Справа № 308/353/15-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
судді ОСОБА_2 ,
присяжних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
при секретарі ОСОБА_6 ,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
засудженого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород провадження за заявою захисників ОСОБА_10 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Закарпатського обласного суду від 18.08.1999 року,-

ВСТАНОВИВ:
Згідно вироку Закарпатського обласного суду від 18.08.1999 року ОСОБА_10 засуджений за те, що 31.03.1998 року біля 01 год. 00хв. в АДРЕСА_1 на грунті неприязних відносин вчинив умисне вбивство свого дядька (брата матері) ОСОБА_11 а потім з метою приховати це вбивство умисне вбивство ще двох осіб- свого діда ОСОБА_12 та бабу ОСОБА_13 за наступних обставин .
ОСОБА_11 , займаючись приватним підприємництвом, заборгував окремим особам значну суму грошових коштів, і зокрема підсудному ОСОБА_10 1900 дол. США, які позичив у нього в 1997р.
Батьки ОСОБА_11 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з метою погашення боргів сина, вирішили продати свій власний будинок по АДРЕСА_1 .
Знаючи, що 31 березня 1998 року родина ОСОБА_14 мають отримати повний розрахунок за будинок від покупця ОСОБА_15 , ввечері 30 березня 1998 року біля 23 год. 30 хв. ОСОБА_10 прийшов на АДРЕСА_1 , де в той момент вдома заходились ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
В розмові з ОСОБА_11 . ОСОБА_10 запропонував йому визнати наявний перед ним борг, зізнатись про нього у своїх батьків, і після отримання розрахунку за проданий будинок, повернути йому 1900 дол. США. На таку пропозицію ОСОБА_10 . ОСОБА_11 в черговий рз запевнив його, що все буде гаразд, хоча повернення боргу в сумі 1900 дол. США не гарантував.
В присутності ОСОБА_10 , в будинку ОСОБА_12 став докоряти ОСОБА_11 в тому, що саме по його вині із-за вчинених ним боргів вони вимушені продати свій будинок в якому ночують останню ніч. На дорікання батька ОСОБА_11 різко відповів, що не просив їх продавати будинок і він сам вийшов би з боргів. На цьому між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 виникла сварка в яку також втрутилася баба ОСОБА_13 .
ОСОБА_10 запропонував ОСОБА_14 заспокоїтись і припинити сварку. Однак батько і син ОСОБА_14 продовжували сваритись. Побачивши таку обстановку та відносини між ОСОБА_12 та ОСОБА_11 . ОСОБА_10 зрозумів, що останній не визнає перед батьками і не поверне йому борг в сумі 1900 дол. США. Розізлившись на ОСОБА_11 . ОСОБА_10 вирішив його вбити.
З цією метою, біля 01.00 год. ночі ОСОБА_10 вийшов у прихожу кімнату, де з підвіконника взяв ніж, який напередодні подарував йому його дід ОСОБА_12 і який він приховав тут же в будинку загорнутим в саморобних паперових піхвах та поліетиленовому пакеті.
Оголивши ножа, ОСОБА_10 , з метою умисного вбивства ОСОБА_11 сховав його на нозі під шкарпеткою, прикривши брюками і повернувшись в кімнату, присів на диван у узголів`ї ОСОБА_11 , який лежав і дивився телевізор. Коли з кімнати вийшли ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . ОСОБА_10 вийняв з під брюк приготовлений ним ніж і з метою умисного вбивства з прикладенням значної фізичної сили, наніс лежачому на спині ОСОБА_11 один за одним сім колото-різаних ран в область грудної клітки, заподіявши йому ушкодження серця, правої і лівої легені та діафрагми, від яких останній не чинячи опору, на місці нанесення йому ножових поранень помер.
Почувши крики ОСОБА_11 , в кімнату, де ОСОБА_10 наносив удари ножем ОСОБА_11 забігли дід ОСОБА_12 та баба ОСОБА_13 , які почали кричати та зупиняти дії підсудного.
З метою приховати вчинене ним умисне вбивство ОСОБА_11 , ОСОБА_10 тут же наніс діду ОСОБА_12 чотири удари тим же ножем в область грудної клітки, заподіявши йому ушкодження лівої легені, діафрагми та селезінки, а також подряпини зовнішньої поверхні лівого плеча. Від нанесених ОСОБА_10 ножових поранень ОСОБА_12 повалився на підлогу, де через короткий проміжок часу помер.
Продовжуючи свої дії з наміром приховати вчинене ним умисне вбивство ОСОБА_11 , ОСОБА_10 відразу ж після вбивства ОСОБА_12 тим же ножем, умисно, з метою вбивства і ОСОБА_13 наніс їй чотири удари в область грудної клітки, а також один удар в область лівої кисті, заподіявши потерпілій ОСОБА_13 ушкодження пристінкової плеври, легенів, діафрагми, печінки, селезінки. Отримавши поранення ОСОБА_13 поточилась назад і вийшла на АДРЕСА_1 , де біля воріт будинку АДРЕСА_2 стала кричати і кликати на поміч. Оскільки, згідно висновку судово-медичної експертизи, отримані ОСОБА_13 тілесні ушкодження є несумісними з життям, остання через кілька хвилин впала на землю і померла, де і була виявлена біля 03 год. 00 год. працівниками державної служби охорони Ужгородського міськвідділу міліції.
Злякавшись від вчиненого та з метою уникнення відповідальності за вчинені тяжкі злочини ОСОБА_10 прихопив із собою з місця події знаряддя злочину ніж, а також кваплячись, одів на ліву ногу один свій ботінок, так як не міг знайти правого, з місця вчинення злочинів втік.
Поспішаючи додому, на АДРЕСА_3 ОСОБА_10 на вул. Шишкіна викинув ніж у трубу, а туфель, що одів на ногу, зняв і викинув в сміттєвий ящик біля кафе «Радванка».
Вдома ОСОБА_10 , будучи в напруженому стані і страху, розповів дружині ОСОБА_10 , яка прокинулась від його незвичного стану, що йому буцімто наснився страшний сон про смерть його матері, батька і чоловіка сестри, що і викликало такий його стан, коли він тривалий час не міг заснути.
Адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які діють в інтересах ОСОБА_10 звернулися до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, а саме вироку Закарпатського обласного суду від 18.08.1999 року, відповідно до якого ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ст. ст. 93 п.п. «г», «ж» ст. 94, ст. 222 ч.3 КК України (в редакції 1960 року) та призначено покарання за ст. 94 Кримінального кодексу України 15 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 222 Кримінального кодексу України два роки позбавлення волі, за ст. 93 п.п. «г», «ж» - до виняткової міри покарання - смертної кари розстрілу, на підставі ст. 42 Кримінального кодексу України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено виняткову міру покарання смертну кару розстріл.
Згідно ухвали судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 07.12.1999 року виключено з вироку судової колегії в кримінальних справах Закарпатського обласного суду від 18.08.1999 року щодо ОСОБА_10 визнані судом як кваліфікуючі ознаки, передбаченого ч.3 ст. 222 КК України злочину незаконне придбання та зберігання без відповідного дозволу холодної зброї ножа. В решті цей вирок залишити без змін.
Згідно Ухвали Закарпатського обласного суду від 22.06.2000 року вирок судової колегії в кримінальних справах Закарпатського обласного суду від 18.08.1999 року щодо засудженого ОСОБА_10 в частині застосування до нього виняткової міри покарання у вигляді смертної кари змінено на довічне позбавлення волі.

В обґрунтування поданої заяви захисники засудженого ОСОБА_10 посилаються на те, що органи попереднього розслідування з достатньою повнотою та всебічністю не перевірили всі реально можливі версії, зокрема, досудовим слідством взагалі не взято до уваги покази свідка ОСОБА_16 та його покази про можливу причетність до вчиненого злочину громадянина ОСОБА_17 , що має важливе значення з огляду на виявлену правоохоронними органами поведінку вказаного громадянина, який в подальшому вчиняв корисливі злочини. Свідок ОСОБА_16 органом досудового розслідування не був включений до переліку свідків, які підлягають виклику до суду, не допитувався в суді та покази даного свідка не досліджувалися судом в судовому засіданні. Крім того, при розгляді справи були порушені основоположні засади справедливого судочинства, в силу порушення презумпції невинуватості ОСОБА_10 , оскільки під час опрацювання публікацій в засобах масової інформації за період березень-квітень 1998 року була встановлена ще одна обставина, яка не була відомою раніше, а саме те, що вже 04.04.1998 року в офіційному виданні УМВС України в Закарпатській області в газеті «Відомості міліції містилася публікація під назвою «Радванська трагедія. Убивцю трьох людей затримано», в якій зазначалася, що вбивство скоїла молода 24 річна людина, яка є глибоко віруючою, яка супроводжувалася натуральними фото трупів та створювала сильне враження.15.04.1998 року в газеті «Фест» №(9) була опублікована стаття «Радванське потрійне вбивство розкрите», де зазначено що у вбивстві літнього подружжя та їх 33 річного сина зізнався ОСОБА_18 , який є онуком убитого подружжя, при цьому ймовірний вбивця людина віруюча, навіть займав керівне становище в одній з євангельських громад ОСОБА_19 16.04.1998 року в газеті «Вісті тижня» була опублікована стаття « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де зазначено, що у скоєнні кривавої бійні запідозрено родича загиблих який є пресвітером однієї з релігійних общин, у якій публічно ставиться під сумнів можливість того, що визнавальні покази були отримані під тиском . 16.10.1999 року в газеті «Відомості міліції № 41 (171) опублікована стаття «Варфоломіївську ніс влаштував родичам проповідник слова ОСОБА_20 ». Таким чином суспільна думка, а справа розглядалася судом у складі народних засідателів, щодо винуватості ОСОБА_10 формувалася ще до того, як справа була передана до суду.
Крім цього сумнівним, на думку заявників, є підпис засудженого в протоколі від 19.08.1998 року про роз`яснення прав підозрюваному, обвинуваченому при призначенні та проведенні експертизи, у зв`язку з чим ОСОБА_10 подано заяву про злочин та ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 05.11.2014 року по справі № 757/30085/14-к зобов`язано Генеральну прокуратуру України, відповідно до положень ст. 214 КПК України, внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_10 та розпочати досудове розслідування, що було зроблено.
У заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами заявники посилаються також на те, що в ході розслідування розглядалася причетність до вбивства також ОСОБА_21 та ОСОБА_15 , при цьому 02.04.1998 року під час очної ставки між вказаними особами, фактичними підозрюваними по справі ОСОБА_10 , які були допитані як свідки захисником виступав той самий адвокат ОСОБА_22 , який був призначений слідчим Жирош ОСОБА_10 в той час як дана обставина, згідно ч.2 ст. 61 КПК України виключала участь ОСОБА_22 як захисника ОСОБА_10 .
Крім цього, зазначають що частково помилковими є висновки судово-медичних експертиз № № 103,104,105, які суперечливі в частині можливості нанесення ран досліджуваним ножем, з огляду на фактичну глибину ранових каналів та висновків експертів, щодо їх можливої глибини за умови нанесення ран досліджуваним ножем, оскільки частково спростовуються висновками експертиз №№77,78,78 від 08.07.1998 року.
Також 05.11.2014 року встановлена обставина, що свідки, які давали покази на користь ОСОБА_10 не притягалися до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві покази, що підтверджується довідками про відсутність судимостей, що свідчить про те, що наявні не спростовані у встановленому законом порядку покази свідків, які підтверджують алібі засудженого.
Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 29.12.1999 року визнано неконституційними положення закону, на який посилався суд при призначенні покарання, що є самостійною підставою для перегляду вироку за нововиявленими обставинами.
А тому з огляду на зазначене вище просять суд вирок Закарпатського обласного суду від 18.08.1999 року, згідно якого ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 93 п.п. «г», «ж» ст. 94, ст. 222 ч.3 КК України (в редакції КК України 1960 року) - скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_10 виправдати в інкримінованих йому діяннях.
В судовому засіданні ОСОБА_10 та його захисники адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повністю підтримали доводи, викладені в поданій заяві та просили суд вирок Закарпатського обласного суду від 18.08.1999 року скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_10 виправдати в інкримінованих йому діяннях.
Прокурор заперечив проти задоволення даної заяви, просив залишити таку без задоволення, з тих підстав, що у заяві не зазначено нововиявлених обставин, усі твердження зазначені в заяві про перегляд вироку за новоявленими обставинами, усі докази та заяви ОСОБА_10 були попередньо відомі та неодноразово досліджені та оцінені в тому числі судом касаційної інстанції та не можуть бути повторно досліджені. Також не заперечив ту обставину, що підпис в протоколі про роз`яснення прав підозрюваному, обвинуваченому при призначенні та проведенні експертизи від 19.08.1998 року виконаний не засудженим ОСОБА_10 , а іншою особою, що також підтверджується висновком експерта № 15/177 від 10.03.2015 року. Однак, вважає, що дана обставина не є підставою для скасування вироку, оскільки така не є істотною і на остаточне покарання призначене ОСОБА_10 не вплинула. Прокурор також надав суду копію висновку експерта № 15/177 від 10.03.2015 року та постанову про закриття кримінального провадження від 30.11.2015 року.
Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали заяви та додатки до неї, матеріали кримінальної справи № 2-21/99, суд прийшов до висновку про необхідність залишення поданої заяви про перегляд вироку Закарпатського обласного суду від 18.08.1999 року за нововиявленими обставинами без задоволення, з наступних підстав.
Дослідженими в судовому засіданні, зокрема матеріалами кримінальної справи №2-21/99 встановлено наступне.
Відповідно до вироку Закарпатського обласного суду від 18.08.1999 року, ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ст. ст. 93 п.п. «г», «ж» ст. 94, ст. 222 ч.3 КК України (в редакції 1960 року), призначено покарання за ст. 94 Кримінального кодексу України 15 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 222 Кримінального кодексу України два роки позбавлення волі, за ст. 93 п.п. «г», «ж» - смертної кари розстрілу; при цьому, на підставі ст. 42 Кримінального кодексу України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено виняткову міру покарання смертну кару розстріл.
Згідно ухвали судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 07.12.1999 року з вироку судової колегії в кримінальних справах Закарпатського обласного суду від 18.08.1999 року виключено визнані судом як кваліфікуючі ознаки, передбаченого ч.3 ст. 222 КК України (в редакції 1960 року) злочину незаконне придбання та зберігання без відповідного дозволу холодної зброї ножа, в решті вирок, залишено без зміни.
Ухвалою Закарпатського обласного суду від 22.06.2000 року вирок судової колегії в кримінальних справах Закарпатського обласного суду від 18.08.1999 року щодо засудженого ОСОБА_10 в частині застосування до нього виняткової міри покарання у вигляді смертної кари змінено на довічне позбавлення волі.
Відповідно до ст. 459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 2) зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом; 5) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Зі змісту ст. 459 КПК України випливає, що необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: їх існування на час розгляду справи; те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на той час; істотність обставин для розгляду справи (тобто врахування їх судом мало б наслідком ухвалення іншого рішення, ніж те, яке було прийняте).
В свою чергу, не є нововиявленими: ті обставини, які виникли після прийняття рішення (не існували на момент слухання справи); ті, на які посилались як на докази сторони, або об`єктивно могли бути долучені як докази; невчасно подані сторонами докази; офіційні тлумачення Конституційного Суду. Для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона й не могла знати про неї.
Водночас, обставини, які зазначені в заяві захисників засудженого ОСОБА_10 , як нововиявлені, по суті такими не є, позаяк фактично є висловленням його особистої незгоди з вироком суду і їм в ході судового розгляду кримінальної справи як Закарпатським обласним судом так і Верховним судом України вже надавалась правова оцінка.
Суд вважає таким, що не заслуговує на увагу посилання заявників на не перевірену альтернативну версію вбивства та можливу причетність до цього ОСОБА_17 , з огляду на те, що під час розгляду справи Закарпатським обласним судом, а також Верховним Судом України було підтверджено, що під час досудового розслідування у кримінальній справі органом досудового розслідування було перевірено усі можливі версії, всебічно, повно та неупереджено проведено досудове слідство.
Зокрема, в ухвалі Верховного Суду України від 07.12.1999 року зазначається, що висновок суду про доведеність винності ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому злочинних дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими у судовому засіданні доказами і є обґрунтованим. Там же зазначається, що суд першої інстанції ретельно перевірив показання ОСОБА_10 в стадії розслідування справи під час допиту його як підозрюваного та його наступні показання, з`ясував причини зміни показань і в результаті їх ретельного дослідження в сукупності з іншими зібраними у справі доказами дав їм належну оцінку й обґрунтовано визнав достовірними показання ОСОБА_10 в стадії досудового слідства у тій частині, де він визнавав себе винним у вбивстві ОСОБА_14 , оскільки ті його показання узгоджуються з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами і підтверджуються ними.
Заявники також посилаються на порушення презумпції невинуватості ОСОБА_10 оскільки ними 29.11.2014 року під час опрацювання публікацій в ЗМІ з період березень-квітень 1998 року було встановлено, що в ЗМІ висвітлювалася подія щодо вбивства, при цьому зазначалося що вбивця перебуває під вартою чим формувалася суспільна думка щодо винуватості ОСОБА_10 ще до того як справа була передана до суду.
Відповідно до п.5 ч.2 ст. 459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються інші обставини, які не були відомі суду під час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Згідно п. 4 ч.2 ст. 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою під час судового розгляду.
Однак дана обставина не може бути визнана нововиявленою, зважаючи на те, що публікації про які зазначають заявники містилися в ЗМІ і могли бути відомими заявнику під час судового розгляду справи. Крім того, заявниками жодним чином не обґрунтовано яким чином вказані публікації самі по собі чи разом з іншими доводять неправильність вироку, який належить переглянути.
Судом також не може визнати новоявленою обставиною посилання заявників на підробку підпису ОСОБА_10 в протоколі від 19.08.1998 року про роз`яснення прав підозрюваному, обвинуваченому при призначенні експертизи з огляду на те, що заявниками не доведено істотності даної обставини для розгляду справи, тобто , що врахування її судом призвело б до ухвалення іншого рішення у справі.
В ході розгляду заяви встановлено, що за заявою захисників ОСОБА_10 на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань з приводу підробки підпису ОСОБА_10 у вищевказаному протоколі.
30.11.2015 року старшим слідчим СВ прокуратури Закарпатської області радником юстиції ОСОБА_23 було винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001647 від 03.12.2014 року за ознакам кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 366, ч.2 ст. 372 КК України, з тих мотивів, що слідство встановлено, що ОСОБА_10 не спричинено жодної шкоди, та сам факт підроблення підпису останнього на протоколі роз`яснення прав від 19.08.1998 року не вплинув і не міг вплинути на загальні висновки суду стосовно винуватості ОСОБА_10 .
Щодо посилання заявників як на нововиявлену обставину на участь захисника ОСОБА_22 , який був захисником інших осіб, які фактично були підозрюваними то про таке процесуальне порушення досудового слідства, було відомо суду, що постановив вирок, він мав для його встановлення все необхідне, і якщо ним було встановлено зазначене порушення суд не вважав його таким що може вплинути на правильність висновку суду. Про вказане порушення також було відомо засудженому, який мав можливість оскаржувати зазначену обставину в апеляційному порядку, а тому з огляду на викладене зазначена обставина не може вважатися нововиявленою.
Заявники також зазначають про те, що частково помилковими є висновки судово-медичних експертиз № 103,104,105, які суперечливі в частині можливості нанесення ран досліджуваним ножем, з огляду на фактичну глибину ранових каналів та висновків експертів, щодо їх можливої глибини за умови нанесення ран досліджуваним ножем оскільки частково спростовуються висновками експертиз № 77,78,79 від 08.07.1998 року.
Проте, зазначені висновки були досліджені та оцінені в сукупності з іншими доказами вини ОСОБА_10 в ході розгляду справи апеляційним судом Закарпатської області, а також судовою колегією у кримінальних справах Верховного Суду України, за результатами чого суди дійшли висновку про доведеність вини ОСОБА_10 , достатність, належність та допустимість зібраних у кримінальній справі доказів, а тому не можуть бути визнані нововиявленими.
В заяві про перегляд вироку за нововиявленими обставинами захисники також вказують, що суд незаконно не прийняв до уваги єдиних свідків, які заявили про алібі ОСОБА_10 , мотивуючи це родинними відносинами між свідками та підозрюваними, в той же час ці свідки не притягувалися до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві покази, а тому їх свідчення є правдивими і хибно проігноровані судом.
Водночас, як вбачається з матеріалів кримінальної справи суди при розгляді справи дали належну оцінку показам зазначених свідків і зазначили, що вони не можуть вплинути на систему інших доказів, які були предметом розгляду Закарпатським обласним судом так і Верховним судом України .
Також захисники як на окрему підставу для перегляду вироку за нововиявленими обставинами посилаються на те, що рішенням Конституційного Суду України від 29.12.1999 року визнано неконституційними норми КК України щодо смертної кари нормам Конституції, на які посилався суд при призначенні покарання.
Відповідно до ст. 6 КК України (в редакції 1960 року) злочинність і караність діяння визначаються законом, який діяв під час вчинення цього діяння.
Конституційний Суд України у рішенні від 29.12.1999 року визнав такими, що не відповідають Конституції України(є неконституційними), положення ст. 24 Загальної частини та положення санкцій статей Особливої частини КК України 1960 року, які передбачали смертну кару як вид покарання.
Згідно з правовими позиціями Конституційного Суду України ч.2 ст. 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони , інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність і не підлягають застосуванню. За цим же принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю. Виходячи з цього положення норми Кримінального Кодексу України 1960 року щодо смертної кари як виду покарання з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 29.12.1999 року не підлягали застосуванню судами, а органи виконавчої влади не повноважні виконувати вироки стосовно осіб, засуджених до смертної кари, вироки щодо яких не були виконані на день ухвалення зазначеного рішення. Проте до дня ухвалення цього рішення положення Кримінального кодексу України 1960 року щодо смертної кари мали юридичну силу і підлягали застосуванню судами при призначенні покарання особам, які вчинили відповідні злочини.
Резолютивна частина рішення Конституційного Суду України від 29.12.1999 року містить вимогу, адресовану Верховній Раді України, привести Кримінальний Кодекс 1960 року у відповідність з рішенням Конституційного Суду України. Крім того, Конституційний Суд України зазначив, що стосовно положення статті 25 КК України щодо заміни смертної кари іншим видом покарання, то це питання підлягає вирішенню у законодавчому порядку. На виконання зазначеного рішення Конституційного Суду України Верховна Рада України прийняла Закон України від 22.02.2000 року № 1483-ІІІ «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України, яким покарання у виді смертної кари було замінено на довічне позбавлення волі.
З метою приведення вироку суду від 18.08.1999 року відносно ОСОБА_10 у відповідність із вищезазначеним законом Ухвалою Закарпатського обласного суду від 22.06.2000 року вирок судової колегії в кримінальних справах Закарпатського обласного суду від 18.08.1999 року щодо засудженого ОСОБА_10 в частині застосування до нього виняткової міри покарання у вигляді смертної кари змінено на довічне позбавлення волі.
А тому, з огляду на викладене, відсутня нововиявлена обставина, перебачена п. 4 ч.2 ст. 459 КПК України, на яку посилаються заявники.
Нововиявленими обставинами є такі обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінальної справи, але не були відомі чи не могли бути відомі на той час суду та слідчим органам. Обов`язковою умовою перегляду вироку за нововиявленими обставинами є те, що обставини, які наводяться як підстави для скасування вироку, повинні бути абсолютно новими, суттєвими, раніше невідомими слідчим органам і суду, тобто такими, що не фігурували та не досліджувались в матеріалах справи та потребують окремого розслідування.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Зазначені обставини повинні знаходитись в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовувати їх через невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.

Розглядаючи заяву про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Закарпатського обласного суду від 18.08.1999 року, та мотиви, якими вона обґрунтовується, суд бере до уваги, висновки, викладені у рішенні Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 року, справа «Рябих проти Росії», згідно яких право на справедливий судовий розгляд, передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити у світлі преамбули до Конвенції, де проголошено принцип верховенства права як складову спільної спадщини Договірних Сторін. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності судового рішення, який означає, що жодна сторона не має права ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише заради повторного судового розгляду і ухвалення нового рішення у справі.
Зазначені в заяві обставини ні самі по собі, ні разом з іншими обставинами, раніше встановленими судом, не доводять неправильність вироку Закарпатського обласного суду від 18.08.1999 року, про перегляд якого просять заявники, та безпосередньо не впливають на остаточний висновок суду, а тому заяву захисників засудженого ОСОБА_10 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Закарпатського обласного суду від 18.08.1999 року про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 395, 459, 462, 466, 467 КПК України
УХВАЛИВ:
Заяву захисників ОСОБА_10 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Закарпатського обласного суду від 18.08.1999 року залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Присяжний: ОСОБА_3

Присяжний: ОСОБА_4

Присяжний: ОСОБА_5 .