Справа 308/6897/15-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.07.2015 року м.Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді матеріали справи за скаргою Адвоката ОСОБА_3 ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження,-
ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на постанову про закриття кримінального провадження.
02.07.2015р. ОСОБА_3 та її адвокат ОСОБА_4 належним чином повідомлялися про день та час розгляду скарги, не з`явилися в судове засідання, адвокат ОСОБА_4 подав заяву згідно якої просив розглянути скаргу у його відсутності, скаргу підтримує в повному обсязі, одночасно зазначає, що з матеріалами кримінального провадження їх ніхто не ознайомлював в зв`язку з чим були позбавлені можливості заявляти клопотання про призначення та проведення слідчих дій.
В судове засідання представник Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області належним чином повідомлявся про день та час розгляду скарги, в судове засідання не з`явився. Його неявка не є перешкодою для розгляду скарги, відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України.
Як вбачається з матеріалів скарги 20 січня 2015 року слідчий СВ Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області ст. лейтенант міліції ОСОБА_5 виніс постанову про закриття кримінального провадження № 0001187 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.06.2014 року за ст. 122 ч. 1 КК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення на підставі ст 284 ч. 1 п. 2 КПК України. 24.02.2015 року адвокат - ОСОБА_4 звернувся до слідчого СВ Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області ст. лейтенанту міліції ОСОБА_5 з проханням повідомити на якій стадії досудового розслідування знаходиться кримінальне провадження № 0001187. Відповіді не отримав. В зв`язку з цим, 18.03.2015 року звернувся до прокурора м. Ужгорода п. ОСОБА_6 , з проханням прийняти міри до слідчого СВ Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області ст. лейтенанту міліції ОСОБА_5 по дотриманню ним норм КПК Україні. 01.04.2015 року слідчий ОСОБА_5 надіслав адвокату відповідь, що 20.01.2015 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 0001187, а копію постанови за вих. № 35/1459 від 20.01.2015 року направлено гр. ОСОБА_3 по місцю проживання, але доказів направлення не надав. Потерпіла ОСОБА_3 постанови не отримувала, тому 07.04.2015 року адвокат, звернувся до слідчого ОСОБА_5 з проханням направити на його адресу копію постанови за вих. № 35/1459 від 20.01.2015 року. Відповіді не отримав, тому 18.05.2015 року звернувся до прокурора м. Ужгорода п. ОСОБА_6 , та повторно попросив прийняти міри до слідчого СВ Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області ст. лейтенанта міліції ОСОБА_5 по дотриманню ним норм КПК України. 02.06.2015 року по пошті отримано від прокурора м. Ужгорода копію вищевказаної постанови.
Виходячи з наведеного, приходжу до переконання, що скаржник не пропустив строки оскарження постанови передбачені ст. 304 ч. 1 КПК України.
Так, адвокат ОСОБА_4 просить скасувати постанову від 20.01.2015 року слідчого СВ Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області ст. лейтенант міліції ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0001187 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.06.2014 року за ст. 122 ч. 1 КК України у зв`язку з відсутністю в діянні кримінального правопорушення на підставі 284 ч. 1 п. 2 КПК України, оскільки вищевказана постанова слідчого є незаконною, передчасною та упередженою.
Скарга мотивована тим, що згідно мотивувальної частини постанови слідчий зазначає, що вжитими заходами встановити причетність громадян ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень середньої тяжкості не надалось можливим, а можливість їх отримання вичерпано. Разом з тим, при одних і тих же обставинах, а саме 01.06.2014 року в приміщенні ресторану «Кармен» за адресою м. Ужгород, вул. І. Франка, 3-А, сталася бійка між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 з одного боку та ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 з другого боку, яка виникла на грунті особистих неприязних стосуніків із-за розподілу майна, яке знаходиться у їх спільній власності 50 % на 50 %.
В результаті даного інциденту сторони отримали тілесні ушкодження різного ступеня: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - легкі, а ОСОБА_9 та ОСОБА_3 - середньої тяжкості. Щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_10 було відкрито кримінальне провадження за ст.ст. 296 ч. 2 та 122 ч. 1 КК України і справу направлено в суд, а встановити хто наніс тілесні ушкодження ОСОБА_3 не вдалося.
Скаржник вважає, що слідчий, всі слідчі дії проводив упереджено, по одній кримінальній справі проводив всі необхідні слідчі дії, а по другій нічого не робив, оскільки потерпіла ОСОБА_3 чітко зазначає, що тілесні ушкодження їй нанесли ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , це ж підтверджує і ОСОБА_10 , а ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заперечують. Але при таких же обставинах, аналогічно, і ОСОБА_11 і ОСОБА_10 заперечують, а ОСОБА_7 та Німенки стверджують, що їх побили Афанасьєві і слідчий кримінальну справу направляє в суд на розгляд, а по іншій справі закриває провадження.
Вважає, що досудове слідство проведено упереджено, необ`єктивно, по справі не з`ясовані всі обставини, коли були нанесені тілесні ушкодження, механізм їх утворення, що призвело до невірного висновку експерта. Крім того, по справі не виконані всі необхідні слідчі дії, а саме, не проведено комісійну судово-медичну експертизу, оскільки характер ушкоджень - частковий розрив лівого ключично-акроміального зрощення якраз відповідає способу та механізму його спричинення, які описала ОСОБА_3 у своїх показах, смикання за руки, заламування, викручування лівої руки за спину.
Крім того, скаржник зазначає, що в кримінальному процесуальному законі не є тотожними поняття - відсутність складу злочину та неможливість встановити винну особу.
Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження додані до скарги, приходжу до наступного висновку.
За змістом ст. 26 КПК, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК, при цьому сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК.
Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора визначено главою 26 Кримінального процесуального кодексу України, параграф №1, ст.ст. 303 - 308.
Так, ч. 1 ст. 303 КПК України, передбачено перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які підлягають оскарженню під час досудового провадження, та ким такі рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені. Встановлений даною нормою перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора які можуть бути оскаржені на стадії досудового провадження є вичерпним.
Згідно ч. 1 ст.304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 КПК, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування визначений ст. 306 КПК України. Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст. 318-380 КПК, з урахуванням відповідних положень глави 26 КПК України. Скарги на рішення про закриття кримінального провадження, розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги.
Як встановлено в судовому засіданні, 20.01.2015 року слідчий СВ Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області ст. лейтенант міліції ОСОБА_5 виніс постанову про закриття кримінального провадження № 0001187 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.06.2014 року за ст. 122 ч. 1 КК України по факту нанесення тілесних ушкоджень гр.. ОСОБА_3 , у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення на підставі ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України.
Разом з тим, згідно мотивувальної частини оскаржуваної постанови, слідчий зазначає наступне, що вжитими заходами, встановити причетність гр.. ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до нанесення гр. ОСОБА_3 не надалось можливим. Проведеним у кримінальному провадженні всебічним, повним та неупередженим досудовим розслідуванням, застосуванням всіх можливих засобів для їх виявлення та збирання не встановлено будь-яких доказів, які б вказували на вчинення громадян ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 або іншими особами кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 122 КК України, а можливості їх отримання вичерпано, тому на підставі викладеного, керуючись ст.. 40, п.2.ч.1 ст. 284 КПК України закрив кримінальне провадження.
Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження. У відповідності до ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 93 Кримінального процесуального кодексу України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених КПК.
У відповідності до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених КПК випадках - потерпілого.
Разом з тим, відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.
Слідчим суддею встановлено, що під час проведення перевірки обставин, викладених у заяві ОСОБА_3 слідчим в порушення вимог ч. 2 ст. 9 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, не було надано аналізу тих обставин, на які посилається скаржник, не проведено всього обсягу слідчих дій, спрямованих на встановлення обставин кримінального правопорушення, проведено без врахування всіх обставин справи та можливості проведення слідчих дій, направлених на встановлення характеру тілесних ушкоджень, механізму їх утворення, не проведено комісійну судово-медичну експертизу характеру ушкоджень та способу його спричинення, не встановлено коли були нанесені тілесні ушкодження, а також осіб, які вчинили злочин, та кваліфікації їх дій, а тому прийняте рішення про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, є передчасним.
Крім того, закриваючи кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України, слідчий не вказує, в чиїх діяннях відсутній склад кримінального правопорушення, не зазначає попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
Також слідчий, згідно мотивувальної частини оскаржуваної постанови фактично вказує, як підставу закриття кримінального провадження передбачену п.3 ч. 1 ст. 284 КПК України, а не п.2 ч.1 ст. 284 КПК України зазначеної в резулятивній частині постанови.
Слідчим жодних доказів, які б спростовували доводи скарги та підтверджували обставини, які є підставою для закриття кримінального провадження, до суду не надано.
Відсутність матеріалів досудового розслідування позбавляє суд можливості дослідити ці матеріали та встановити правомірність винесення слідчим постанови про закриття кримінального провадження.
Тому суд бере до уваги твердження Адвоката ОСОБА_3 ОСОБА_4 про те, що досудове розслідування було проведено не в повному обсязі і вважає необхідним постанову про закриття кримінального провадження скасувати.
За результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала ( ст.307 КПК).
Таким чином, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на його розгляд сторонами кримінального провадження, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням викладеного приходить до висновку, що скарга на постанову про закриття кримінального провадження, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена.
Керуючись ст.ст. 303,304, 306, 307, 309, 369 КПК України слідчий суддя -
УХВАЛИВ:
Скаргу Адвоката ОСОБА_3 ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження задовольнити.
Постанову слідчого СВ Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області ст. лейтенант міліції ОСОБА_5 від 20.01.2015 року про закриття кримінального провадження № 0001187 скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1