У х в а л а

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

Головуючого

Паневіна
В.О.

суддів

Кліменко М.Р. і Школярова
В.Ф.,

за участю прокурора

Морозової
С.Ю.,

потерпілого ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

розглянувши в судовому засіданні в місті Києві 27 лютого
2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_1 на
судові рішення щодо ОСОБА_2, -

встановила:

вироком Самарського районного суду
міста Дніпропетровська від 15 травня 2006 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
міста Бихова Могильовської області (Республіка Беларусь), мешканця міста Дніпропетровська, раніше не
судимого, -

засуджено за ст. 125 ч. 2 КК України до 150 годин
громадських робіт.

На підставі ст. 49 КК України
ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання в зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної
відповідальності.

Судом постановлено стягнути з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 на відшкодування спричиненої злочином матеріальної шкоди 176
гривень 86 копійок та 2000 гривень моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 липня 2006 року вирок щодо ОСОБА_2 скасовано -
кримінальну справу щодо нього закрито на
підставі вимог ст. 213 п. 2 КПК України
за недоведеністю його участі у вчиненні злочину.

За вироком суду ОСОБА_2 було судом
визнано винним і засуджено за те, що він 27 травня 2003 року близько 10-ої
години неподалік території садового товариства „Зелений схил” на житловому
масиві Ігрень в місті Дніпропетровську на ґрунті особистих неприязних стосунків
спричинив ОСОБА_1 кілька ударів палицею, а також руками і ногами у різні
частини тіла. Внаслідок застосування такого насильства потерпілому було
заподіяно легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я.

Апеляційний суд, розглядаючи
справу, дійшов висновку про те, що
винність ОСОБА_2 не доведена, вирок обґрунтовано суперечливими доказами,
а оскільки можливість збирання інших доказів вичерпана - закрив кримінальну
справу за недоведеністю участі ОСОБА_2 у вчиненні злочину.

У касаційній скарзі потерпілого
ОСОБА_1 порушується питання про скасування ухвали апеляційного суду з
направленням її на новий апеляційний розгляд в суд іншої області. Скаржник не
погоджується з правильністю закриття апеляційним судом справи саме на підставі
вимог ст. 213 КПК України, оскільки це не передбачено ст. 376 КПК України. Він
зазначає, що винність ОСОБА_2 у вчиненні злочину підтверджена сукупністю
зібраних по справі доказів, а чому апеляційний суд піддав їх сумніву, він не
зазначив.

Заслухавши доповідь судді
Верховного Суду України, пояснення потерпілого ОСОБА_1, який підтримав свою
касаційну скаргу, ОСОБА_2, який заперечував проти задоволення скарги, висновок
прокурора Морозової С.Ю. про необхідність скасування ухвали апеляційного суду
та направлення справи на новий апеляційний розгляд, перевіривши матеріали
кримінальної справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів
вважає, що вона підлягає задоволенню частково.

Відповідно до
чинного законодавства вирок місцевого суду може бути скасований
апеляційним судом із закриттям справи лише на підставі вимог ст. 376 КПК
України за наявності передбачених у цій
статті обставин. Однак, апеляційний суд, скасовуючи вирок щодо ОСОБА_2, зробив це на підставі ст.
213 п. 2 КПК України, в той час як цим законом регулюються питання закриття
кримінальних справ на стадії досудового слідства.

Крім того, ухвала апеляційного суду
містить такі формулювання, які складені у формі запитань, що на думку колегії
суддів є недопустимим для змісту таких процесуальних документів. Апеляційний
суд під час розгляду справи, не погодившись з висновками суду першої інстанції
щодо доведеності винності ОСОБА_2 у вчиненні
злочину, зазначив, що наведені у вироку докази на підтвердження обвинувачення є
сумнівними і що всі сумніви мають тлумачитися на користь ОСОБА_2, але при цьому
судового слідства не провів і не дослідив цих доказів й не навів переконливих
мотивів, за якими вони відкинуті.

Тому колегія суддів вважає, що
апеляційний розгляд справи проведено з такими порушеннями чинного
законодавства, які істотно вплинули на правильність прийняття рішення у справі,
що є підставою для скасування ухвали апеляційного суду та направлення справи на
новий апеляційний розгляд.

Що стосується доводів скарги
потерпілого про доведеність винності
ОСОБА_2 у вчиненні злочину, то вони мають бути перевірені під час нового
розгляду справи в апеляційному порядку, а доводи про необхідність передачі
справи на апеляційний розгляд до апеляційного суду іншої області не можуть бути
задоволені, оскільки підстав для зміни підсудності даної справи не вбачається.

Керуючись ст. ст. 394 - 396 КПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу потерпілого
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 липня 2006 року, винесену щодо ОСОБА_2, скасувати, а справу направити
до того ж апеляційного суду на новий апеляційний розгляд в іншому складі суддів.

Судді:

Паневін В.О.
Кліменко М.Р. Школяров
В.Ф.

З оригіналом згідно:

Суддя Верховного Суду України
Паневін В.О.