справа №174/919/15-к
п/с №1-кп/174/58/2015
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
28 жовтня 2015 року м.Вільногірськ
Вільногірський міський суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, який народився в м. Вільногірську Дніпропетровської області, освіта базова вища, не працює, не одруженого, має на утриманні 2-х малолітніх дітей, військовозобов`язаного, який зареєстрований та мешкає: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 24.06.2015 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.15- ч.1 ст.185 КК України до 100 годин громадських робіт,-
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.389 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
16 жовтня 2015 року до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт від 16 жовтня 2015 року у кримінальному провадженні з угодою про визнання винуватості за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України.
Органом досудового слідства ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 24 червня 2015 року його було засуджено Вільногірським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.15-ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді 100 годин громадських робіт. 28 червня 2015 року ОСОБА_5 було поставлено на облік в П`ятихатський міжрайонний відділ кримінально-виконавчої інспекції УДПтС України у Дніпропетровській області, розташований по вул. Степова, 8, в м. Вільногірську Дніпропетровської області.
31 липня 2015 року ОСОБА_5 знаходився у П`ятихатському міжрайонному відділі кримінально-виконавчої інспекції УДПтС України у Дніпропетровській області, розташованого за вищевказаною адресою, де йому під підпис роз`яснено порядок й умови відбуття покарання, призначеного за вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області, складено графік виходу відпрацювання громадських робіт, а саме: з 08.00 год. до 12.00 год. кожного робочого дня, загальною кількістю 80 год. за серпень, та видано направлення до КП «Жилсервіс» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, відповідно до якого, ОСОБА_5 зобов`язаний не пізніше 03 серпня 2015 року приступити до відбуття вищевказаних громадських робіт та з`явитись на відмітку до вказаного відділу кримінально-виконавчої інспекції. Будучи належним чином повідомленим про зобов`язання з`являтись до кримінально-виконавчої інспекції та відпрацювати визначене вироком суду покарання у вигляді громадських робіт, ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою ухилення від відбуття покарання, 03 серпня 2015 року без поважних причин, не з`явився на реєстрацію до П`ятихатського міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції УДПтС України у Дніпропетровській області, а 04 та 05 серпня 2015 року без поважних причин не з`являвся до КП «Жилсервіс» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області для відпрацювання громадських робіт, тобто таким чином не відпрацював 8 год. з 100 год. встановлених вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області, чим не виконав покладені на нього обов`язки, й порушив порядок та умови відбування покарання у вигляді громадських робіт.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.2 ст. 389 КК України, як ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання.
Сторонами надана до суду угода про визнання винуватості, укладена 16 жовтня 2015 року між прокурором прокуратури м.Вільногірська ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та підозрюваним ОСОБА_5 , про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.472 КПК України, згідно якої ОСОБА_5 висунута підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України. Підозрюваний ОСОБА_5 під час досудового розслідування повністю визнав свою вину у зазначеному діянні, прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.389 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин та призначення узгодженого покарання у вигляді 1 року обмеження волі, з застосуванням ст.ст.75,76 КК України, із звільненням від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, з виконанням обов`язків згідно п.п.2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання згідно вимог ст.ст.394, 424, 473, 474, 476 КПК України та ст.389-1 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину визнав повністю та показав, що 24.06.2015 р. він був засуджений до покарання у виді 100 год. громадських робіт. 30.07.2015 р. до нього додому прийшла інспектор КВІ та вручила виклик до інспекції. Наступного дня він з`явився до інспекції, де під підпис був ознайомлений з умовами та порядком відбування покарання та повідомлений, що не пізніше 03.08.2015 р. він повинен з`явитися до КП «Жилсервіс» для відбування покарання. 02.08.2015 р. відчув симптоми харчового отруєння, однак в лікарню не звертався, оскільки не мав коштів, дружина з дітьми були на дачі, а родичів, які б могли допомогти йому матеріально, в м. Вільногірську не має. 03.08.2015 р. прийшов на роботу, де жінка- майстер сказала йому чекати на вулиці приходу головного інженера, а сама з працівниками кудись пішла. Почував себе погано, тому не дочекавшись головного інженера, пішов додому, нікому про це не сказав, бо нікого не було. З цих же причин в той же день не з`явився на реєстрацію. 04.08.2015 р. та 05.08.2015 р. на роботу не ходив, бо погано себе почував, знаходився в цей час у своєї бабусі. Про хворобу також розповідав по телефону дружині. 04.08.2015 р. до нього додому знову прийшла інспектор та вручила йому виклик до інспекції на 06.08.2015 р. У вказану дату з`явився до КВІ, написав пояснення та в той же день з 10.00 год. приступив до роботи. В послідуючому відбув призначене покарання без порушень, в тому числі і відпрацював за ті дні, які хворів. Не з`являвся на роботу 04 та 05 серпня не тому, що не хотів працювати, розумів, що зобов`язаний відбути призначене судом покарання, а тому, що не міг працювати за станом здоров`я. Вину визнає, оскільки не може надати документи, підтверджуючі його хворобу. Угода укладена за його ініціативою, просить її затвердити та призначити узгоджену міру покарання, від свого права на судовий розгляд відмовляється, оскільки такий розгляд займе значний час і змусить його нервувати, а йому треба заробляти гроші для утримання сім`ї, не хоче потрапити у тюрму, а так впевнений в тому, що йому буде призначено покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання він може реально.
Вислухавши прокурора, який просить затвердити угоду, захисника, який залишив вирішення даного питання на розсуд суду, при тому звернув увагу на те, що згідно з показами, наданими обвинуваченим в судовому засіданні, він не з`являвся на роботу по об`єктивним причинам, в зв`язку з хворобою і ці обставини нічим не спростовані, в послідуючому відбув призначений судом строк громадських робіт без порушень, в тому числі і за ті дні, які пропустив, що свідчить про відсутність у нього мети ухилення від відбування покарання та складу інкримінованого йому злочину, суд прийшов до висновку, що угода не підлягає затвердженню по наступним підставам.
Так, згідно ч.ч.2, 4 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Згідно з ч.6 ст.474 КПК України, суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Для з`ясування добровільності укладення угоди у разі необхідності суд має право витребувати документи, у тому числі, скарги підозрюваного чи обвинуваченого, подані ним під час кримінального провадження, та рішення за наслідками їх розгляду, а також викликати в судове засідання осіб та опитувати їх.
Відповідно до ч.7 ст.474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
Відповідно до вимог ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468- 475 цього Кодексу.
Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, угода не є для суду обов`язковою і при її затвердженні суд зобов`язаний переконатися, що укладення угоди є добровільним, перевірити її на відповідність вимогам КПК України та закону і відмовляє в затвердженні угоди при наявності підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України .
Зокрема, перевіряючи угоду на відповідність вимогам добровільності, суд має пересвідчитися, наскільки обвинувачений зробив усвідомлений вибір, укладаючи угоду, переконатися в тому, що укладення угоди, зокрема, не є наслідком дії будь-яких інших обставин, крім тих, що вказані в угоді, наприклад, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, з метою запобігання невизначеності судового розгляду та покарання в результаті такого розгляду, тощо.
Разом з тим, як вбачається з показів обвинуваченого, він ініціював угоду, погоджується на її затвердження та відмовляється від свого права на судовий розгляд з метою швидкого розгляду справи, оскільки судовий розгляд, на його думку, займе тривалий час та потребуватиме від нього значного емоційного навантаження, погоджується на призначення узгодженого покарання, оскільки воно гарантовано не пов`язано з позбавленням волі.
При таких обставинах, суд прийшов до висновку, що існують обґрунтовані підстави вважати, що угода не була дійсно добровільною, оскільки укладення угоди обвинуваченим було зумовлено виключно його бажанням розглянути справу швидко і запобігти невизначеності судового розгляду та покарання в результаті такого розгляду.
До того ж, свою вину він фактично не визнав, оскільки показав, що не мав наміру ухилятися від відбування призначеного йому покарання, на роботу не з`являвся з поважних причин, в зв`язку з хворобою, що викликає сумніви стосовно його вини, ці обставини не можуть бути перевірені судом в даному судому засіданні, оскільки відповідно до вимог ст.337 КПК України, межі судового розгляду у даному випадку визначаються укладеною між сторонами угодою.
Крім того, відповідно до ч.ч.2, 4 ст.17 КПК України, за загальними принципами кримінального судочинства будь-які сумніви стосовно вини особи, навіть за наявності клопотання про її визнання, повинні тлумачитися на користь особи, а отже на користь відмови у затвердженні клопотання про визнання вини, тому клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про визнання винуватості без перевірки зазначених ним в судовому засіданні обставин, не може бути прийнято судом.
До того ж, про аналогічні обставини зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справа «Девеер проти Бельгії»), де визнано, що повна відмова від права на судовий розгляд справи неможлива, тому держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду.
Крім того, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 поставлений на облік в інспекції 28.06.2015 р., тобто до набрання вироком законної сили, оскільки вирок постановлено 24.06.2015 р., а законної сили він набрав 25.07.2015 р., тому вказані фактичні дані підлягають уточненню.
При таких обставинах, суд прийшов до висновку, що існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди між сторонами не було добровільним, її умови суперечать вимогам цього Кодексу та закону, порушують права, свободи та інтереси обвинуваченого ОСОБА_5 , тому у затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної на стадії досудового розслідування між прокурором та підозрюваним ОСОБА_5 , слід відмовити.
Разом з тим, доводи захисника щодо відсутності в діях обвинуваченого інкримінованого йому складу злочину, суд до уваги не приймає, оскільки вирішити вказане питання можливо лише після ретельної перевірки органом досудового слідства обставин справи та показів обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 17, 291, 314, 468, 472, 474 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
В затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної на стадії досудового розслідування між прокурором прокуратури м.Вільногірська ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 від 16.10.2015 р. відмовити.
Матеріали кримінального провадження повернути прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст.468-475 КПК України.
Роз`яснити сторонам, що згідно з ч.8 ст.474 КПК України повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головучий- суддя: підпис ОСОБА_1