АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №11кп/796/704/2015 Головуючий в суді 1інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.140 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві, кримінальне провадження № 0000920 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, працюючого у Київському обласному центрі охорони здоров`я матері і дитини лікарем-гінекологом, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого, -

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановила:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, та призначено покарання у виді двох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посаду лікаря в установах, підприємствах, організаціях незалежно від форми власності строком на один рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця свого проживання.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_10 500 грн., компенсацію за спричинену моральну шкоду в сумі 100 000 гривень.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 , займаючи згідно з наказом Київського обласного центру матері та дитини від 01.04.1997 р. № 1-вк посаду лікаря акушера-гінеколога гінекологічного відділення КЗ КОР «Київський обласний центр охорони здоров`я матері і дитини», маючи освіту за спеціальністю «лікувальна справа» та кваліфікацію «лікар», маючи першу кваліфікаційну категорію за спеціальністю «акушерство та гінекологія», неналежно виконав свої професійні обов`язки внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки неповнолітньому.

Так, ОСОБА_6 , 01 квітня 2011 року перебуваючи в КЗ КОР «Київський обласний центр охорони здоров`я матері та дитини» по вул. Багговутівській в м. Києві, під час ведення пологів у ОСОБА_10 , при виникненні гострої (інтральної) гіпоксії плоду, маючи дані кардіотокографії о 22 год. 40 хв. та о 23 год. 03 хв., які чітко вказували на наявність страждання плоду, що потребувало активних дій з його боку з метою перегляду подальшої тактики ведення пологів проведення кесаревого розтину, порушуючи вимоги клінічного протоколу з акушерської допомоги «Дистрес плода при вагітності під час пологів», затвердженого наказом МОЗ України, неналежно виконав свої професійні обов`язки через недбале до них ставлення, а саме, не вчинив дії, які зобов`язаний був вчинити: не здійснив правильну оцінку КТГ з подальшим переглядом тактики ведення пологів шляхом проведення кесаревого розтину, натомість вчинивши дії, які не повинен був здійснювати, але здійснив: використав в II періоді пологів прийом Кристелера натискування на дно матки з метою виштовхування плоду, що призвело до перерозгинання голови плоду з щільним контактом потиличною кісткою об кістки тазу матері, внаслідок чого у новонародженого утворився перелом потиличної кістки. Внаслідок вищевказаних дій ОСОБА_6 були спричинені тяжкі наслідки для новонародженого ОСОБА_11 у вигляді ураження головного мозку (гіпоксичноішемічного походження) з утворенням в подальшому чисельних вогнищ лейкомаляції, кист речовини головного мозку і гліальних рубців та розвитком набряку розпукання головного мозку, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 настала смерть дитини.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

В поданій апеляційній скарзі, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість вироку суду першої інстанції, просить його скасувати.

Апелянт вважає, що вирок суду винесений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду. Вказує, що судом не взято до уваги показання обвинуваченого та свідків, які були присутніми при родах ОСОБА_10 , щодо наявності істинного вузла на короткій пуповині, внаслідок чого сталася гіпоксія плоду, що в подальшому призвело до смерті ОСОБА_11 .

Крім того, захисник зазначає, що висновок експертизи № 193 від 25.04.2013 суперечить висновку спеціаліста № 75-14 від 11.03.2014 та додатковим матеріалам зібраними стороною захисту, а, тому, вважає що для повного всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставини справи, необхідно призначити повторну комісійну судово-медичну експертизу, проте судом першої інстанції було відхилено зазначене клопотання сторони захисту, що свідчить про неповноту судового розгляду. Просить за результатами повторного дослідження обставин кримінального провадження ухвалити рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права обіймати адміністративні посади та посади лікаря в установах, підприємствах, організаціях незалежно від форми власності та займатись лікарською діяльністю строком на три роки.

Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що судом не в повній мірі враховано тяжкість та обставини вчинення ОСОБА_6 злочину, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості. Судом першої інстанції не враховано те, що ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину не розкаявся, та намагався штучно створити докази своєї невинуватості, зокрема подав до суду «дублікат направлення на гістологічне дослідження» та реєстрації гістологічних досліджень операційного та біопсійного матеріалу, хоча перед тим у своїх вільних показаннях суду пояснив, що гістологічного дослідження біопсійного матеріалу не призначав, що підтверджується показаннями свідків та потерпілої.

Крім того, зазначає, що обставин, які б пом`якшували покарання ОСОБА_6 судом не встановлено, а тому призначене судом покарання ОСОБА_6 не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, в задоволенні апеляційної скарги прокурора просили відмовити, прокурора та потерпілу ОСОБА_10 , які підтримали апеляцію прокурора, просили її задовольнити, в апеляції захисника ОСОБА_7 просили відмовити, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

Як вбачається з вироку, свої висновки щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 140 КК України, суд першої інстанції обгрунтував на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені сукупністю доказів, досліджених під час судового розгляду та які суд оцінив у відповідності до вимог, передбачених ст.94 КПК України.

Незважаючи на заперечення своєї вини обвинуваченим ОСОБА_6 , його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 140 КК України повністю підтверджується сукупністю тих доказів, які були безпосередньо досліджені судом під час судового розгляду.

Суд першої інстанції обгрунтовано встановив наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, мотивовано поклавши в основу вироку належні та допустимі докази, зокрема показання потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 .

Так, потерпіла ОСОБА_10 в суді першої інстанції підтвердила, що всередині березня 2011 року вона за рекомендацією знайомих звернулася до лікаря акушера - гінеколога Київського обласного центру здоров`я матері і дитини ОСОБА_6 про домовленість щодо пологів, їй було зроблено УЗД лікарем ОСОБА_17 та повідомлено, що дитина обвита пуповиною і це чув лікар акушер-гінеколог ОСОБА_6

29-30 березня 2011 р. їй на мобільний зателефонував ОСОБА_6 і запропонував приїхати на пологи 1 квітня близько 14-ї години дня, що вона і зробила, її оглянули, лікар ОСОБА_6 привів в передпологову палату, проколов їй пузир для стимуляції переймів і дав пігулку під язик, сказавши чекати переймів, близько 16-ї години почалися перейми, відкриття матки було невеликим, лікар ОСОБА_6 регулярно підходив, дивився і ще декілька разів давав пігулку під язик. До 22 години перейми ставали все частішими, але матка слабо була відкрита, вона наполягала на кесаревому розтині, близько 23-ї години заходив лікар ОСОБА_16 , який її також оглядав, лікар ОСОБА_6 зазначив, що у неї слабке відкриття матки, при цьому ОСОБА_16 сказав, що вона сама зможе народжувати, потрібно ще почекати. Також заходила лікар ОСОБА_14 , яка запитала, які в неї пологи по рахунку та сказала, що вона ( ОСОБА_10 ) народить сама. Впродовж часу з 23:00 до 23:45 ОСОБА_14 руками намагалась вставити голову дитини в родові шляхи, а ОСОБА_6 в цей час активно давив на живіт. Коли дитину витягли та поклали їй на живіт, дитина не дихала, була один раз обвита пуповиною, та ніякого вузла не було. Після пологів ОСОБА_6 будь-якої інформації щодо стану дитини їй не надавав, і тільки через декілька днів вона дізналась про важкий стан дитини. Ні під час пологів, ні після пологів ніхто із лікарів їй не повідомляв про істинний вузол на пуповині, також його не показували.

Свідок ОСОБА_14 повідомила, що вперше побачила ОСОБА_10 в другий період пологів, лікар ОСОБА_6 слухав серцебиття дитини, яке спочатку було в межах норми, в подальшому, коли голова дитини була на дні тазу, серцебиття почало страждати, і було прийнято рішення про застосування вакуум-екстракції, будь-яких заборонених прийомів, зокрема, методу Кристелера, застосовано не було, коли дитина народилась, вона була обвита пуповиною, її поклали на живіт матері та з`ясувалось, що вона не дихає, після чого дитину від`єднали від матері та поклали на реанімаційний столик й лікарі зайнялись дитиною. Особисто вона вузла на пуповині не бачила, про його наявність їй стало відомо від лікаря ОСОБА_6 , однак, якщо він є, його показують породіллі. Також зазначила, що в разі з`ясування наявності короткої пуповини та вузла після народження дитини, що було причиною тяжкого стану дитини, лікар повинен направити вказаний матеріал на гістологічне дослідження.

Свідок ОСОБА_15 підтвердила суду, що станом на квітень 2011 року займала посаду головного лікаря Київського міського центру матері і дитини, про обставини пологів ОСОБА_10 дізналася 04 квітня 2011 року, зі слів зокрема самої ОСОБА_10 , та лікарів, які були присутні під час пологів. Також, ОСОБА_23 зазначила, що будь-яких показань щодо проведення кесаревого розтину під час пологів ОСОБА_10 не було. Про стимулювання пологів, застосування заборонених методів, зокрема Кристелера під час пологів ОСОБА_10 їй нічого не відомо. В подальшому, в зв`язку з ускладненнями при пологах, була застосована вакуум-екстракція. Про наявність вузла на пуповині їй було відомо від лікаря та з медичної документації, але вузол не обов`язково направляється на гістологічне дослідження. В той же час, є наказ, згідно якого при народженні проблемної дитина плацента направляється на дослідження, при цьому ОСОБА_6 цього не зробив.

Свідок ОСОБА_16 , повідомив, що працює лікарем у Київському обласному центрі охорони здоров`я матері та дитини. Також зазначив, що 01.04.2011 р. чергував по Київській області у вказаному центрі та за проханням лікаря ОСОБА_6 приблизно о 23 год. підходив до ОСОБА_10 та надавав йому консультації з приводу стану жінки, зокрема: була неактивна родова діяльність, при цьому патології голови дитини не було, на момент проведення ним огляду серцебиття було в нормі. Незважаючи на прохання ОСОБА_10 зробити кесарев розтин, показань для цього не було. На самих пологах у ОСОБА_10 він не був, а підійшов лише після народження дитини, та йому стало відомо, що застосовувалась вакуум-екстракція. В подальшому, вони з лікарями обговорювали: чому так швидко відбулась гіпоксія плоду, та прийшли до висновку, що причиною був вузол, про наявність якого повідомив ОСОБА_6 , який затягнувся на пуповині. Безпосередньо він вузол не бачив. Про застосування методу ОСОБА_24 під час пологів ОСОБА_10 йому нічого не відомо. Пуповина з вузлом має зберігатись та направлятись на дослідження, проте ОСОБА_6 повідомляв, що забув направити його на дослідження.

Свідок ОСОБА_17 в суді повідомила, що потерпілу ОСОБА_10 та результатів її УЗД не пам`ятає. При цьому, пояснила, що іноді прилад Доплер може показати обвиття пуповиною, і якщо це відображено, то відразу записується у висновок, оскільки це важливо при народженні дитини. При проведенні УЗД вся інформація заноситься до історії хвороби, якщо є необхідність УЗД робиться перед пологами.

Свідок ОСОБА_18 підтвердила суду, що працює лікарем-патологоанатомом у дитячому відділенні КОКЛ та 28 травня 2011 року нею було проведено розтин ОСОБА_11 , якому на момент смерті був 1 місяць 26 днів, та з урахуванням всієї наявної медичної документації, встановлено діагноз: травма головного мозку у зв`язку з лейкомаляцією та пологовою травмою, травма потиличної кістки, набряк головного мозку. Під час пологів у дитини була асфіксія. Причиною травм могла бути стрімка пологова діяльність, стан і захворювання дитини. Також зазначила, що досліджувала біопсійний матеріал ОСОБА_10 , який згідно направлення був переданий до їх відділення, результати дослідження фіксувались у відповідному журналі.

Свідок ОСОБА_19 , яка працює акушером у Київському обласному центрі охорони здоров`я матері та дитини, повідомила, що приймала участь у пологах ОСОБА_10 01.04.2011 р. як акушерка, та робила все за вказівкою лікаря ОСОБА_6 , підтвердила наявність вузла на пуповині та обвиття дитини пуповиною, якщо наявний вузол, то він завжди показується матері, що вона і зробила, однак ОСОБА_10 на нього не звертала уваги, бо була втомлена після пологів, вузол направляється за вказівкою лікаря на дослідження, цього не було зроблено, бо ОСОБА_6 не сказав цього їй робити, та наказав їй все прибрати і біоматеріали направити на утилізацію. Під час пологів була застосована вакуум-екстракція.

Свідок ОСОБА_20 , яка працює лікарем-реаніматологом у Київському обласному центрі охорони здоров`я матері та дитини, повідомила, що 1 квітня 2011 року її викликали в пологовий будинок приблизно опівночі, ОСОБА_10 була на родовому кріслі, почала народжуватись дитина, після народження дитина викладається на живіт матері і в цей час оцінюється, дитина на 1-й хвилині була оцінена в 1 бал, тобто у неї було серцебиття до 100 ударів на хвилину. Акушерка пересікала пуповину і вони забрали дитину на реанімаційний стіл для реанімаційних заходів, оскільки дитина не дихала, колір шкіри блідий, без тонусу і без рефлексів, також у дитини був родовий набряк. Все було записано в реанімаційний протокол. На протязі 5 хвилин застосовували реанімаційні заходи і дитинка на 5 хвилині вже було оцінена в 4 бали.

Свідок ОСОБА_21 в суді зазначила, що ОСОБА_11 був народжений в пологовому залі з тяжкою асфіксією, поступив у відділення на лікування, вона його вперше побачила 04.04.2011р. На пологах вона присутня не була. ОСОБА_11 обстежувався протягом 7 діб, виставлявся діагноз: клінічна кома, дихальні розлади важкі, пневмонія. Вони робили рентген тім`яних кісток та грудної частини. При обстеженні ОСОБА_11 був виписаний з їх лікарні на 8 день та переведений до обласної лікарні, при цьому будь-які травми у їх відділенні не отримував.

Допитана за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_22 конкретні обставини проведення дослідження біопсійного матеріалу ОСОБА_10 не повідомила, при цьому зазначила, що в разі проведення такого дослідження /матеріал отримується на скельці/, про це ставиться відмітка в журналі реєстрації біопсійного матеріалу та зазначається прізвище лікаря.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що в основу вироку покладено не лише показання потерпілої та свідків, а і інші докази, які містяться в досліджених судом, в порядку ст.358 КПК України, документах з наданням їм правової оцінки.

Зокрема вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України підтверджується також письмовими доказами наданими стороною обвинувачення, а саме: заявою ОСОБА_10 від 13.09.2011р. до Генеральної прокуратури України про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб Київського обласного центру здоров`я матері і дитини, пологового будинку №1; копією лікарського свідоцтва про смерть №118 від 28.05.2011 року; даними висновку експерта №193 від 25.04.2011р., згідно якого проведено судово-медичну /комісійну/ експертизу за матеріалами кримінального провадження; даними акту комісійного судово-медичного дослідження №12/298 від 20.02.2012 р.; даними акту судово-медичного дослідження №3-к від 16.02.2012 року, щодо дослідження гістологічних препаратів з трупу ОСОБА_11 , 2011 р.н.; копією експертного висновку про причини смерті дитини ОСОБА_11 виданого Київською обласною дитячою лікарнею м. Боярки.

Так, як вбачається з висновку експерта №193 від 25.04.2011р., згідно якого проведено судово-медичну (комісійну) експертизу за матеріалами кримінального провадження за підсумками якого встановлено: смерть ОСОБА_11 настала внаслідок ураження головного мозку (гіпоксично-ішемічного походження) з утворенням в подальшому численних вогнищ лейкомаляції, кист речовини головного мозку і гліальних рубців та розвитком набряку-розпукання головного мозку. Вищезазначене ураження головного мозку виникло в І-ІІ періодах пологів народження ОСОБА_11 . В даному випадку можливо було б уникнути розвитку у новонародженого гіпоксично - ішемічного ураження головного мозку і відповідно, розвитку наслідків даного ураження та смерті дитини, лише у разі здійснення лікарем (лікарями) певних дій: реєстрації скоротливої діяльності матки (під час проведення КТГ) для оцінки стану плоду та його реакції на перейми; правильної оцінки даних КТГ о 22:40 то о 23:03 ще до початку потужного періоду (о 23:25), які чітко вказують на наявність страждання плоду за 10 хвилин, частота серцевих скорочень плоду менш 110-100 за період 22:40-22:50 та в розкиді 100-200 о 23:03, що потребувало необхідності активних дій з боку лікарів (вагінальне обстеження, пролонгована запис КТГ, дача кисню породіллі тощо) з метою перегляду подальшої тактики ведення пологів - проведення кесаревого розтину. Таким чином, в даному випадку наявні дефекти в наданні медичної допомоги у вигляді бездіяльності (не здійснена правильно оцінка даних КТГ з подальшим переглядом тактики ведення пологів шляхом проведення кесаревого розтину) та наявності дій, які не повинно було здійснювати, але здійснені (використання в ІІ періоді пологів прийому Кристелера) з боку медичних працівників, які знаходяться у прямому причинно - наслідковому зв`язку зі смертю ОСОБА_11 .

Крім того, судом першої інстанції відповідності до ст. 356 КПК України, було допитано в судовому засіданні експерта ОСОБА_25 з метою роз`яснення висновку, та який повідомив, що експертиза проводилась за наявності всіх необхідних вихідних даних, що були надані для проведення дослідження органом досудового розслідування. Висновки ґрунтуються на зібраних в ході розслідування матеріалах та є достатніми для прийняття вищевказаного рішення експертами.

Крім того експерт ОСОБА_25 повідомив, що інформація, яка міститься у висновку спеціаліста, наданого захисником, є фактично викладом тверджень спеціалістів без належних обґрунтувань та об`єктивного дослідження.

Вказані докази судом першої інстанції обгрунтовано визнано належними, допустимими і достовірними та покладено в основу вироку, що спростовує доводи захисту в цій частині.

Судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги висновок спеціаліста № 75/14 від 11 березня 2014 року, оскільки він ґрунтується на неповних вихідних даних та суперечить висновку експерта № 193 за наслідками проведеної комісійної експертизи, крім того складений особами, які про кримінальну відповідальність попереджені не були.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про неповноту судового слідства, яка виразилась у відмові в задоволенні клопотання захисту про призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи, колегія суддів вважає необґрунтованими, та такими, що жодним чином не свідчить про те, що це привело до ухвалення незаконного вироку, внаслідок порушення принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенніперед судом їх переконливості та принципу диспозитивності.

Доводи захисту про наявність короткої пуповини та істинного вузла, внаслідок чого сталась гіпоксія плоду, що в подальшому призвело до смерті ОСОБА_26 , ретельно перевірені судом першої інстанції, яким, обгрунтовано дана критична оцінка, оскільки об`єктивних даних на підтвердження цих обставин, крім повідомлень ОСОБА_6 та записів у медичній документації ОСОБА_10 , внесених ним же, суду надано не було.

Крім того, свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 повідомили, що про наявність істинного вузла на пуповині вони дізнались від лікаря ОСОБА_6 , при цьому, у разі з`ясування наявності короткої пуповини та вузла після народження лікар повинен направити цей матеріал на гістологічне дослідження, ОСОБА_6 цього не зробив.

Таким чином, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, зробленого на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, про наявність в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо істотного порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального законодавства, є необґрунтованими.

Разом з тим, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що призначене покарання ОСОБА_6 із застосуванням ст. 75, 76 КК України не буде необхідним і достатнім для його виправлення.

Як убачається з матеріалів справи, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до кримінальних правопорушень середньої тяжкості, конкретні обставини справи, відношення обвинуваченого до вчиненого, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений, має місце реєстрації та місце проживання, за яким позитивно характеризується, працює на посаді лікаря з 1997 року, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, його вік та стан здоров`я.

Обставин що пом`якшують чи обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.

Врахувавши наведені обставини у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість призначення покарання ОСОБА_6 із застосуванням ст. 75 КК України.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про призначення ОСОБА_6 покарання з застосуванням ст.75 КК України, оскільки він не грунтується на загальних засадах призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, згідно з якими, при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_6 із застосуванням ст. 75 КК України, суд першої інстанції в достатній мірі не врахував конкретні обставини справи та не взяв до уваги думку потерпілої.

В той же час, призначаючи ОСОБА_6 покарання за ст. 140 ч. 2 КК України, у виді позбавлення волі, суд першої інстанції не дотримався загальних засад призначення покарання, а саме, при визнанні особи винною у вчиненні злочину, за яким санкція закону нарівні з позбавленням волі на певний строк передбачає більш м`які види покарання, суд при постановленні вироку повинен був обговорити питання призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесений до категорії злочинів середньої тяжкості, є необережним, з урахуванням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , конкретних обставин кримінального провадження, відношення обвинуваченого до вчиненого, з урахуванням думки потерпілої, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 необхідно призначити покарання у виді обмеження волі у межах санкції ч. 2 ст. 140 КК України і таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що призначене додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посаду лікаря в установах, підприємствах, організаціях, незалежно від форми власності строком на один рік, є також м`яким.

З огляду на наведене, а також те, що ОСОБА_6 , займаючи згідно з наказом Київського обласного центру охорони здоров`я матері та дини від 01 квітня 1997 року № 1-вк посаду лікаря акушера-гінеколога гінекологічного відділення КЗ КОР «Київський обласний центр охорони здоров`я матері і дитини» вчинив злочин, пов`язаний з неналежним виконання своїх службових обов`язків, колегія суддів вважає за необхідне, призначити останньому додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати посаду лікаря в установах, підприємствах, організаціях, незалежно від форми власності на максимальний строк, передбачений санкцією ч. 2 ст. 140 КК України.

Згідно п.3 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

З огляду на викладене, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції - скасуванню в частині призначеного ОСОБА_6 за ст. 140 ч. 2 КК України покарання з ухваленням у цій частині нового вироку, апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 420 КПК України, колегія суддів,

Ухвалила:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Шевченківського району м. Києва ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України в частині призначення покарання - скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_6 за ст. 140 ч. 2 КК України - два роки обмеження волі з позбавленням права обіймати посаду лікаря в установах, підприємствах, організаціях незалежно від форми власності строком на три роки.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду міста Києва може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

_____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4