Справа № 502/824/14-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.11.2015 м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області
у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

прокурора: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт

у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань

за № 0001564 від 21.10.2013 р. відносно:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кілія, Одеської області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні 2 неповнолітніх дітей, з повною професійно-технічною освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення,

передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України

В С Т А Н О В И В:
21.10.2013 року в робочий час о 9-ій годині 30 хвилин до службового кабінету № 25 Кілійського РВ ГУ МВС України в Одеській області, який розміщено за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Леніна, 60, в якому знаходиться робоче місце капітана міліції ОСОБА_9 , за його запрошенням зайшов ОСОБА_11 для бесіди, пов`язаної з виконанням ОСОБА_9 своїх службових обов`язків. В подальшому розмова переросла у сварку з боку ОСОБА_11 , в ході якої він висловився нецензурною лайкою на адресу співробітника міліції ОСОБА_9 , в зв`язку з чим останній запропонував ОСОБА_11 залишити його службовий кабінет. У відповідь ОСОБА_11 підійшов до ОСОБА_9 та з метою заподіяння тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків, завдав йому один удар кулаком та один удар головою в обличчя, спричинивши ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді забитої рани слизової оболонки верхньої губи, забитої рани спинки носу, перелому кісток носу в середній треті зі зміщенням відламків, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Своїми діями ОСОБА_11 вчинив умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником своїх службових обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_11 в ході допиту під час судового розгляду свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та дав показання, відповідно до яких 20 жовтня 2013 року до нього звернувся його неповнолітній племінник ОСОБА_12 та поскаржився, що працівники міліції вимагали у нього пред`явити документи на мопед, проводили його огляд та погрожуючи вимагали з нього гроші у сумі 100 гривень на бензин. Зі слів племінника, серед працівників міліції був ОСОБА_13 , якого ОСОБА_11 знав особисто, в зв`язку з чим зателефонував йому, аби з`ясувати, які претензії співробітники міліції мають до його племінника. ОСОБА_9 в ході розмови запропонував йому підійти в його робочий кабінет до Кілійського РВ. Наступного дня вранці ОСОБА_11 разом зі своїм племінником за запрошенням зайшли до кабінету ОСОБА_9 , де в ході розмови останній став казати, що його племінника бачили біля місця, де викрали кабель «Укртелекому». Племінник пояснив, що з нього працівники міліції вимагали гроші. ОСОБА_11 сказав, що поки вони не розберуться, він не піде з кабінету. ОСОБА_9 став намагатися виштовхнути ОСОБА_11 з кабінету і в ході штовханини вдарився своїм носом об його голову. Відштовхнувши ОСОБА_9 , ОСОБА_11 разом з племінником вийшли з будівлі Кілійського РВ. Внаслідок цього інциденту у ОСОБА_11 було розбито губу і пошкоджено палець, в зв`язку з чим він звертався до лікарні за медичною допомогою.

Будучи повторно допитаним під час судового розгляду за клопотанням свого захисника, обвинувачений ОСОБА_11 дав показання, згідно яких він смутно пам`ятає перебіг подій, оскільки все відбулося в процесі сварки, але свою вину він визнає і приносить вибачення у потерпілого та готовий повністю відшкодувати спричинену йому матеріальну шкоду та частково матеріальну шкоду на суму 3-4 тисячі гривень, частково визнавши, таким чином, заявлений потерпілим цивільний позов. Заявив клопотання про застосування до нього положень Закону України «Про амністію у 2014 році», оскільки на його утриманні знаходиться 2 неповнолітніх дітей.

В своїй промові в судових дебатах обвинувачений також зазначив, що свою вину у вчиненому злочині, він визнає.

Крім визнання вини обвинуваченим, його вина у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими судом в ході судового розгляду доказами:
Показаннями потерпілого ОСОБА_9 , згідно яких він перебуває на посаді старшого інспектора з охорони громадського порядку Кілійського РВ ГУ МВС України в Одеській області та раніше був знайомий з обвинуваченим ОСОБА_11 і між ними були нормальні стосунки. У жовтні 2013 року в м. Кілія почастішали крадіжки дротів телефонних мереж, в зв`язку з чим керівництво Кілійського РВ ГУ МВС України в Одеській області прийняло рішення про патрулювання вулиць міста. ОСОБА_9 брав участь у патрулюванні у складі мобільної патрульної групи. 19 жовтня 2013 року близько опівночі на одній з вулиць міста вони побачили хлопця на мопеді та спитали у нього про наявність документів, що посвідчують особу. В ході розмови хлопець повідомив, що він ОСОБА_14 . Він чекає свого друга, а мопед йому подарували. При цьому він пояснив, що у нього дядько володіє станцією технічного обслуговування і там багато співробітників міліції ремонтують свої автомобілі. Співробітники міліції зробили йому зауваження, оскільки на мопеді був відсутній реєстраційний номер та відсутні документи, що посвідчують особу. Хлопець пообіцяв, що наступного разу буде мати при собі документи, після чого співробітники міліції сіли в машину та поїхали далі. Наступної ночі, близько однієї години, вони в ході патрулювання їхали по вул. Дунайській в напрямку вул. Київської м. Кілія. ОСОБА_9 , який був за кермом, побачив мопед, який різко розвернувся і поїхав у протилежний бік. Оскільки в даному районі було вчинено декілька крадіжок дротів, ОСОБА_9 вирішив прослідувати за мопедом, і коли повернув на вулицю Т. Шевченка, то у світлі фар автомобіля побачив, що під деревом біля паркану будинку ховається раніше помічений ним мопедист. Коли співробітники міліції підійшли до нього, то впізнали ОСОБА_15 , який пояснив, що чекає на дзвінок від дівчини. У нього знову не було при собі документів і співробітники міліції запитали, чи не має він при собі заборонених предметів та попросили відкрити багажник в мопеді і після його візуального огляду поїхали. У цей же день по обіді йому на мобільний телефон зателефонував ОСОБА_11 , який став пред`являти йому претензії, що патрульні упереджено відносяться до його племінника, оскільки декілька разів зупиняли його та перевіряли. ОСОБА_9 запевнив ОСОБА_11 , що це неправда та запропоновував прийти до нього в кабінет обговорити вказане питання. 21.10.2013 р. ОСОБА_9 в приміщенні Кілійського РВ ГУ МВС України в Одеській області побачив ОСОБА_11 зі своїм племінником та запросив їх до свого кабінету. В кабінеті в присутності ще одного співробітника Кілійського РВ ОСОБА_16 , ОСОБА_11 одразу став кричати, що співробітники міліції вимагають гроші у його племінника, в зв`язку з чим ОСОБА_9 пред`явив йому вимогу залишити кабінет. ОСОБА_11 підійшов до столу, за яким сидів ОСОБА_9 . Коли ОСОБА_9 встав зі стільця, ОСОБА_11 схопив його руками за формений одяг, на що ОСОБА_9 у відповідь відштовхнув його від себе. В цей момент ОСОБА_11 завдав ОСОБА_9 один удар кулаком в обличчя та удар головою в область носа, з якого одразу потекла кров. ОСОБА_9 намагався затримати ОСОБА_11 , але він вирвався та разом з племінником вийшов з кабінету. Протиправними діями обвинуваченого йому спричинено матеріальну шкоду у розмірі 2200,98 гривень, витрачених на лікування. Крім цього, в зв`язку з перенесеними фізичними та моральними стражданнями, які потерпілий зазнав внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, а також розповсюдженні неправдивих чуток серед мешканців м. Кілія, що принижувало його честь та гідність, ОСОБА_9 спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у 20 000 гривень. На підставі викладеного, потерпілий просив суд задовольнити пред`явлений ним цивільний позов про стягнення вказаних сум відшкодування з обвинуваченого при ухваленні вироку.

- протоколом прийняття заяви старшого інспектора ОГП Кілійського РВ ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_9 від 21.10.2013 р. згідно якого він просить вжити заходів стосовно ОСОБА_11 , який 21.10.2013 р. приблизно о 9:30 в його службовому кабінеті завдав йому тілесні ушкодження в зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків /а.с.79-81/.

- протоколом огляду місця події від 21.10.2013 року кабінету № 25, розташованого на третьому поверсі будівлі Кілійського РВ ГУ МВС України в Одеській області, де старшому інспектору з ОГП Кілійського РВ ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_9 21.10.2013 р. було заподіяно тілесні ушкодження /а.с. 82-86/.

- протоколом проведення слідчого експерименту від 24.10.2013 року, в ході якого свідок ОСОБА_17 розповів та показав за яких обставин ОСОБА_11 в кабінеті № 25, будівлі Кілійського РВ ГУ МВС України в Одеській області, завдав старшому інспектору з ОГП Кілійського РВ ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_9 тілесні ушкодження /а.с. 87-93/.

- висновком експерта № 184 від 30.10.2013 р. згідно якого: 1. ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження забита рана слизової оболонки верхньої губи, забита рана спинки носу, перелом кісток носу в середній треті зі зміщенням відламків. 2. Дані тілесні ушкодження у ОСОБА_9 спричинені під впливом тупих, твердих предметів і по строкам могли бути спричинені 21.10.2013 р. 3. Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_9 , за критерієм тривалості розладу здоров`я відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. 4. ОСОБА_9 тілесні ушкодження спричинені тупими, твердими предметами і могли бути спричинені за обставин, зазначених потерпілим /а.с. 94-95/.

- протоколом огляду предмету від 25.10.2013 року зимової куртки темно-синього кольору, у яку 21.10.2013 р. був одягнений потерпілий ОСОБА_9 та яка має пошкодження у вигляді розриву лівого карману /а.с. 191-192/.

- розпискою про отримання потерпілим ОСОБА_9 від слідчого куртки на зберігання /а.с. 195/.

- протоколом проведення слідчого експерименту від 22.10.2013 року, в ході якого потерпілий ОСОБА_9 розповів та показав, за яких обставин ОСОБА_11 в кабінеті № 25, розташованому в будівлі Кілійського РВ ГУ МВС України в Одеській області, завдав йому тілесні ушкодження /а.с. 196-205/.

Положеннями ст. 17 КПК України закріплено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно положень ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Аналізуючи зібрані в ході досудового розслідування та досліджені в ході судового розгляду докази, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена, оскільки беззаперечно підтверджується сукупністю досліджених судом доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для підтвердження вини обвинуваченого.

З огляду на наведене суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 345 КК України, оскільки він вчинив умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником своїх службових обов`язків.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує:
Відсутність обставин які обтяжують та пом`якшують покарання.

Крім цього, суд враховує обставини та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомості, що характеризують особу обвинуваченого /а.с. 96-103/, його ставлення до вчиненого діяння.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що обвинуваченому має бути призначене покарання в межах, визначених відповідною санкцією ч. 2 ст. 345 КК України.

В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_11 заявив клопотання про застосування до нього положень Закону України «Про амністію у 2014 році».

Прокурор та потерпілий не заперечували проти задоволення клопотання.

Згідно п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими, відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності вищезазначеним Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про амністію у 2014 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Санкція ч.2 ст.345 КК України передбачає найбільш суворе покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`яти років. Відповідно до приписів ст.24 КК України злочин, передбачений ч.2 ст.345 КК України, відноситься до умисних злочинів, а згідно ст.12 КК України - являється злочином середньої тяжкості.

Відповідно до положень ст.86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Згідно ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія - є повне або часткове звільнення від відбування покарання певної категорії осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Згідно свідоцтв про народження обвинувачений ОСОБА_11 є батьком неповнолітніх: ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с. 99-100/.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_11 амністії, передбачених ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст.8 Закону України «Про амністію у 2014 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.

За встановлених обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_11 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2014 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 підлягає вирішенню з урахуванням відповідних норм діючого законодавства:
Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 201 ЦК України визначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, серед іншого. є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація тощо.

Відповідно до ст. ст. 1166, 1167 ЦК України - матеріальна та моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України та п. п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб; розмір відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань, зазнаних позивачем та інших обставин.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що протиправними діями обвинуваченого потерпілому спричинено матеріальну шкоду у вигляді понесених витрат на лікування на суму 2200,98 гривень, яка підтверджується наданими ним та дослідженим в ході судового розгляду доказами, та яка визнається обвинуваченим у повному обсязі. Крім того, суд вважає доведеним факт того, що обвинувачений своїми протиправними діями спричинив потерпілому моральні страждання у вигляді фізичного болю, а також душевних страждань, приниженні честі та гідності, ділової репутації, як співробітника правоохоронного органу. Таким чином, з наведеного суд приходить до висновку, що враховуючи вимоги розумності та справедливості, з обвинуваченого на користь потерпілого слід стягнути 5000 гривень в рахунок відшкодування спричиненої йому моральної шкоди, оскільки присуджена сума буде достатньою для відшкодування потерпілому спричиненої обвинуваченим моральної шкоди.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, застосованого до обвинуваченого під час досудового розслідування, сплинув.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК, ст. ст. 85-86 КК України, п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію в 2014 році», суд -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 345 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 років обмеження волі.

На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році», звільнити ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , - на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що проживає в АДРЕСА_2 , - 2200,98 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, всього 7200,98 гривень

Відповідно до положень ст. 100 КПК України речовий доказ зимову куртку темно-синього кольору, вважати повернутою потерпілому ОСОБА_9 , як законному володільцю.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя ОСОБА_1