АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 11-1924/10 Головуючий у 1 й інстанції - Лила Доповідач - Косенко Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2010 року м. Дніпропетровськ

24 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Косенка Л.М.

суддів Литвиненка О.О., Франтовської Т.І.

за участю прокурора Заворотної О.В.

адвоката ОСОБА_1

засудженого ОСОБА_2

потерпілого ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2010 року, яким засуджено

ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2,

раніше судимого,-

за ч.2 ст.186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на пять років. На підставі ст.75 КК ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк три роки. Згідно зі ст.76 КК України на ОСОБА_4 покладено обовязки: періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції та не міняти своє місце проживання без повідомлення цих органів.

Згідно з вироком ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину за таких обставин.

01 січня 2009 року приблизно о 03 годині біля магазину «Славутич» на вулиці Сучкова у м. Новомосковську Дніпропетровської області ОСОБА_2 з метою заволодіння чужим майном підійшов до ОСОБА_3 і відкрито викрав із кишені його куртки мобільний телефон «ОСОБА_5 К 5501» й інше майно, всього на суму 1020 грн.

В апеляції і доповненнях до неї прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, порушив питання про скасування вироку за мякістю призначеного ОСОБА_2 покарання і постановлення апеляційним судом свого вироку з призначенням засудженому покарання за ч.2 ст.186 КК у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, думку прокурора Заворотної О.В. про задоволення апеляції і скасування вироку за мякістю призначеного покарання, пояснення засудженого ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_1, а також потерпілого ОСОБА_3, які просили залишити апеляцію без задоволення, а вирок без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція на вирок суду підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про винність ОСОБА_2 у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджений зібраними у справі доказами, які правильно оцінені судом, обґрунтовано покладені ним в основу вироку, і в апеляції прокурора не заперечується.

Кваліфікація дій ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 186 КК також є правильною і прокурором не оспорюється.

Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б ставили під сумнів доведеність винності засудженого, не встановлено.

Посилання прокурора на неправильне застосування ст.75 КК не ґрунтується на матеріалах справи.

Відповідно до ст.75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше пяти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вирішуючи питання про помякшення покарання ОСОБА_2, суд посилався на щире каяття підсудного та активне сприяння розкриттю злочину з його боку, врахував те, що підсудний добровільно відшкодував завданого збитку, на даний час він хворіє і потребує лікування, а також прийняв до уваги думку потерпілого ОСОБА_3, який підтвердив факт усунення засудженим заподіяної йому шкоди і просив обрати ОСОБА_2 покарання, не повязане з позбавленням волі. На цьому ж потерпілий наголошував і в суді апеляційной інстанції.

Ці обставини в апеляції та доповненнях до неї прокурором не спростовані.

Дані про особу ОСОБА_2, наявність ряду обставин, які помякшують покарання, дали суду підстави дійти висновку про можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

Підставами для скасування вироку за вимогами ст.372 КПК мають бути доводи про те, що призначене особі покарання за своїм видом та розміром є явно несправедливим унаслідок саме м'якості призначеного покарання. Проте в апеляції прокурора є лише посилання на те, що призначене ОСОБА_2 покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання, тоді як доводів про явну невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м'якості в апеляції не наведено.

Відповідно до вимог ч.4 ст.67 КК якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачене в статті Кримінального кодексу України як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Згідно з вироком ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні грабежу, вчиненого повторно. Тому посилання прокурора на те, що при призначенні покарання ОСОБА_2 суд не врахував обтяжуючі обставини, а саме, що він вчинив корисливий злочин і що він раніше судимий за аналогічні злочини, є безпідставними.

Що стосується доводів прокурора про те, що ОСОБА_2 і надалі буде продовжувати злочинну діяльність, то вони є лише його міркуванням і не грунтуються на матеріалах справи.

Таким чином, підстав для скасування вироку внаслідок м'якості призначеного ОСОБА_2 покарання, про що порушено питання в апеляції, колегія суддів не знайшла.

Разом з тим, доводи прокурора про те, що суд в порядку ст.76 КК необгрунтовано поклав на засудженого обовязок не міняти місце проживання без повідомлення органів кримінально-виконавчої інспекції, оскільки зазначеним законом перелік обовязків є вичерпним і суд не має права покласти на засудженого якісь інші обовязки, грунтуються на матеріалах справи, внаслідок чого вони заслуговують на увагу.

Виходячи з того, що суд на порушення вимог ст.76 КК поклав на засудженого ОСОБА_2 обовязок не міняти місце проживання без повідомлення органів кримінально-виконавчої інспекції, що не передбачено цим законом, зазначена вказівка суду підлягає виключенню з вироку.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, частково задовольнити.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2010 року щодо ОСОБА_2 змінити.

Виключити з вироку вказівку суду про покладання на ОСОБА_2 в порядку ст.76 КК України обовязку не міняти місце проживання без повідомлення органів кримінально-виконавчої інспекції.

В решті вирок щодо ОСОБА_2 залишити без зміни.

Судді