У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Пивовара В.Ф.,

суддів

Гошовської Т.В., Мороза М.А.

розглянула
у судовому засіданні 7 червня 2007 року в м. Києві кримінальну справу за касаційною
скаргою засудженого ОСОБА_1. на постановлені щодо нього судові.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська
від 14 червня 2005 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1року народження, раніше судимого

вироком від 13 січня 1990 року за ст. 101 ч. 3,

ст. 206 ч. 2 КК України
на 7 років позбавлення волі,

засуджено
за ст. 94 КК України (1960 р.) на 10 років позбавлення
волі; за ч. 2 ст. 140 КК України (1960
р.) на 2 роки 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 42 КК України (в редакції 1960 р.) за сукупністю злочинів
ОСОБА_1. остаточно визначено покарання - 10 років позбавлення волі.

Судом вирішений цивільний позов.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_2., судові рішення щодо якого в касаційному
порядку не оскаржуються.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2005 року
вирок залишено без змін.

За вироком ОСОБА_1. засуджено за те, що він 22 квітня 1998 року, у квартирі
АДРЕСА_1, 6 у м. Дніпропетровську, під час сварки з ОСОБА_3. з метою вбивства
на ґрунті особистих неприязних стосунків наніс йому не менше 7 ударів молотком
по голові та тулубу, від чого сталася смерть потерпілого. Після вчиненого
злочину ОСОБА_1. за попередньою змовою з ОСОБА_2. таємно викрав майно
потерпілого на загальну суму 5 320 грн., що є значною матеріальною шкодою.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1. зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам
справи, у справі допущено неповноту
досудового та судового слідства. Стверджує, що умислу на позбавлення
життяОСОБА_3. у нього не було, а тілесні ушкодження останньому були заподіяні
внаслідок протиправних дій самого потерпілого. Крім того, вказує, що крадіжки
майна потерпілого він не вчиняв. Посилається на порушення його права на захист,
оскільки всупереч його вимогам захисник йому був наданий наприкінці досудового
слідства. Просить змінити судові рішення і пом'якшити йому покарання з
урахуванням усіх обставин справи.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона
задоволенню не підлягає.

Посилання засудженого на невідповідність висновків суду фактичним
обставинам справи були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, їм дана
належна оцінка, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 398 КПК України вони
перегляду в касаційному порядку не підлягають. Отже, при розгляді доводів
касаційної скарги колегія суддів виходить із фактичних обставин справи,
встановлених судом.

Як убачається з матеріалів справи, висновок суду про доведеність
винуватості ОСОБА_1. у вчиненні зазначених злочинів ґрунтується на сукупності
зібраних у справі доказів і є правильним.

Доводи у скарзі засудженого про
те, що він не мав умислу на позбавлення життяОСОБА_3. і не причетний до
крадіжки його майна, необґрунтовані і спростовуються розглянутими у судовому
засіданні доказами.

Так, на досудовому слідстві й у
судовому засіданні ОСОБА_1. давав
послідовні показання про обставини вчинення ним умисного вбивстваОСОБА_3.,
зазначаючи при цьому, що у відповідь на нецензурну образу з боку потерпілого
вдарив його декілька разів молотком по голові, але вбивати не хотів.

Не заперечував він й те, що після
вбивства за пропозицією ОСОБА_2. вони
викрали майно потерпілого, яке продали, а шкіряну куртку він залишив собі.

Ці його показання підтвердив і засуджений у цій же справі ОСОБА_2.

Зазначені докази узгоджуються між собою та іншими доказами у справі.
Зокрема, вони підтверджуються показаннями потерпілої ОСОБА_4., свідка ОСОБА_5., даними протоколів огляду місця події, обшуку, очних ставок,
відтворення обстановки та обставин події, висновками судово-медичної експертизи
й іншими матеріалами справи.

Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність наведених у вироку
доказів, не встановлено.

Тому правильність застосування судом кримінального
закону - кваліфікація дій засудженого ОСОБА_1. за ст. 94, ч. 2 ст. 140
КК України сумнівів не викликає.

Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням
вимог кримінально-процесуального закону. Усі наведені засудженим в апеляції
доводи, які за своїм змістом аналогічні доводам його касаційної скарги,
належним чином перевірено й спростовано. Ухвала апеляційного суду відповідає
вимогам ст. 377 КПК України.

Вивченням матеріалів справи не виявлено порушень кримінально-процесуального
закону, які тягнуть скасування чи зміну постановлених у справі судових рішень.

Твердження у касаційній
скарзі ОСОБА_1. про те, що під час розслідування справи порушено його
права на захист, оскільки на досудовому слідстві йому несвоєчасно було надано
захисника, є необґрунтованими. З матеріалів справи убачається, що на першому
допиті 12 січня 2005 року його інтереси захищала призначена за його заявою
захисник ОСОБА_6., а починаючи з 13 січня 2005 року - захисник ОСОБА_7. (т. 1,
а.с. 205-208, 214-221).

При призначенні ОСОБА_1. покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК
України, врахував тяжкість вчиненого ним злочину, дані про особу засудженого,
обставини справи, які впливають на ступінь його відповідальності, і обрав
покарання, яке є обґрунтованим, необхідним та достатнім для виправлення
ОСОБА_1. та попередження нових злочинів.

Отже, передбачені ст. 398 ч. 1 КПК України підстави
для призначення справи щодо ОСОБА_1. до касаційного розгляду відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

у
задоволенні касаційної скарги засудженого ОСОБА_1 відмовити.

С у д д і:

Гошовська Т.В. Мороз М.А.
Пивовар В.Ф.