ун. № 759/7190/14-к
пр. № 1-кп/759/316/14
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2014 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0002558 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, не працюючого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимого

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 24.03.2014 р. приблизно о 14 годині 30 хвилин, проходячи біля буд. № 23/25 по вул. Ф.Пушиної в м. Києві, вирішив скоїти крадіжку чужого майна громадян з автотранспорту. З метою виконання свого злочинного умислу, направленого на викрадення чужого майна, ОСОБА_6 побачив автомобіль «Ауді А-6» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , з якого вирішив викрасти чуже майно. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 приблизно о 14 годині 45 хвилин 24.03.2014 р. підійшов до вказаного автомобіля і за допомогою невстановленого слідством предмету розбив скло задніх дверей вищевказаного автомобіля. Після цього, ОСОБА_5 проник до салону автомобіля «Ауді А-6» д.н.з. НОМЕР_1 , звідки з метою обернення на свою користь та особистого збагачення викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_8 , а саме: жіночу сумочку сірого кольору, вартістю 300 гривень, в якій знаходились жіночий гаманець, вартістю 100 гривень, та грошові кошти в сумі 97 гривень, а всього майна на загальну суму 497 гривень. В цей час свідок ОСОБА_9 , побачивши як ОСОБА_5 викрадає майно з автомобіля «Ауді А-6», д.н.з. НОМЕР_1 та намагається залишити місце вчинення кримінального правопорушення, почав його наздоганяти, щоб затримати. В цей момент ОСОБА_5 , усвідомлюючи те, що його викрили в скоєнні даного злочину, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності почав тікати з місця вчинення кримінального правопорушення та викинув на землю викрадену у ОСОБА_8 вищевказану жіночу сумочку. В подальшому ОСОБА_5 був затриманий.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину за наведених вище обставин визнав у повному обсязі, щиро покаявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення злочину, пояснивши, що він 24.03.2014 р. приблизно о 14 годині 45 хвилин з салону автомобіля «Ауді А-6», д.н.з. НОМЕР_1 , припаркованого на не охоронюваній стоянці біля буд. № 23/25 по вул. Ф.Пушиної в м. Києві, відкрито викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_8 .

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

За таких обставин суд вважає доведеним те, що ОСОБА_5 своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), а тому ці його дії кваліфікує за ч. 1 ст. 186 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд згідно з вимогами ст. ст. 65 та 68 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих обставин та вважає за можливе виправлення ОСОБА_5 в умовах без ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання в межах санкції відповідної статті Особливої частини КК України у виді штрафу, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 заявив клопотання про застосування до нього амністії, звільнивши від відбування покарання, оскільки він на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році» є хворим на СНІД ІV клінічної стадії за класифікацією ВООЗ, вчинив кримінальне правопорушення середньої тяжкості, повністю визнає свою вину.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував проти звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі п.«г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Як встановлено ст.85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст.86 КК України).

Відповідно до ч.ч 1, 2 ст.1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що, установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

19.04.2014 р. набрав чинності Закон України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 р. №1185-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (ст.12 названого Закону).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про амністію у 2014 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого(підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Відповідно до п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України, та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, підлягають хворі на СНІД ІV клінічної стадії за класифікацією ВООЗ.

З матеріалів кримінального провадження: довідки Київської міської клінічної лікарні № 5 від 12.06.2014 р. № 140 вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році» є хворим на СНІД ІV клінічної стадії за класифікацією ВООЗ, вчинив кримінальне правопорушення, яке не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України. Вказане кримінальне правопорушення він вчинив 24.03.2014 р., тобто до дня набрання чинності (19 квітня 2014 р.) Закону України «Про амністію у 2014 році». Свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений визнає повністю, щиро кається у вчиненому.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 амністії, передбачених ст. 4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_5 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2014 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання. Обвинуваченому ОСОБА_5 роз`яснені судом правові наслідки застосування амністії.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 85, 86 КК України, ст. 3 Закону України "Про застосування амністії в Україні", п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, за яким призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2014 році» звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання.

Речові докази сумочка жіноча, яка передана на зберігання ОСОБА_8 , залишити останній.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ ОСОБА_10