Ухвала іменем україни 23 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-судді ОСОБА_7,

суддів ОСОБА_8, ОСОБА_9,

при секретарі ОСОБА_10,

за участю:

прокурора ОСОБА_11,

захисника ОСОБА_1,

виправданої ОСОБА_2,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000143 щодо ОСОБА_2 за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 6 лютого 2015 року,

встановила:

Вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 14 листопада 2014 року

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, раніше не судиму,

виправдано у зв'язку із відсутністю в її діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч.1, 2 ст. 190 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 6 лютого 2015 року вирок щодо ОСОБА_2 залишено без зміни.

Органами досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачувалась у тому, що вона 10.07.2012 подала до управління праці та соціального захисту населення Бершадської районної державної адміністрації заяву про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг, для отримання допомоги на догляд за своїм сином ОСОБА_4, який є інвалідом II групи внаслідок психічного розладу та потребує постійного стороннього нагляду. Відповідно до рішення управління праці та соціального захисту населення від 10.07.2012 ОСОБА_3 призначено щомісячну грошову допомогу як особі, що проживає разом зі своїм сином ОСОБА_4, який є інвалідом II групи. Вказану допомогу ОСОБА_3 нараховано за період з 01.08.2012 по 31.12.2012 у сумі 5 574 гривень.

Разом з тим, ОСОБА_4 у період з 20.07.2012 по 25.01.2013 перебував на стаціонарному лікуванні у КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня їм. академіка О.І. Ющенка» внаслідок позапланової госпіталізації його за направленням лікаря - психіатра Берщадської ЦРЛ до вказаного закладу у зв'язку із раптовим погіршенням стану його психічного здоров'я (на лікування ОСОБА_4 поступив у супроводі матері ОСОБА_3.).

Відповідно до п. 8 Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним, виплата допомоги на догляд припиняється у разі коли інвалід внаслідок психічного розладу перебуває на повному державному утриманні або стаціонарному лікуванні впродовж повного календарного місяця. У разі виникнення обставин, внаслідок яких припиняється виплата допомоги на догляд, особи, яким надається допомога, зобов'язані повідомити про це органи, що провадять виплату.

Проте, ОСОБА_6, будучи повідомленою про обов'язок інформувати управління праці та соціального захисту населення про обставини, які впливають на призначення та виплату допомоги, не повідомила управління про те, що її син - ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. академіка О.І. Ющенка» у період з 20.07.2012 по 25.01.2013, тим самим приховала вказаний факт, що вплинув би на подальше отримання нею допомоги на догляд за інвалідом II групи внаслідок психічного захворювання.

В результаті цього ОСОБА_3 безпідставно виплачено кошти за період 01.08.2012 по 31.12.2012 у сумі 5574 гривні.

В подальшому, ОСОБА_3 знову 31.07.2013 подала до управління праці та соціального захисту населення Бершадської районної державної адміністрації заяву про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг, для отримання допомоги на догляд за своїм сином ОСОБА_4, який є інвалідом II групи.

Рішенням управління праці та соціального захисту населення від 09.08.2013 призначено щомісячну грошову допомогу особі, яка проживає разом з інвалідом II групи внаслідок психічного розладу, на догляд за ним. Вказану допомогу ОСОБА_3 нараховано за період з 01.08.2013 по 31.12.2013 у сумі 5806 гривень.

Разом з тим, ОСОБА_4 у період з 31.07.2013 по 24.02.2014 перебував на стаціонарному лікуванні у КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. академіка О.І. Ющенка» внаслідок госпіталізації його за направленням лікаря - психіатра Бершадської ЦРЛ до вказаного закладу 31.07.2013 (на лікування ОСОБА_4 поступив у супроводі матері ОСОБА_3.)

Проте, ОСОБА_3, будучи повідомленою про обов'язок інформувати управління праці та соціального захисту населення про обставини, які впливають на призначення та виплату допомоги, не повідомила управління про те, що її син - ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. академіка О.І. Ющенка» у період з 31.07.2013 по 24.02.2014, тим самим приховала вказаний факт, що вплинув би на подальше отримання нею допомоги на догляд за інвалідом II групи внаслідок психічного захворювання.

В результаті цього ОСОБА_3 безпідставно нараховані та виплачені кошти за період 01.08.2013 по 31.12.2013 у сумі 5806 гривень.

Розмір загальної матеріальної шкоди державному бюджету, заподіяної кримінальними правопорушеннями, становив 11 380 гривень.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати рішення апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зокрема, прокурор вважає, що суд апеляційної інстанції, у порушення вимог кримінального процесуального закону, незаконно взяв до уваги одні докази та, належним чином не мотивувавши своє рішення, надав їм перевагу над іншими.

У запереченнях на касаційну скаргу прокурора виправдана ОСОБА_3 просить касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду щодо неї без зміни, посилаючись на те, що працівники управління соціального захисту належним чином не роз'яснили їй, що у період перебування сина на лікуванні припиняється право на отримання допомоги до догляду за ним. Пояснила, що всі отримані кошти витрачала на лікування та харчування сина, навіть коли він був у лікарні привозила продукти та ліки, відвідувала його, крім того має на утриманні чоловіка інваліда. Посилається на ст. 5 Закону України «Про психіатричну допомогу», де зазначено, що держава гарантує: грошову допомогу в порядку, встановленому Кабінетом Мiнiстрiв України, особi, яка проживає разом з iнвалiдом, який за висновком лікарської комiсiї медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, - на догляд за ним.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який не підтримав касаційну скаргу, думку виправданої та її захисника, які просили залишити касаційнійну скаргу прокурора без задоволення, перевіривши матеріали провадження та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно з п. 1 ч. з ст. 374 КПК України у мотивувальній частині виправдувального вироку зазначаються, зокрема, підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Як вбачається із матеріалів провадження, органами досудового розслідування ОСОБА_3 було обвинувачено у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190 КК України, тобто у незаконному заволодінні чужим майном шляхом обману чи зловживанні довірою (шахрайство) та у шахрайстві вчиненому повторно.

Дослідивши та проаналізувавши в сукупності надані сторонами та зібрані у цьому провадженні докази, суд першої інстанції дійшов висновку про виправдання ОСОБА_2 у зв'язку із недоведеністю, встановивши, що в її діянні є склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190 КК України.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що у діях ОСОБА_2 відсутній склад кримінальних правопорушень, оскільки обвинувачення не довело її умислу на протиправне отримання допомоги. Зокрема дізнавшись про те, що не має права на вказані виплати 03.02.2014, ОСОБА_3 одразу звернулась до управління праці та соціального захисту населення із заявою про припинення даних виплат.

Крім того, суд встановив, що працівник управління праці та соціального захисту населення Берщадської РДА не пояснила підсудній про підстави, які передбачають припинення виплат грошової допомоги малозабезпеченій особі, яка проживає з інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним. Даний висновок зроблений судом на підставі того, що ОСОБА_3 за вказівкою спеціаліста Бершадської РДА лише підписувала заяву, але не ознайомлювалась зі змістом, оскільки рукописний текст у вищеописаних заявах «заява та декларація з моїх слів записана вірно» виконаний не нею особисто, а іншою особою. Що підтвердилось висновком почеркознавчої експертизи (а.с. 80-86).

Апеляційний суд, перевірив матеріали кримінального провадження за доводами апеляції прокурора, та дійшов висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість виправдувального вироку щодо ОСОБА_2 ,тобто визнав, що цей вирок судом першої інстанції ухвалено відповідно до вимог ст. 370 КПК України, навівши в своїй ухвалі докладні мотиви на спростування доводів апеляції прокурора.

Крім того, зі змісту ухвали апеляційного суду вбачається, що справа районним судом розглядалась у рамках висунутого ОСОБА_3 обвинувачення, в якому всупереч вимогам ст. 291 КПК України чітке обвинувачення не сформульоване, дії обвинуваченої не конкретизовано, а лише викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 190 КК України.

З огляду на викладене доводи прокурора про неправильну оцінку доказів обвинувачення, зроблену судом, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи.

Доводи ж прокурора про те, що під час розгляду справи були відсутні потерпілі, належним чином перевірялись апеляційним судом, який встановив, що відсутність представника УПСЗН Бершадської РДА при розгляді даного кримінального провадження не вплинула на повноту та правильність його розгляду, даний факт ніяким чином не перешкоджає захисту прав та інтересів УПСЗН Бершадської РДА. Зокрема, суд встановив, що в інтересах держави в особі УПСЗН Бершадської РДА Вінницької області відкрито провадження у цивільній справі за позовом прокурора з вимогами до ОСОБА_2 про повернення надмірно виплачених коштів.

Крім того, згідно обвинувального акту щодо ОСОБА_2, складеного прокурором потерпілого у справі не залучено, в суді клопотань про його залучення учасниками провадження не заявлялось, в ході розгляду кримінального провадження забезпечено принципи диспозитивності і змагальності сторін, свободи в поданні ними до суду своїх доказів, заявлення клопотань, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України.

Суд апеляційної інстанції належним чином перевірив доводи апеляції прокурора, які є аналогічними доводам його касаційної скарги, й обґрунтовано визнав їх безпідставними, належним чином умотивувавши свої висновки.

За результатами апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції дійшов висновку про законність і обґрунтованість вироку суду, виклавши своє рішення в ухвалі, яка відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Враховуючи, що закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 433-436, 438 КПК України , колегія суддів,

ухвалила:

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 6 лютого 2015 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_7 ОСОБА_9