Справа № 307/2684/15-к
Провадження № 1-кп/307/351/15
У Х В А Л А
21 грудня 2015 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , їх захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Тячів кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, не працює,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Усть-Заострівка, Омського району Омської області Російської Федерації, жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, не одруженої, не працює, та

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, не одруженої, не працює,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Тячівського районного суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду від 03 липня 2014 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, до 17 години 31 серпня 2015 року, із визначенням розміру застави.

Ухвалою Тячівського районного суду від 31 серпня 2015 року ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою, яке визначене ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду від 03 липня 2014 року, на 60 днів, тобто до 17 години 00 хвилин 30 жовтня 2015 року, включно, а ухвалою Тячівського районного суду від 29 жовтня 2015 року ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою, яке визначене ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду від 03 липня 2014 року, на 60 днів, тобто до 17 години 00 хвилин 28 грудня 2015 року, включно.

В ході судового розгляду захисником ОСОБА_4 заявлено клопотання про зміну ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Суд, вислухавши думку ОСОБА_4 та його захисника, які клопотання підтримали, прокурора, який проти клопотання заперечив, дослідивши письмові матеріали кримінального провадження, вважає клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

При вирішенні питання про зміну запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, суд бере до уваги, що відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Метою і підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.

Прокурор посилається на те, що обвинувачений обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до 6 років.

Крім того, тяжкість інкримінованого особі злочину, так само як суворість можливої санкції не можуть слугувати єдиними підставами для тримання особи під вартою. Існування обґрунтованої підозри у вчиненні особою тяжкого правопорушення хоч і є важливим фактором, не може бути єдиною підставою для виправдання тривалого періоду запобіжного ув`язнення (рішення ЄСПЛ у справі "Калашников проти Росії, Kalashnikov v. Russia" від 24 червня 2002 року, заява № 47095/99, п. 116).

Ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку. У цьому контексті мають враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, а також міжнародні контакти (рішення ЄСПЛ у справі "W. проти Швейцарії, W v. Shitzerland" від 26 січня 1993 року Серія А, № 254-А, п. 33).

Що стосується загрози впливу на свідків та спотворення документальних доказів, то зазначений ризик мав значимість на початковій стадії розслідування справи, проте в подальшому в ході допиту свідків по справі, із записом їх свідчень, завершенням усіх необхідних передбачених процесуальних дій по збиранню і закріпленню доказів, дана підстава втратила свою значимість і вагомість для утримання особи під вартою (рішення ЄСПЛ у справі "Мамедова проти Росії, Mamedova v. Russia" скарга № 7064/05 від 1 червня 2006 року п. 79).

Стороною обвинувачення не представлено суду будь-які аргументи, а тим більше дійсно вагомі аргументи, на користь обґрунтованого з точки зору ст. 5 § 3 Конвенції збереження попереднього ув`язнення підсудного на цій стадії судового розгляду.

Враховуючи вищенаведене, а також недоведеність прокурором обставин, які свідчать про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, суд вважає за доцільне змінити раніше застосований відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Статтею 181 КПК України передбачено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або в певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Визначаючи адресу, за якою обирається домашній арешт, виходжу із того, що згідно матеріалів клопотання та пояснення обвинуваченого, ОСОБА_4 фактично постійно проживає в АДРЕСА_1 .

Разом з цим, при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, вважаю за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду за кожною вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та носити електронний засіб контролю.

А тому, керуючись ст. 110, 131, 132, 176-178,183,184, 331 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
Клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт задовольнити.

Змінити запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою на домашній арешт, звільнивши його з під варти в залі суду.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту з забороною цілодобово покидати житло за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 процесуальні обов`язки:

-прибувати до суду за кожною вимогою;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

-носити електронний засіб контролю.

Встановити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 21 лютого 2016 року, включно.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Обвинуваченого ОСОБА_4 негайно доставити до місця проживання.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення органом внутрішніх справ.

Копію ухвали для контролю за поведінкою ОСОБА_4 направити до Тячівського ВП ГУНП України в Закарпатській області.

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити ОСОБА_4 після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1