Справа № 703/1-306/11
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

23.12.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_4
та учасників процесу:
прокурора ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 та представника останньої -
адвоката ОСОБА_9 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальної справи за апеляційною скаргою, яку подав засуджений ОСОБА_7 на вирок Виноградівського районного суду від 08 липня 2015 року.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , гр. України, із середньою освітою, неодружений, непрацюючий, не судимий,
засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України на три роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.
Запобіжний захід щодо засудженого ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній підписка про невиїзд.
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь НДЕКЦ при УМВС України в Закарпатській області 322. 20 гривні витрати в зв`язку із проведеною по справі експертизою й на користь потерпілої ОСОБА_8 - 180000 (сто вісімдесят тисяч) гривень моральної шкоди та 57.075, 77 грн. матеріальної шкоди.
Речові докази : автомобіль марки «Шевроле Авео», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , залишено ОСОБА_10 , як власнику ; автомобіль марки «Ауді 100», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 залишено ОСОБА_11 , як власнику.
Згідно вироку, ОСОБА_7 визнаний винуватим і засуджений за вчинений злочин за таких обставин.
14 травня 2011 року приблизно о 19 й годині 30 хвилин ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Ауді 100», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись зі швидкістю близько 70 км/год., на відрізку автодороги між м. Виноградів с. Онок Виноградівського району в напрямку с. Онок Виноградівського району, порушивши п. п. 10.1; 11.2; 11.3; 12.1; 12.3; 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху України (далі - Правил), під час здійснення повороту ліворуч, не вибрав безпечну швидкість руху, втратив контроль за рухом транспортного засобу, не вжив всіх заходів до зниження швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, з`їхав на праве по ходу руху автомобіля узбіччя, де під час некерованого заносу, виїхав на смугу зустрічного руху й де допустив зіткнення з автомобілем марки «Шевроле Авео», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Шевроле Авео» потерпіла ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді синця шкірних покровів у ділянці плечового суглобу по передній поверхні, у ділянці лівого кульшового суглобу; множинних саден-подряпин шкірних покровів чола, спинки носа, правої та лівої щоки, лівого передпліччя у верхній третині по зовнішній поверхні, різаної рани м`яких тканин щоки справа ; закритого перелому тіла лобкової кістки справа без зміщення уламків, які згідно висновку судово-комісійної експертизи № 178 від 01.06.2012 року спричинили розлад здоров`я понад 21 день, не являються небезпечними для життя, і кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступені тяжкості, а множинні після травматичні та післяопераційні рубці правої щоки є невиправними ушкодженнями, являються знівеченням обличчя та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Пасажир автомобіля марки «Ауді 100» потерпіла ОСОБА_12 отримала середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, які спричинили розлад здоров`я понад 21 день, і які не являються небезпечними для життя.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 вказує на те, що вирок є незаконним, у зв`язку з невідповідністю викладених у ньому висновків фактичним обставинам справи, однобічністю та неповнотою судового слідства та неправильним застосування матеріального закону. Вважає, що встановлене судом місце зіткнення транспортних засобів на зустрічній смузі руху автомобіля марки «Ауді 100», не відповідає фактичному місцю зіткнення автомобілів узбіччя, що розміщене не на проїжджій частині частини дороги. Посилається також на те, що вимоги, які передбачені п. п. 10.1; 11.2; 11.3; 12.1; 12.3; 13.1 та 13.3 Правил не порушував. Зміна ним напрямку руху перед безпосереднім зіткненням автомобілів, це єдина безпечна дія з його боку, вчинена з метою уникнення «лобового» зіткнення з невстановленим досудовим слідством автомобілем марки ГАЗ-24, який створив аварійно-небезпечну обстановку, рухаючись частково по смузі руху керованого ним автомобіля. Також вказує на те, що не допускав і діянь, які кваліфіковані як порушення вимог передбачених п. п. 11.2; 11.3; 12.1; 13.1 та 13.3 Правил, у тому числі не перевищував допустиму швидкість руху 90 км. за годину поза межами населеного пункту, яка була безпечною ; виявивши небезпеку для руху, зменшив швидкість і прийняв вправо для безпечного роз`їзду із зустрічним автомобілем. Висновок судово-автотехнічної експертизи № 1287 від 11.06.2011 року, вважає таким, що суперечить висновку авто технічної транспортно-трасологічної експертизи № 4021 від 17.12.2013 року Львівського НДІСЕ і не відповідає реальним обставинам дорожньо-транспортної пригоди, у тому числі у вихідних даних, які надані для експертного дослідження вказано ряд невідповідностей та суперечностей і, зокрема, не вказано про наявність узбіччя дороги та його покриття, наявність автостоянки, про рух зустрічного транспортного засобу - невстановленого автомобіля марки ГАЗ-24 ; про наявність на проїжджій частині дороги в місці ДТП розмітки суцільної лінії, що розподіляє два напрямки руху транспортних засобів. Судом не дана оцінка й діям водіїв інших автомобілів : невстановленого автомобіля марки ГАЗ-24 та «Шевроле Авео» під керуванням водія ОСОБА_10 .. Пошкодження на обличчі у потерпілої ОСОБА_13 не вважає знівеченням обличчя і відповідно кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 286 КК України вважає невірною. Крім того, вважає, що, при недоведеності його вини в скоєнні злочину, суд, задовольняючи цивільний позов про стягнення 180000 (сто вісімдесят тисяч) гривень моральної шкоди та 57.075, 77 грн. матеріальної шкоди, не дотримався вимог матеріального права і, зокрема, не врахував, що ним добровільно відшкодовано потерпілій 5 тисяч гривень. Просить вирок скасувати, а кримінальну справу направити прокурору на додаткове розслідування.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, основні доводи апеляційних скарг, пояснення учасників процесу: прокурора ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_8 та представника останньої - адвоката ОСОБА_9 , які не підтримали доводи апеляційної скарги; засудженого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_6 , які просили вирок як незаконний та необґрунтований у частині кваліфікації дій змінити, провівши частково судове слідство по справі щодо оскарженої в апеляції частини вироку, заслухавши виступи учасників процесу у судових дебатах: потерпілої ОСОБА_8 та представника останньої - адвоката ОСОБА_9 , які вважали вирок законним та обґрунтованим і просили залишити його без зміни ; засудженого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_6 , які підтримали подану першим апеляційну скаргу, прокурора, яка також вирок вважала законним та обґрунтованим, та останнє слово засудженого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Висновок суду про те, що засуджений ОСОБА_7 дійсно порушив п. п. 10.1; 11.2; 11.3; 12.1; 12.3; 13.1 та 13.3 Правил і рухаючись на автомобілі скоїв дорожньо-транспортну пригоду, під час якої допустив зіткнення з автомобілем марки «Шевроле Авео» і внаслідок якої потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_12 отримали середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, які перевірені у судовому засіданні, проаналізовані судом та зазначені у вироку.
Зокрема, дані висновки суду підтверджуються показами самого засудженого ОСОБА_7 , який у ході досудового слідства, судового слідства апеляційному суді не заперечує того факту, що він 14 травня 2011 року приблизно о 19 й годині 30 хвилин, керуючи автомобілем марки «Ауді 100», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись зі швидкістю близько 70 км/год., на відрізку автодороги між м. Виноградів с. Онок Виноградівського району в напрямку с. Онок Виноградівського району, порушивши п. п. 10.1; 11.2; 11.3; 12.1; 12.3; 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху України, під час здійснення повороту ліворуч, не вибрав безпечну швидкість руху, втратив контроль за рухом транспортного засобу, не вжив всіх заходів до зниження швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, з`їхав на праве по ходу руху автомобіля узбіччя, де під час некерованого заносу, виїхав на смугу зустрічного руху й де допустив зіткнення з автомобілем марки «Шевроле Авео», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 . Крім того, ОСОБА_7 не оспорював висновки про те, що потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_12 отримали середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження й заперечував, що множинні після травматичні та післяопераційні рубці правої щоки які є невиправними ушкодженнями, являються знівеченням обличчя та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання, які ОСОБА_7 давав під час досудового слідства, визнавши їх достовірними і такими, що об`єктивно узгоджуються з іншими доказами по справі.
Показами потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_12 підтверджені зазначені у вироку час, місце та обставини, за яких мало місце зіткнення транспортних засобів, а також те, що внаслідок зіткнення транспортних засобів потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_12 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження, а потерпіла ОСОБА_8 також тяжке тілесне ушкодження.
Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_14 у судовому засіданні також підтвердили зазначені у вироку час, місце та обставини, за яких мало місце зіткнення транспортних засобів, а також те, що внаслідок зіткнення транспортних засобів потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_12 отримали тілесні ушкодження.
З перевірених у судовому засіданні показань свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_11 вбачається, що під час досудового слідства свідки вказували на зазначені у вироку час, місце та обставини, за яких мало місце зіткнення транспортних засобів, а також на те, що внаслідок зіткнення транспортних засобів потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_12 отримали тілесні ушкодження.
Із протоколу огляду місця події, схеми до нього та фототаблиці вбачається, що зіткнення транспортних засобів мало місце на смузі руху керованого свідком ОСОБА_10 транспортного засобу, протилежній смузі руху, по якій мав рухатись автомобіль марки «Ауді 100», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 ( т. 1, а. с. 4-7, 8, 9-12 ).
Із протоколу огляду та затримання транспортних засобів убачається, що на транспортних засобах виявлені пошкодження характерні для дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, пригоди, що мала місце 14 травня 2011 року, дані про яку відображені у протоколі огляду місця події (т. 1, а. с. 14,15).
При відтворенні обстановки та обставин події ОСОБА_7 добровільно, самостійно показував на обставини, за яких мала місце дорожньо-транспортна пригода, на вчинювані ним перед зіткненням та у момент зіткнення дії при керуванні транспортним засобом, на те, що під час дорожньо-транспортної пригоди керований ним транспортний засіб виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з іншим автомобілем, що підтверджено протоколом цієї слідчої дії (т. 1, а. с. 78-79, 81-82 ).
З рапорту інспектора ГО ДТП ВДАЇ та АТІ з обслуговування Виноградівського району вбачається, що під час виконання окремого доручення встановити водія транспортного засобу марки «ГАЗ 24», який міг рухатись 14 травня 2011 року приблизно о 19 й годині 30 хвилин на відрізку автодороги між м. Виноградів с. Онок Виноградівського району в напрямку с. Онок Виноградівського району, не видалось можливим (т. 1, а. с. 119).
З висновку судової авто технічної експертизи № 1266 від 03.06.2011 року вбачається, що ознак, які б вказували на несправність системи гальмування, системи керування автомобіля марки «Ауді 100», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , не виявлено (т. 1, а. с. 104 -106).
З висновку судової авто технічної експертизи № 1287 від 11.06.2011 року вбачається, що причиною дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, при заданих слідством вихідних даних, стали обставини, пов`язані з діями водія автомобіля марки «Ауді 100», ОСОБА_7 , який всупереч вимог п. п. 10.1; 11.2; 11.3; 12.1; 12.3; 13.1 та 13.3 Правил, рухався зі швидкістю, при якій втратив контроль за рухом транспортного засобу, не владнав із керуванням, не надав перевагу зустрічному автомобілю марки «Шеврове», не забезпечив необхідного бокового інтервалу між транспортними засобами від зустрічного роз`їзду, в результаті чого скоїв зіткнення з зустрічним автомобілем (т. 1, а. с. 111 -113).
Даними висновків судової авто технічної та транспортно - трасологічної експертизи № 4021/ 4022 від 17.12.2013 року підтверджено, що зіткнення транспортних засобів розташоване на лівому узбіччі проїзної частини дороги в напрямку руху до с. Онок Виноградівського району ( т. 3, а. с. 60- 62 ).
З висновку судово-медичної експертизи № 222 від 22.06- 24.06.2011 року вбачається, що потерпілій ОСОБА_12 спричинені середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, які призвели до розладу здоров`я понад 21 день, і які не являються небезпечними для життя (т. 1, а. с. 98 -99).
З висновків судово-медичних експертиз, у тому числі комісійної судово-медичної експертизи № 178 від 30.05- 01.06.2012 року вбачається, що ОСОБА_8 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження у вигляді синця шкірних покровів у ділянці плечового суглобу по передній поверхні, у ділянці лівого кульшового суглобу, множинні садна-подряпини шкірних покровів чола, спинки носа, правої та лівої щоки, лівого передпліччя у верхній третині по зовнішній поверхні, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної втрати працездатності; множинні обширні різано - рвані рани обличчя, забій поперекового відділу хребта, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я; закритого перелому тіла лобкової кістки справа без зміщення уламків, які спричинили розлад здоров`я понад 21 день, не являються небезпечними для життя, і кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступені тяжкості, та множинні після травматичні та післяопераційні рубці правої щоки, які потребують як оперативного лікування (висічення гіпертрофічних рубців), так можуть лікуватися консервативно, за допомогою лазерної шліфовки і є невиправними ушкодженнями. Судово-медичний експерт не кваліфікує ушкодження обличчя як знівечення, оскільки це поняття не є медичним. Він визначає вид ушкодження, його особливості і механізм утворення, встановлює чи є це тілесне ушкодження виправним або невиправним. Коли ушкодження є невиправним визначення ступеню тяжкості ушкодження проходить звичним порядком, тобто дані ушкодження відносяться до групи легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я, але вони не можуть бути змінені і кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, якщо судом буде визначено, що дані невиправні ушкодження являються знівеченням обличчя (т. 1, а. с. 90 -92, 174-178; т. 2, а. с. 62-68).
Всі ці обставини і докази досить повно були досліджені судом при розгляді справи.
Таким чином, обставини вчинення ОСОБА_7 дорожньо-транспортної пригоди були ретельно досліджені і проаналізовані судом першої інстанції, всім наявним у справі доказам судом була дана належна оцінка, що знайшло своє відображення у вироку суду з наведенням відповідних мотивів.
У роз`ясненнях, що містяться у п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», зазначено, що визначення наявності знівечення обличчя є компетенцією суду. Водночас треба мати на увазі, що висновки судово-медичних експертиз містять лише медичну оцінку наслідків злочинного діяння і саме в такому розумінні вони повинні оцінюватися судами при вирішенні питання про доведеність винуватості особи у злочині, обставин його вчинення та про його кримінально-правову кваліфікацію.
Із висновку судово-комісійної експертизи № 178 від 01.06.2012 року вбачається, що множинні після травматичні та післяопераційні рубці правої щоки потребують як оперативного лікування (висічення гіпертрофічних рубців), так можуть лікуватися консервативно, за допомогою лазерної шліфовки.
Дані тілесні ушкодження є невиправними ушкодженнями. Судово-медичний експерт не кваліфікує ушкодження обличчя як знівечення, оскільки це поняття не є медичним. Він визначає вид ушкодження, його особливості і механізм утворення, встановлює чи є це тілесне ушкодження виправним або невиправним. Коли ушкодження є невиправним визначення ступеню тяжкості ушкодження проходить звичним порядком, тобто дані ушкодження відносяться до групи легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я, але вони не можуть бути змінені і кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, якщо судом буде визначено, що дані невиправні ушкодження являються знівеченням обличчя.
Колегія суддів, оглянувши у судовому засіданні обличчя потерпілої ОСОБА_8 , встановила, що на лівій щоці міститься невеликий шрам одного кольору з обличчям, який вже з невеликої відстані є непомітним. При цьому обличчя симетричне і воно не має неприємного, огидливого вигляду, не властивого нормальному людському обличчю. Потерпіла ОСОБА_8 не притягує до себе увагу оточуючих та не викликає відрази при погляді на її обличчя.
Таким чином, оцінивши зовнішній вигляд потерпілої ОСОБА_8 , на момент розгляду справи апеляційним судом, виходячи із загальноприйнятих уявлень про вигляд людини, колегія суддів приходить до переконання, що хоча тілесні ушкодження спричинені потерпілій на обличчі і є непоправними, однак вони не знівечують її обличчя і тому в діяннях ОСОБА_7 відсутній склад злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а вчинені ним дії підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки він при керуванні транспортним засобом порушив правила дорожнього руху, що спричинило потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_12 тілесні ушкодження середнього ступені тяжкості. У матеріалах кримінальної справи відсутні будь-які дані про те, що потерпілим по справі заподіяно більш тяжке тілесне ушкодження, ніж середньої тяжкості.
Органом досудового слідства та судом першої інстанції дії ОСОБА_7 були кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, судом за цією нормою кримінального права він визнаний винуватим та засуджений, однак враховуючи наведене вище, колегія суддів вказану кваліфікацію судом його дій вважає невірною, і перекваліфіковує дії ОСОБА_7 із ч. 2 на ч. 1 ст. 286 КК України.
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів такими, що підлягають до задоволення вважає доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 про неправильну кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 286 КК України.
При вирішенні питання про призначення ОСОБА_7 покарання колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, дані про його особу: позитивно характеризується за місцем проживання, злочин учинив уперше, раніше притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України; обставинами, що пом`якшують його покарання визнає визнання ним вини під час досудового слідства у повному обсязі пред`явленого йому обвинувачення та активне сприяння розкриттю злочину (т. 1, а. с. 126, 136); відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Колегія суддів також вважає, що ОСОБА_7 судом першої інстанції обґрунтовано призначено додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки від злочину потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_12 були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження, ОСОБА_7 вчинив злочин внаслідок явного грубого порушення ним як водієм вимог Правил дорожнього руху України та враховуючи тяжкість вчиненого ним злочину, а тому вважає, що при перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 286 КК України на ч. 1 цієї статті засуджений має нести вказане додаткове покарання.
Одночасно, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 підлягає звільненню від призначеного покарання в зв`язку зі спливом передбаченого законом строку для притягнення його до кримінальної відповідальності.
Так, за вчинення дій порушення правил дорожнього руху, що спричинило заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження, передбачених ч. 1 ст. 286 КК України (у редакції Закону від 24 вересня 2008 року) дій, особі може бути призначено покарання не більш суворе ніж обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Згідно ст. 12 КК України вказаний злочин відноситься до злочинів невеликої тяжкості.
Відповідно до ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо із дня вчинення нею злочину й до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі.
З матеріалів кримінальної справи вбачається, що ОСОБА_7 у розшуку не перебував, що строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності не переривався.
Оскільки із часу вчинення ОСОБА_7 злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України сплило понад три роки, тому він не може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинений злочин. Ураховуючи, що ОСОБА_7 не подавав письмову заяву про звільнення його від кримінальної відповідальності за спливом строку давності, а також не подавав заяви про застосування до нього положень законів про амністію, у тому числі Закону України від 08 квітня 2014 року «Про амністію у 2014 році», тому відповідно до ст. 49; ч. 5 ст. 74 КК України, ст. ст. 11-1, 376 КПК України він підлягає звільненню саме від призначеного йому покарання.
З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про направлення кримінальної справи прокурору для проведення додаткового розслідування, колегія суддів відхиляє.
При оцінці доводів апеляційної скарги про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування, колегія суддів враховує й те, що апелянт не зазначає, які саме слідчі дії чи оперативно-розшукові заходи необхідно провести під час додаткового розслідування, які обставини підлягають з`ясуванню, чи мають вони істотне значення для правильного вирішення справи, що із часу вчинення злочину сплив строк понад 4 роки. Під час виступу в судових дебатах та останньому слові ОСОБА_7 просив перекваліфікувати його дії із ч. 2 ст. 286 КК України на ч. 1 цієї статті й звільнити його від призначеного покарання.
Доводи апеляційної скарги про недотримання вимог закону при вирішенні цивільного позову колегія суддів вважає такими, що підлягають до часткового задоволення з таких підстав.
Виходячи зі змісту ст. ст. 49, 50 КПК України у редакції Закону України 1960 року потерпілий (цивільний позивач) у кримінальній справі має право заявити цивільний позов. Цивільний позов розглядається у кримінальній справі за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України. Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно та об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити причинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала й дати у вироку належну оцінку таким обставинам.
Як убачається з мотивувальної частини вироку суд першої інстанції позовні вимоги потерпілої про стягнення моральної шкоди задовольнив у повному обсязі ; розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій було визначено без достатнього урахування конкретних обставин справи, що не відповідає ступеню завданих їй фізичних та моральних страждань, а тому на думку колегії суддів, є необґрунтованим, тобто судом першої інстанції не було дотримано вимог ст. ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, статей 49-50 КПК України та рекомендацій, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
З огляду на викладене, вирок суду першої інстанції у частині вирішення цивільного позову потерпілої про стягнення моральної шкоди підлягає до зміни, оскільки на думку колегії суддів, такий розмір моральної шкоди є необ`єктивно завищеним та необґрунтованим. При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що під час розгляду справи апеляційним судом було встановлено, що невиправні ушкодження обличчя не є його знівеченням, і виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, а також враховує стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також характер взаємовідносин між засудженим та потерпілою. При прийнятті рішення колегія суддів також врахувала показання ОСОБА_7 про те, що ним частково відшкодовано 6.0 тисяч гривень завданої потерпілій матеріальної шкоди, що вказана обставина не оспоюрювалась як потерпілою ОСОБА_8 , так і її представником адвокатом ОСОБА_9 .. Не оспорювались потерпілою ОСОБА_8 та її представником і показання ОСОБА_7 про те, що під час досудового розслідування справи у 2011 році він намагався частково відшкодувати потерпілій завдану матеріальну шкоду, спочатку в сумі 10.0 тисяч гривень, а через шість місяців після першої сплати коштів передати у рахунок відшкодування 5.0 тисяч гривень, однак представник потерпілої її мати, поставила вимогу одномоментно передати їй 5.0 тисяч доларів США, яких на момент пред`явлення вимоги він не мав. Під час розгляду справи апеляційним судом потерпіла ОСОБА_8 заявила, що розмір відшкодування її цікавить у меншій мірі, ніж те, щоб ОСОБА_7 за вчинені ним дії відбував покарання у місцях позбавлення волі. Визначивши розмір моральної шкоди у сумі 180 тисяч гривень суд у мотивувальній частині вироку також не вказав, які саме обставини, з урахуванням вимог ст. 23 ЦК України, ним враховані при встановленні цієї суми (т. 4, а. с. 149).
Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції допустив неповноту судового слідства при вирішенні позову потерпілої ОСОБА_8 до засудженого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди, оскільки суд у порушення вимог ст. 1187 ЦК України не з`ясував які саме витрати понесла потерпіла на лікування і які транспортні витрати (вартість білетів на залізничному транспорті), так як сама потерпіла в судовому засіданні підтвердила, що частина з вимог, це витрати на її лікування, а частина витрат на імовірне лікування. З позовної заяви потерпілої ОСОБА_8 вбачається, що вона просить стягнути із ОСОБА_7 на її користь 28 тисяч гривень розмір імовірних збитків у зв`язку з лікуванням (т. 4, а. с. 33-37). У підтвердження розміру цієї суми до справи приєднані документи, в яких містяться відомості про вартість послуг пластичного хірурга (т. 3, а. с. 25-30). Із приєднаних до справи копій чеків убачається, що вартість ліків оплачувалась ОСОБА_7 (т. 1, а. с. 254, 255), а у консультативному заключенні (т. 1, а. с. 228) вказана сума 8580 гривень, однак до справи не приєднаний чек про сплату цієї суми коштів. Тому визначена судом сума, що підлягає стягненню не відповідає долученим до справи чекам. Інших доказів у підтвердження розміру задоволеного цивільного позову про стягнення матеріальної шкоди у матеріалах кримінальної справи не має. Ця неповнота судового слідства не може бути усунута при розгляді справи в апеляційному суді, оскільки судове слідство в цій частині не проводилось, клопотання про його проведення учасниками процесу не заявлялось. При прийнятті рішення у цій частині колегія суддів враховує принципи диспозитивності та змагальності, а також те, що можливості надання цих доказів по справі не вичерпані. Тому позовні вимоги потерпілої ОСОБА_8 про стягнення матеріальної шкоди необхідно ретельно дослідити суду першої інстанції при новому розгляді справи в порядку цивільного судочинства, апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 про незаконність вироку в частині вирішення цивільного позову про стягнення матеріальної шкоди підлягає до часткового задоволення.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не з`ясувавши всі обставини при вирішенні позову потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди, допустив неповноту судового слідства, внаслідок чого відповідно до вимог ст. 367 КПК України вирок суду щодо ОСОБА_7 у частині стягнення розміру матеріальної шкоди підлягає скасуванню з поверненням справи до цього ж суду на новий розгляд у порядку цивільного судочинства, в іншому складі суду.
Керуючись пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України та ст. ст. 365, 366, 379 КПК України (1960 року), апеляційний суд
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу, які подав засуджений ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 08 липня 2015 року в частині кваліфікації дій засудженого ОСОБА_7 змінити.
Перекваліфікувати дії засудженого ОСОБА_7 із ч. 2 на ч. 1 ст. 286 КК України і призначити йому за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді обмеження волі на строк два роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.
На підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України звільнити засудженого ОСОБА_7 від призначеного основного та додаткового покарань.
Вирок у частині вирішення цивільного позову ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди змінити. Зменшити розмір відшкодування засудженим ОСОБА_7 моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_8 до 60 (шістдесят) тисяч гривень.
Цей же вирок у частині вирішення цивільного позову ОСОБА_8 про стягнення матеріальної шкоди скасувати, а справу в цій частині направити на новий судовий розгляд до того ж суду в порядку цивільного судочинства.
У решті вирок залишити без зміни.
На судові рішення може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців із моменту набрання ними законної сили.
Судді: