуджена ОСОБА_11 просить зменшити суму цивільного позову до 30 тис. грн., пояснення потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали свою та прокурора апеляції та заперечили апеляцію захисника, думку прокурора, який заперечив апеляції захисника ОСОБА_10 , прокурора, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції, та представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що такі задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Як вбачається з змісту апеляцій та пояснень в суді апеляційної інстанції, захисник ОСОБА_10 , прокурор у справі та представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 не оспорюють фактичні обставини справи, а не згідні з мірою призначеного покарання внаслідок суворості та м`якості відповідно, а прокурор також із перекваліфікацією судом злочинних дій ОСОБА_11 з ч.2 ст. 15 на ч.1 ст. 14 КК України.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_11 в організації готування до вчинення умисного убивства на замовлення потерпілого ОСОБА_8 , незакінченого з підстав, які не залежали від її волі, ґрунтується на сукупності зібраних у справі доказах, яким дана належна правова оцінка.

На думку колегії суддів, покликання прокурора в апеляції про необхідність перекваліфікації дій засудженої ОСОБА_11 на закінчений замах у вчиненні вбивства за обставин, встановлених судом, є безпідставними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_11 на стадії готування до вчинення умисного вбивства на замовлення з метою створення умов для його виконання, вчинила конкретні дії, спрямовані лише на те, щоб утворити співучасть з ОСОБА_12 , який виступав в якості невдалого співучасника, оскільки не мав наміру вчиняти вбивство та діяв з метою його попередження.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо правильності встановлення фактичних обставин справи і вважає, що дії засудженої ОСОБА_11 були направлені для реалізації прямого умислу на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_8 . Зокрема, ОСОБА_11 виконала всі необхідні підготовчі дії замовила вбивство потерпілого шляхом змови про це з виконавцем, повідомила виконавцю місце проживання потерпілого ОСОБА_8 , надала фотокартку останнього, виплатила виконавцю аванс в розмірі 2000 доларів США, виконала інші дії, однак виконавець вчинювати цей злочин не планував, про що повідомив правоохоронні органи, тому такі дії не містять ознак замаху на злочин, оскільки підшукування виконавця злочину, виплата йому частини винагороди, мають розцінюватися як готування до інкримінованого злочину.

Така кваліфікація дій засудженої ОСОБА_11 узгоджується із роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року №2 "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи", де в а.8 п.15 зазначено, що у разі, коли виконавець погодився позбавити потерпілого життя, але з причин, що не залежали від його волі, умисел на вбивство до кінця не довів, дії замовника залежно від конкретних обставин справи кваліфікуються як співучасть у готуванні до умисного вбивства на замовлення чи в замаху на вчинення цього злочину.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ОСОБА_11 здійснила всі підготовчі дії для вчинення умисного вбивства на замовлення, але замаху на вчинення цього злочину не було з причин незалежних від її волі, так як виконавець не виконав жодної дії направленої на здійснення об`єктивної сторони цього злочину.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи прокурора в апеляції про замах на вчинення умисного вбивства є помилковими і дії засудженої правильно кваліфіковано судом за ч.3 ст. 27, ч.1 ст.14, п.11 ч.2 ст. 115 КК України, як організація готування до вчинення умисного вбивства на замовлення.

Призначаючи покарання засудженій ОСОБА_11 , суд першої інстанції з врахуванням обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи винної, застосував положення ст. 69 КК України та призначив таке, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті, і таке, на думку колегії суддів, визначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України, є необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Також, колегія суддів вважає, що місцевим судом правильно вирішено цивільний позов.
Окрім цього, колегією суддів не виявлено порушень кримінально-процесуального закону, які тягнули б скасування постановленого вироку у справі.

Керуючись ст.ст. 362, 366 КПК України (1960 року) та п.п.13, 15 розділу ХІ Перехідних положень КПК України (2012 року), колегія суддів,
ухвалила:
апеляції захисника ОСОБА_10 , прокурора, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції, представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Галицького районного суду м. Львова від 20 березня 2015 року відносно ОСОБА_11 без зміни.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4