РОЗДІЛЬНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 511/10/15-к
Номер провадження: 1-кп/511/194/15
У Х В А Л А
підготовчого судового засідання
"27" травня 2015 р. Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Роздільна Одеської області обвинувальний акт, який надійшов від Котовської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортнгій сфері, внесений до Єдиного Реєстру досудових розслідувань за №0000119 від 28.10.2014 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.191 КК України,

В С Т А Н О В И В :
14.05.2015 року до Роздільнянського районного суду Одеської області з апеляційного суду Одеської області надійшов вказаний обвинувальний акт.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.04.2015 року вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 28 січня 2015 року, яким ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнані винними у вчиненні злочину, передбаченого ст. 15 ч. 3 ст. 191 ч. 3 КК України, скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції обвинувального акту зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду.

Прокурор під час підготовчого судового засідання просив призначити обвинувальний акт до розгляду по суті, обвинувачені підтримали думку прокурора.

Розглянувши обвинувальний акт та додані до нього документи, суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 28.10.2014 року обвинувачений ОСОБА_4 , який працював на посаді водія транспортного засобу ЗІЛ-5301Бичок д/н НОМЕР_1 в Роздільнянській дистанції колії ДП Одеська залізниця, разом з комірником Роздільнянської дистанції колії ДП Одеська залізниця ОСОБА_5 , на вказаному автомобілі, вибули з механічної майстерні ПЧ-2 до ТНТС станції Роздільна з метою отримання дизельного палива.

Після отримання 590 літрів палива з ТНТС, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , о 17 год. 20 хв. направились до місця призначення, а саме до механічної майстерні №15. Під час слідування у ОСОБА_4 виник умисел на привласнення майна Роздільнянської дистанції колії ДП Одеська залізниця, а саме 20 літрів дизельного палива, про що він повідомив ОСОБА_5 та запропонував скоїти привласнення вказаного майна разом, з метою подальшого продажу палива та виручення коштів. ОСОБА_5 погодилась на пропозицію. Виручені кошти в подальшому ОСОБА_4 та ОСОБА_5 домовились розділити порівну.

В подальшому, діючи за попередньою змовою, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вирішили змінити маршрут слідування, та направитись до місця мешкання ОСОБА_4 , де останній зупинив транспортний засіб ЗІЛ 5301 Бичок біля будинку № 109 по вулиці Щербакова міста Роздільна. В цей час ОСОБА_5 своїми діями, з метою незаконного заволодіння майном, яке було їй ввірене, передала ОСОБА_4 ключі від ємкості з паливом, яка знаходилась в кузові автомобіля ЗІЛ-5301Бичок д/н НОМЕР_1 . Вийшовши з кабіни автомобіля, ОСОБА_4 направився до кузова автомобіля, взяв заздалегідь приготовлену каністру ємкістю 20 (двадцять) літрів та почав зливати паливо, тим самим, з корисливих мотивів, намагався привласнити майно, що належало Роздільнянській дистанції колії ДП Одеська залізниця. Після наповнення каністри та спробі віднести її додому, дії ОСОБА_4 були помічені та припинені співробітниками транспортної міліції.

Згідно довідки Роздільнянської дистанції колії ДП Одеська залізниця № 1012 від 03.11.2014 року кримінальним правопорушенням було завдано матеріальну шкоду розміром 285 (двісті вісімдесят п`ять) гривень НБУ.

Таким чином, на думку органів досудового розслідування ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ст.15 ч.3, ст.191 ч.3 КК України, кваліфікований як замах на привласнення чужого майна яке перебувало в його віданні, вчинений за попередньою змовою групою осіб, а ОСОБА_5 вчинила злочин, передбачений ст.15 ч.3, ст.191 ч.3 КК України, кваліфікований як замах на привласнення чужого майна яке було ввірено особі та перебувало в її віданні, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Обвинувальний акт не відповідає вимогам статті 291 КПК України, а саме обвинувальний акт не містить відомості про виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, яке повинно містити місце, час, спосіб вчинення та наслідкі кримінального правопорушення, форму вини і мотиви кримінального правопорушення, мають істотні протиріччя, неповні та не коректні.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі Камасінскі проти Австрії (рішення від 19 грудня 1989 р.) та у справі Абрамян проти Росії (рішення від 09 жовтня 2008 р.) зазначив, що у тексті підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі Пелісьє та Сассі проти Франції, № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі Матточіа проти Італії, № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі Даллос проти Угорщини, № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом b п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі Пелісьє та Сассі проти Франції, п. 54, а також Даллос проти Угорщини, п. 47).

Проте, обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 фактично не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, з наступних підстав.

Згідно обвинувальному акту, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що працюючи водієм в Роздільнянській дистанції колії ДП Одеська залізниця, за попередньою змовою з комірником вказаного підприємства ОСОБА_5 вчинили замах на привласнення чужого майна, яке перебувало в їх віданні та ці дії обвинувачених кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.3 ст.15, ч. 3 ст. 191 КК України (т.1, а.с. 4-7).

Таким чином, обвинувальний акт не містить викладення фактичних обставин справи, які прокурор вважає доведеними, які б вказували на те, що вказані особи на час скоєння інкримінованого їм кримінального правопорушення, були суб`єктами кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, в розумінні положень щодо визначення службової особи, які закріплені в ст.364 КК України. В обвинувальному акті взагалі відсутні посилання на те, хто саме з обвинувачених (з урахуванням посадових обов`язків, на які, зокрема відсутні посилання в обвинувальному акті) та підставі чого отримав матеріальні цінності для їх транспортування, та, з урахуванням цього, не описані дії кожного обвинуваченого та відсутня правова кваліфікація дій кожного (т.1, а.с.4-7, 59-60).

Крім того, обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки в ньому викладені лише анкетні данні обвинувачених, зміст підозри, а також ті фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні яких підозрюються ОСОБА_4 та ОСОБА_5 й правова кваліфікація кримінального правопорушення, в якому підозрюються останні.

Разом з цим, такі відомості, у відповідності до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за цим процесуальним рішенням, мають статус підозрюваних.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті, після викладення фактичних обставин справи, фактично відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставини, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо обвинувачених.

Таким чином, судом встановлено, що обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 фактично висунуте не було у встановленому законом порядку, оскільки воно, в супереч вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, не міститься в самому обвинувальному акті (а.с. 4-7).

Крім того, із обвинувального акту вбачається, що прокурор зазначаючи правову кваліфікацію інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, заздалегідь, без вироку суду стверджує, що обвинувачені скоїли інкриміноване їм кримінальне правопорушення, що є безпідставним на недопустимим. При складанні обвинувального акту, з урахуванням принципу визначеному ст. 17 КПК України можливо вказувати тільки на те, що особи обвинувачуються у вчиненні певного кримінального правопорушення.

Вказівка в обвинувальному акті про те, що обвинувачені скоїли кримінальне правопорушення - є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст.17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Вищенаведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, вказані недоліки є істотними, і вони перешкоджають суду призначити судовий розгляд на підставі вказаного обвинувального акту, а тому обвинувальний акт з додатками підлягає поверненню прокурору з зобов`язанням його усунути виявлені недоліки протягом місячного строку з дня постановлення ухвали, що відповідає засаді розумного строку та є достатнім для виправлення допущених недоліків.

Керуючись ст.291 ч.2 п.5, п.3 ч.3 ст.314 КПК України, суд
У Х В А Л И В :

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.191 КК України, зареєстрований в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000119 від 28.10.2014 року, повернути прокурору Роздільнянського району Одеської області в зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Ухвалу негайно направити прокурору для усунення зазначених в ній недоліків обвинувального акта, встановивши строк у 30 днів для виконання даної ухвали суду.

Ухвала підлягає оскарженню протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя:ОСОБА_1