"31" березня 2015 р. Справа № 363/716/15-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року м. Вишгород
Вишгородський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001709 щодо ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семенівка Київської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Богуславець Золотонішського району Черкаської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимому, за вчинення злочинів, передбачених частиною 2 статті 146 та частиною 1 статті 365 КК України
ВСТАНОВИВ:
у лютому 2015 року в провадження Вишгородського районного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001709 щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за вчинення злочинів, передбачених частиною 2 статті 146 та частиною 1 статті 365 КК України.
Ухвалою суду від 23 лютого 2015 року було призначено підготовче судове засідання з розгляду названого обвинувального акту на 31 березня того ж року.

У підготовчому судовому засіданні прокурор, якого підтримав потерпілий та його представник, висловився про можливість призначення судового розгляду на підставі названого обвинувального акту.

Обвинувачені та їх захисники заявили про потребу повернення обвинувального акту прокуророві для усунення недоліків, а саме у зв`язку із його невідповідністю вимогам, викладеним у пунктах 1,5 статті 291 КПК України. Зазначивши, що на стадії досудового розслідування заявлені ними клопотання, спрямовані на всебічне і об`єктивне розслідування злочинів, зокрема, про проведення певних слідчих дій, залишились без задоволення, а їх розгляд слідчим носив формальний характер.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 3 статті 314 КПК України, суд, зокрема, має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу;

Позиція сторони захисту та обвинувачених щодо повернення обвинувального акту прокуророві для усунення недоліків ґрунтується на відомостях, закріплених у протоколах слідчих дій, проведених на стадії досудового розслідування (допит свідків, потерпілого, обвинувачених) та на їх аналізі у взаємозв`язку із фактичними обставинами кримінально-караних діянь, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

В той же час, відповідно до статті 358 КПК України протоколи слідчих (розшукових) дій та інші долучені до матеріалів кримінального провадження документи, якщо в них викладені чи посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження, повинні бути оголошені в судовому засіданні за ініціативою суду або за клопотанням учасників судового провадження та пред`явлені для ознайомлення учасникам судового провадження, а в разі необхідності - також іншим учасникам кримінального провадження.

Тобто, дослідження документів здійснюється під час судового розгляду кримінальної справи, а не під час підготовчого судового засідання.

За таких обставин, посилання сторони захисту та обвинувачених про потребу повернення обвинувального прокуророві для усунення недоліків з урахуванням змісту протоколів слідчих дій, судом до уваги не береться.

Також, суд вважає, що не ґрунтується на вимогах закону позиція захисників щодо повернення обвинувального акта прокуророві у зв`язку із неналежним розглядом на стадії досудового розслідування слідчим клопотань захисників в інтересах обвинувачених.

Так як, на переконання суду, зазначені правовідносини врегульовані нормами КПК України, якими передбачено оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування (Глава 26 КПК України).

В той же час, відповідно до вимог частини 2 та 4 статті 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження. До обвинувального акта додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування; розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного.

Як вбачається із тексту обвинувального акту у кримінальному провадженні №0001709, він не містить належним чином сформульованого обвинувачення щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , натомість у ньому йдеться лише про підозру зазначених осіб у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 146 та частиною 1 статті 365 КК України.
Згідно статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини» п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «Ь» п. З ст. б Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
За таких обставин, у випадку постановлення судом будь-якого типу вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0001709 у тому вигляді, в якому він поданий до суду, а саме без висунутого обвинувачення, зазначені дії призведуть до порушення гарантованих законом процесуальних прав обвинувачених, зокрема, права на захист, а ухвалене судове рішення буде незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог КПК України.
Окремо судом звертається увага на обставини, викладені у обвинувальному акті у кримінальному провадженні №0001709, щодо діянь ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які на думку сторони обвинувачення були неправомірними та безпосередньо стосуються обставин вчинення злочинів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Жодних відомостей про наявність будь-якого процесуального статусу, передбаченого КПК України, в даному кримінальному провадженні у ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувальний акт не містить.
З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку про потребу повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні за №0001709 щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за частиною 2 статті 146 та частиною 1 статті 365 КК України прокурору, який направив його до суду, для усунення зазначених судом недоліків.

На підставі викладеного, керуючись статтею 19 Конституції України статтями 291, 314 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
повернути прокурору другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України раднику юстиції ОСОБА_3 обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001709 щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за частиною 2 статті 146 та частиною 1 статті 365 КК України, для усунення вказаних у даній ухвалі недоліків.

Ухвала суду може бути оскаржена в порядку і в строки, визначені частиною 2 статті 395 КПК України.

Суддя