Справа № 1 - 23/2007
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

іменем України

2 лютого 2007 року Любомльський районний суд Волинської
області в

складі:
головуючого - судді:- Пешкова
М.Л.,

при секретарі - Носку А.В.,

з участю
прокурора - Ковальчука О.В.,

захисників - ОСОБА_1.,

- ОСОБА_2,

розглянувши
в місті Любомль у відкритому судовому засіданні кримінальну справу про
обвинувачення

ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, українця, уродженця міста Любомль,
Волинської області, із середньою освітою, не одруженого, проживаючого АДРЕСА_1,
не працюючого, раніше не судимого, -у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст.
296, ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 122 KK України, -

ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, українця, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, із середньою
освітою, одруженого, зареєстрованого АДРЕСА_2, проживаючого АДРЕСА_3, не
працюючого, раніше не судимого,

у
вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, -

ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, українця, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, із
середньою освітою, не одруженого, проживаючого АДРЕСА_4, не працюючого, раніше
не судимого, -

У ВЧИНеНІ ЗЛОЧИНІВ, Передбачених
ч. І СТ.
121, Ч.

2 ст. 263, ч. 4
ст. 296 КК України, суд, -

встановив:

28 березня 2006 року, біля 16 години, ОСОБА_3 за попередньою змовою з
ОСОБА_4, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння і прибувши на територію
Любомльського хлібозаводу, розташованого в мЛюбомль по вул. Незалежності, 72,
грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до суспільства, що
супроводжувалось особливою зухвалістю, з хуліганських спонукань, умисно нанесли
декілька ударів руками та ногами в різні частини тіла ОСОБА_5, заподіявши
потерпілому легкі тілесні ушкодження.

Крім того, ОСОБА_3, у зазначений день, близько 18 години, перебуваючи у
стані алкогольного сп'яніння, в місті Любомль, по вул. Прикордонників, поблизу
будинку №54, на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс декілька
ударів руками в грудну клітку ОСОБА_5, заподівши потерпілому тілесні ушкодження
у вигляді закритого перелому восьмого ребра справа, забою правої та лівої
половини грудної клітки, які за ступенем відносяться до категорії тілесних
ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я.

Крім цього, в свою чергу ОСОБА_5, 28 березня 2006 року,
близько 18 години 10 хв., знаходячись на окраїні міста Любомль, що по вул.
Стуса, 1 «а», куди його силою супроводжуючи нанесенням тілесних ушкоджень, які
йому завдали фізичного болю насильно відвів ОСОБА_3, заздалегідь маючи при собі
і переносячи холодну зброю - (мисливський ніж), на яку потрібен передбачений
законом дозвіл, на ґрунті особистих неприязних відносин, ОСОБА_5 умисно наніс
ОСОБА_3 два удари ножем у грудну клітку, заподіявши останньому тілесні
ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення грудної клітки з ліва з
пошкодженням перекарда та правого поранення грудної клітки з ліва з кров'ю та
розвитком шоку, рани грудної клітки в п'ятому міжрибірі посередньо-паховій
лінії, що утворились: проникаюче ножове поранення грудної клітки з ліва з
пошкодженням перекарда та правого шлуночка серця, тампонада серця кров'ю та
розвитком шоку від дії гострого колюче-ріжучого предмету, а рана грудної клітки
в п'ятому міжрибір'і посередньо-пахвовій лінії від дії гострого ріжучого
предмету, що за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за
ознакою небезпеки для життя потерпілого.

У судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочинів визнав
частково та пояснив, що 28 березня гооб року в обідній час, він в магазині, що
біля Любомльського хлібзаводу разом із ОСОБА_4. та іншими знайомими розпивав
спиртні напої Через деякий час до магазину прийшов ОСОБА_5., котрий щось
купував. Коли ОСОБА_5. вийшов магазину,
за ним на вулицю вийшов ОСОБА_4, між якими за магазином сталася шарпанина і він
мусив останніх розбороняти, при цьому ОСОБА_5. вдарив його ногою. Після даного
інциденту, ОСОБА_5. пішов до хлібзаводу, де працював, а він з ОСОБА_4.
продовжували розпивати в магазині спиртне. ОСОБА_4, будучи ображеним на
ОСОБА_5., запропонував йому піти і розібратися з останнім, на що він,
погодився. На території хлібзаводу між ОСОБА_4. та ОСОБА_5. знову розпочалася
сварка, яка переросла в бійку. Особисто він, ОСОБА_5. при даній бійці вдарив
тільки один раз ногою і більше йому тілесних ушкоджень не наносив. В подальшому
бійку зупинила його мати, котра працює на хлібзаводі і прибігла на галас.
Близько 17 години 30 хвилин, йому зателефонувавОСОБА_6, який повідомив, що
ОСОБА_5. збирає хлопців і має намір з ним ОСОБА_3, розібратися. Бажаючи поговорити
із ОСОБА_5., він із ОСОБА_6., пішли ОСОБА_5. шукати, якого зустріли на вулиці
Прикордонників м.Любомль. На його запитання, чому ОСОБА_5. не має претензій до
ОСОБА_4, а до нього, ОСОБА_5. почав кричати і вдарив його по нозі, а він у
відповідь рукою вдарив останнього в бік. Трохи пізніше, коли він із ОСОБА_5.
знаходилися біля рову, що по вул. Стуса в м-Любомль, останній вдарив його
ножем, після чого він більше нічого не пам'ятає, так, як втратив свідомість.
Вважає, що не міг нанести ОСОБА_5 тілесні ушкодження середнього ступеню, як і
те, що не вчиняв хуліганські дії. Заявлений ОСОБА_5. цивільний позов визнає
частково, позов Любомльської ЦР лікарні, не визнає. Просить суд його суворо не
карати.
У судовому
засіданні підсудний ОСОБА_4 свою вину визнав повністю та пояснив, що 28.03.2006
року, він перебував у місті Любомль, де в обідній час зустрівши ОСОБА_3., з останнім та
іншими знайомими в магазині, розташованому біля Любомльського хлібзаводу вживав
спиртні напої. Коли вийшов з магазину, біля нього проходив ОСОБА_5., який
вступивши в багно, його обляпав грязюкою. Образившись, він запропонував ОСОБА_5
виставити пива, однак останній відмовився. Між ним та ОСОБА_5. розпочалася
шарпанина, в ході якої останній вдарив його в обличчя. Оскільки від отриманого
удару в нього залишився синець, який він виявив пізніше, він вирішив із ОСОБА_5
поговорити і з цього приводу із ОСОБА_3 прийшовши на територію хлібзаводу, вони
ОСОБА_5. розшукали. Спочатку між ним та ОСОБА_5. відбулася сварка, а пізніше
мала місце бійка, в якій участі він майже не приймав, а фактично бійка
відбувалася між ОСОБА_5. та ОСОБА_3 Невдовзі прибігла мати останнього, яка
ОСОБА_5. та ОСОБА_3. розборонила. Заявлений ОСОБА_5. цивільний позов, не визнає.
Вважає, що у конфлікту який мав місце 28.03.2006 року, він не винен, а у всьому
винні ОСОБА_5. та ОСОБА_3.

У судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину не визнав та
пояснив, що 28.03-2006 року, він перебував на роботі, де на той час працював на
Любомльському хлібзаводі. В обідній час з метою придбання для себе їжі, він
пішов у магазин розташований неподалік хлібзаводу, де до нього безпричинно
стали чіплятися ОСОБА_3. та ОСОБА_4, між якими в нього виникла шарпанина та
бійка. Пізніше останні прийшовши на територію хлібзаводу, в нього стали
вимагати виставлення їм спиртного, а коли він виконати їх пропозицію
відмовився, ОСОБА_4 та ОСОБА_3. стали наносити йому побої в різні частини тіла.
Тільки коли прибігла мати ОСОБА_3., бійка припинилася. Крім того, підсудний
ОСОБА_5. пояснив, що у зазначений день він зранку збираючись на роботу, взяв із
собою мисливського ножа, якого придбав на базарі в місті Любомль, з метою
підточити лезо ножа. Перебуваючи на роботі, зайшов у приміщення майстерні, де
ніж нагострив. Близько 18 години, перебуваючи у себе вдома і збираючись на
зустріч із своєю дівчиною, одягнув куртку, у внутрішньому кармані якої
знаходився зазначений ніж, який забув залишити вдома і який пізніше, виявив.
Проходячи по вул. Прикордонників в місті
Любомль, він зустрів ОСОБА_6. та ОСОБА_3., де останній став знову до нього
чіплятися і наносити йому побої, та насильно ведучи за місто. При цьому коли
ОСОБА_3. одного разу його вдарив в бік, він відчув різку біль. Невдовзі, коли
він із ОСОБА_3 вже знаходилися біля каналу за містом; що По вул. Стуса,
останній знову почав його ображати і наносити удари в різні частині тіла.
Злякавшись за своє життя, він вказаним вище ножем став захищатися, махаючи ним
перед ОСОБА_3 та бачу чи, що останній не відступає, наніс йому удар ножем в
груди, після чого ніж викинув і з місця пригоди втік. В цей же вечір, був
затриманий працівниками міліції. Вважає, що нанесення ним тілесних ушкоджень
ОСОБА_4 не відбулося б, якби останній до цього його не довів. Заявлений ОСОБА_3
та Любомльською ЦР лікарнею
до нього цивільний позов не визнає.

Незважаючи на часткове визнання вини підсудним ОСОБА_3,
повне визнання вини підсудним ОСОБА_4 та невизнання вини підсудним ОСОБА_5, їх
винуватість у вчинені встановлених судом злочинів, повністю стверджена зібраними
та дослідженими в судовому засіданні доказами.

По злочинних діях ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Заявою ОСОБА_7 до Любомльського РВ (т.2 а.с.4), якою
стверджено, що мати ОСОБА_5. просить притягнути до відповідальності осіб, з
приводу нанесення 28.03.2006 року її синові тілесних ушкоджень.

Повідомленням до місцевого райоргану міліції Любомльської центральної
районної лікарні (т.2 а.с.3), яким стверджено, що 30.03.2006 року о 10 годині
30 хвилин доставлено ОСОБА_5 з травмами, а саме: забою лівої та правої половини
грудей, закритого перелому восьмого ребра справа, забою та садин обличчя, забою
обох стегон в нижній частині. Заключениям
судово-медичної експертизи (т.2 а.с.56-57)» яким стверджено, що у ОСОБА_5 ,
тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому восьмого ребра справа, забою
правої та лівої половини грудної клітки, саден чола справи та нижньої щелепи
справа, забій обох стегон в нижній частині, які утворилися від дії тупих
твердих предметів, можливо в час та при обставинах вказаних в постанові і за
ступенем тяжкості відносяться: закритий перелом восьмого ребра справа до
категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу
здоров'я, а садна чола та нижньої щелепи справа відносяться до легких тілесних
ушкоджень.

Показами свідка ОСОБА_8, який у судовому засіданні ствердив, що 28 березня
2006 року, близько 15 години, він був очевидцем шарпанини, яка відбувалася між
ОСОБА_5. та невідомим йому хлопцем біля магазину, що знаходиться неподалік
хлібзаводу, а також в подальшому бійки на території вказаного заводу, ОСОБА_5.
з вказаним незнайомцем та ОСОБА_3

Показами свідка ОСОБА_9, яка у судовому засіданні ствердила, що 28.03.2006
року, близько іб години вона на території Любомльського хлібзаводу розбороняла
хлопців, зокрема ОСОБА_5. та ОСОБА_4, які між собою билися, де при них був її
син ОСОБА_3.

Протоколами відтворень обстановки та обставин події від 12.06.2006 року та
14.06.2006 року (т.2 а.с.14-16, 21-23, 32-39.78-87). якими стверджено, що на
території Любомльського хлібзаводу ОСОБА_3 та ОСОБА_4. вчинялися хуліганські
дії, які супроводжувалися нанесенням тілесних ушкоджень ОСОБА_5, а також
нанесенням останньому ОСОБА_3 тілесних ушкоджень на вулицях Незалежності,
Прикордонників та Стуса в м .Любомль.

Показами свідка ОСОБА_10, яка у судовому засіданні
ствердила, що 28.03-2006 року у вечірній час, вона була свідком, як на вул.
Прикордонників в місті Любомль ОСОБА_5 наносилися побої незнайомим їй хлопцем,
який ОСОБА_5. насильно тягнув у провулок Стуса.

Показами ОСОБА_11, який у судовому засіданні пояснив, що 28.03.2006 року,
близько 18 години, він був свідком, як ОСОБА_3. вів в сторону окраїни міста, що
по вул. Стуса ОСОБА_5. і можливо наносив останньому побої.

Протоколами очних ставок між ОСОБА_5., ОСОБА_3 та ОСОБА_4., ОСОБА_4. та
ОСОБА_3 (т.2 а.с.49-50, 51-52,47-48), якими стверджено, що ОСОБА_5 повністю
підтримав свої покази щодо обставин отримання ним тілесних ушкоджень від
ОСОБА_4. та ОСОБА_3.

Оголошеними у судовому засіданні показами, які дав
органам досудового слідства експерт Дремлюк Володимир Володимирович ( т.2
а.с.59), якими стверджено, що найбільш

ЙМОВІРНО, ТІЛеСНІ уШКОДЖеННЯ У ОСОБА_5. ЩО ОПИСаНІ у ВИСНОВКУ експерта № 202 ВІД
31.03.2006 року, утворились 28.03.2006 року в час та при обставинах вказаних у
постанові про призначення експертизи від 31.032006 року.

Органи досудового слідства кваліфікують дії ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 296, ч. 2
ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України, ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 296 КК України.

Аналізуючи докази у справі, судом встановлено, що підсудні ОСОБА_3. та
ОСОБА_4, 28.03.2006 року вживаючи в магазині, що поблизу Любомльського
хлібзаводу спиртні напої, без будь якої причини приставали до ОСОБА_5.,
наносили останньому тілесні ушкодження, що мало місце на території зазначеного
заводу, де були очевидці.

Заяви підсудних ОСОБА_3. та ОСОБА_4., що ОСОБА_5. їх образив, не знайшли
свого об'єктивного підтвердження, а тому їх до уваги брати не слід.

Зважаючи на наведене, винуватість ОСОБА_3. та ОСОБА_4. у вчиненні
хуліганських дій, які мали місце о 16 годині28.03.2006 року, повністю
стверджується зібраними та дослідженими у суді доказами у справі.

Крім того, органи досудового слідства кваліфікують дії ОСОБА_3. за ч. 1 ст.
296 КК України, щодо подій, які мали місце 28.03.2006 року близько 18 години на
вулицях Незалежності, Прикордонників та Стуса.

Суд приходить до висновку, що кваліфікація дій за ч. 1 ст. 296 КК України
ОСОБА_3. є зайвою, а тому її із обвинувачення слід виключити, оскільки дії
підсудного, що знайшло повне та об'єктивне підтвердження у судовому засіданні
слід кваліфікувати, як нанесення потерпілому умисного середньої тяжкості
тілесного ушкодження. Таким
чином, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що
сукупністю стверджуючих доказів повністю доведено вину ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у
хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної
неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, групою осіб,
тобто вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.
296 КК України. ОСОБА_3 у заподіянні умисного середньої тяжкості
тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло наслідків,
передбачених у статті 121 КК України, але спричинили тривалий розлад здоров'я
потерпілому, тобто вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 KK
України.

По злочинних діях ОСОБА_5.

Повідомленням
місцевий рай орган міліції Любомльською ЦРЛ № 22 від 28.032006 року (т.1
а.с.9), якою стверджено, що до лікарні 28.03-2006 року о 18 годині доставлений
ОСОБА_3. з проникаючим ножовим поранення грудної клітки.

Протоколом
огляду місця події від 28.03.2006 року (т.1 а.с.10-13), яким стверджено, що при
ОМП, що на околиці міста Любомль, поблизу вул. Стуса, виявлено та вилучено ніж.

Показами свідків
ОСОБА_6, ОСОБА_12, які у судовому засіданні ствердили, що 28.03.2006 року
юлизько 18 години, вони були свідками того, як ОСОБА_5. поблизу водоканалу, що
в районі вул. Стуса в мЛюбомль, наніс ножове поранення ОСОБА_4

Показами свідка
ОСОБА_13, яка у судовому засіданні ствердила, що 28 березня 2006 року, близько
18 години знаходячись в себе на подвір'ї, вона бачила ОСОБА_3. та ОСОБА_5., які
шарпаючись за одежу йшли за околицю міста, а невдовзі від ОСОБА_6. дізналася,
котрий прибіг до неї на подвір'я, що ОСОБА_5. наніс ОСОБА_4 ножове поранення.
Оглянувши ОСОБА_3., вона разом із чоловіком останнього автомобілем доставили до
лікарні.

Показами свідка
ОСОБА_11, який у судовому засіданні ствердив, що 28.03.2006 року, близько 18
години, він був свідком отримання ОСОБА_3 ножового поранення від ОСОБА_5.

Висновком
судово-медичної експертизи (т.і а.с.67-68), якою стверджено, що у ОСОБА_3
відмічені тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого ножового поранення грудної
клітки з ліва з пошкодженням перекарда та правого поранення грудної клітки з
ліва з кров'ю та розвитком шоку. Рани грудної клітки в п'ятому міжребер'і посередньо-паховій
лінії, що утворились, проникаюче ножове поранення грудної клітки з ліва з
ушкодженням перекарда та правого шлуночка серця з кров'ю та розвитком шоку,
утворились від дії гострого колюче ріжучого предмету, а рана грудної клітки а
п'ятому міжребер'і посередньо-пахвовій лінії, від дії гострого ріжучого
предмету, можливо в час та при обставинах вказаних у постанові, і за ступенем
тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для
життя в момент їх заподіяння. Вище перераховані тілесні ушкодження при
одноразовому падінні на ніж з висоти власного росту утворитися не могли. По
тілу ОСОБА_3. було нанесено не менше двох ударів.

Висновком
амбулаторно судово-психіатричної експертизи ( т.і а.с.92-93), якою стверджено,
що ОСОБА_5 міг усвідомлювати значення своїх дії та керувати ними, при цьому на
момент вчинення протиправних дій (безпосередньо під час заподіяння тілесних
ушкоджень ОСОБА_4 в стані фізіологічного ефекту не перебував. Психічний
розвиток підекспертного відповідає його віку і життєвому досвіду, на підставі
чого ОСОБА_5., осудним.

Висновком
експертизи холодної зброї (т.і а.с.85-87), якою стверджено, що наданий на
експертизу ніж, вилучений 28 березня 2006 року, по вул. Стуса. 1 в м.Любомль,
являється коротко клинковою холодною зброєю колюче-ріжучої дії. Виготовлений
заводським способом по типу мисливських ножів загального призначення.

Висновком
трасологічної експертизи (т. 1 а.с.72-8о) стверджено, що наданій на дослідження
шкіряній куртці, в яку був одягнутий ОСОБА_3. виявлено чотири пошкодження, які
носять колото-різаний характер. На поданому на дослідження светрі, в який був
одягнутий 28.03.2006 року ОСОБА_3. виявлено чотири пошкодження, які носять
колото-різаний характер і по розміщенню відповідають виявленим на шкіряній куртці.
На наданій на дослідження футболці, в яку був одягнутий ОСОБА_3. виявлено два
пошкодження, які носять колото-різаний характер і відповідають по розміщенню
пошкодженням виявленим на шкірній куртці та светрі. Розташування і характер
пошкоджень на одязі, в якому був одягнутий 28 березня 2006 року ОСОБА_3.
свідчить про те, що вони ймовірно могли бути утворені в результаті нанесених
колюче-ріжучих ударів наданим на дослідження ножем, при умові проникнення на
відповідну ширину клинка. Протоколом відтворення обстановки та обставин події (т.1
а. 48-53)- яким стверджено що у присутності понятих, ОСОБА_5. показав і
розказав, при яких обставинах ним були нанесет
ножові поранення ОСОБА_4, що мало місце 28.03.2006 року о 18 годині на вул.
Стуса на околиці міста Любомль.

Протоколом огляду речових доказів (т.1 асс121-124), яким
стверджено, що у присутності понятих, працівниками міліції оглянутий
пошкоджений одяг ОСОБА_3., в якому він був одягнений 28.03.2006 року, а також
мисливський ніж, котрим ОСОБА_5. наносив ножові поранення ОСОБА_4

Органи досудового слідства дії ОСОБА_5 кваліфікують за ч. 1 ст. 121, ч. 2
ст. 263, ч.4 ст.296 КК України.

Аналізом доказів у справі судом встановлено, що після подій, які мали місце
28.03.2006 року о 16 годині на території Любомльського
хлібзаводу, де ОСОБА_5. отримав від ОСОБА_4 та ОСОБА_3. тілесні ушкодження,
ОСОБА_5. пообіцяв з його обидниками розібратися, що ствердила у судовому
засідлані свідок ОСОБА_14, яка зазначила, що останній виходячи за. територію
хлібзаводу був схвильований, обіцяв наказати тих, хто його бив.

Як пояснює ОСОБА_5., він мисливський ніж випадково не залишив у себе вдома,
після того, як брав його на роботу, щоб підточити лезо, однак, згідно його
пояснення (т.1 а.с. 25-26), після повернення з роботи, він вдома з тумбочки
взяв ніж, з яким пішов в місто, щоб помститися тим, хто його побив. У
протоколах допиту в якості підозрюваного та при відтвореннях обстановки та
обставин події (т. 1 а.с. 42-43.47. 50). ОСОБА_5. пояснює, що ножа брав з метою
самозахисту від ОСОБА_3. Крім того, ОСОБА_5. зазначає, щобудучи разом із
ОСОБА_3 по вул. Стуса в м. Любомль біля каналу, коли він злякався за своє
життя, він ніж витягнув із кишені куртки, яким наніс ножові поранення ОСОБА_4
Однак, свідок ОСОБА_12 вказує, що ніж ОСОБА_5. перед тим, як наносити ножові
поранення ОСОБА_4, вийняв із за ременя штанів зі сторони спини, що в свою чергу
вказує на те, що ОСОБА_5. мав із собою ніж навмисно, а не як він пояснює, що
ніж повертаючись із роботи, забув залишити вдома.

Крім того, слід врахувати, що ОСОБА_5., потерпілому
ОСОБА_4 було нанесено два ножових поранення в область грудей, а саме в районі
серця, а тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_5. діяв умисно.

Таким чином, сукупністю стверджуючих доказів у справі повністю доведено
вину ОСОБА_5 у заподіянні ОСОБА_3 умисного тяжкого тілесного ушкодження,
небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто вчинені злочину передбаченого
ч. 1 ст. 121 КК України та носінні холодної зброї (мисливського ножа), без
передбаченого законом дозволу, тобто злочину, передбачений ч. 2 ст. 263 КК
України, що знайшло своє об'єктивне підтвердження д.

Щодо інкримінованого органами досудового слідства вчинення ОСОБА_5.
злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, суд приходить до висновку, що
нанесення останнім ОСОБА_3 умисного тяжкого тілесного ушкодження мало місце на
грунті особистих неприязних відносин, зокрема за отриманні ним від ОСОБА_3.
тілесних ушкоджень, що об'єктивно стверджено фактичними обставинами та доказами
у справі, і даний факт в судовому засіданні ніякими доказами не спростований,
що в свою чергу виключає хуліганські дії ОСОБА_5. Крім того, слід зазначити, що
інцидент відбувався на околиці місті, а не в громадському місці, ОСОБА_5. мав
намір тільки помститися, а тому враховуючи викладене в частині обвинувачення за
ч.4 ст.296 КК України, підсудний підлягає виправданню.

Обираючи міру покарання підсудним; суд враховує характер і тяжкість
вчинених ними злочинів, особи підсудних, які позитивно характеризуються,.
обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання.

До пом'якшуючих обставин суд відносить те, що підсудні є
особами молодого віку, вперше притягуються до кримінальної відцовідальності.

До обтяжуючих обставин суд відносить, те, що вчиняючи злочин, ОСОБА_3. та
ОСОБА_4 перебували в стані алкогольного сп'яніння. Враховуючи
наведене, суд приходить до висновку, що покарання підсуднім слід призначити в
межах закону, за яким вони притягується до кримінальної відповідальності, у
вигляді позбавлення волі, а за обставинами справи, зважаючи, що підсудний
ОСОБА_3. на даний час після отримання;ножового поранення являється інвалідом, у
підсудного ОСОБА_4. дружина перебуває на заключній стадії вагітності, а також
приймаючи до уваги обставини, які зумовили вчинення злочинів підсудним ОСОБА_5.,
суд вважає, що виправлення й перевиховання підсудних можливе без ізоляції від
суспільства, а тому на підставі ст.75.76 КК України їх від відбування покарання
слід звільнити з випробуванням та покладенням встановлених обов'язків, при
цьому щодо підсудних ОСОБА_3. та ОСОБА_5. із застосуванням принципу поглинання
менш суворого покарання біль суворим, як це передбачено ст.70 КПК України.

Крім того, у кримінальній справі заявлено цивільні позови, зокрема
Любомльської ЦРЛ про відшкодування витрат на стаціонарне лікування до
підсудного ОСОБА_3. на суму 1404 грн. 00 копійок, та до підсудного ОСОБА_5. на
суму 1248 грн.00 копійок. Суд приходить до висновку, що позови, відповідно до
вимог ст.93-1 КПК України підлягають задоволенню.

Також, згідно ст1166, 1190 ЦК
України підлягають до задоволенню цивільні позови ОСОБА_5. до ОСОБА_3. та
ОСОБА_4. про відшкодування матеріальної шкоди від лікування та злочину, де
останні повинні нести солідарну відповідальність, так і позов ОСОБА_3. до
ОСОБА_5, про відшкодування матеріальної шкоди.

Крім того, згідно ст.ст. 1167,1190 ЦК України
частковому задоволенню підлягають цивільні позови ОСОБА_5. до ОСОБА_3. та
ОСОБА_4. про відшкодування моральної шкоди, де останні повинні нести солідарну
відповідальність, так і позов ОСОБА_3. до ОСОБА_5. про відшкодування моральної
шкоди, з врахуванням характеру отриманих тілесних ушкоджень, фізичних та
моральних страждань підсудних, при цьому суд враховує попередню протиправну
поведінку підсудного ОСОБА_3. та ОСОБА_4.

Речові докази, а саме: мисливський ніж, пошкоджений одяг ОСОБА_3., які
перебувають в камері схову Любомльського РВ, відповідно до ст. 8і КПК України,
ніж підлягає знищенню, одяг поверненню власнику.

На підставі ст.93 КПК України, з підсудних слід стягнути в доход держави
судові витрати по справі.

Керуючись ст.
ст. 323, 324 КПК України, суд ,-

п р и с у д и в :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених
ч. 1 ст. 122, ч.2 ст. 296 КК України, і за цими законами призначивши йому
покарання:

- за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три)

роки; - зач.2 ст. 296 КК України у виді 4 (чотири) роки позбавлення
волі;

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів
шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_3
визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

ОСОБА_4 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК
України, призначивши йому покарання у виді 2 (два) роки позбавлення волі.

ОСОБА_5 визнати винним у вчинені злочинів, передбачених ч.
1 ст. 121, ч. 2 ст. 263 КК України, і за цими законами призначивши йому
покарання:

- за ч. 1 ст. 121 КК України у виді
позбавлення волі на строк п'ять років;

- за ч. 2 ст. 263 КК України у
виді позбавлення волі на строк два роки;

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання

менш суворого
покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_5 визначити покарання у виді
позбавлення волі на строк 5 (п'ять) років.

Зарахувати ОСОБА_5 у покарання, строк його затримання з 28 по 31 березня
2006 року включно.

ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 296 КК України виправдати за
відсутністю в його діях складу злочину. На підставі ст. ст. 75, 76
КК України засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звільнити від відбування
призначеного покарання, якщо ОСОБА_3 протягом 2 (двох) років іспитового строку,
ОСОБА_4 протягом 1 (одного) року іспитового строку, ОСОБА_5 протягом 3 (трьох)
років Іспитового строку не вчинять нових злочинів і виконають покладені на них
обов'язки.

Зобов'язати засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не виїжджати за межі
України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої
системи, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, періодично
з'являтися для реєстрації.

Контроль за поведінкою засуджених покласти на органи виконання покарань по
місцю проживання.

Із засудженого ОСОБА_5 стягнути в дохід держави судові витрати у розмірі
517 (п'ятсот сімнадцять) грн. 84 коп. (т.г а.с.94).

Стягнути в користь Любомльської центральної районної лікарні з засудженого
ОСОБА_3 - 1404,00 (одну тисячу чотириста чотири) грн. 00 копійок, витрати
медичного закладу на лікування підсудних.

Стягнути в користь Любомльської центральної районної лікарні із засудженого
ОСОБА_5 - 1248,00 (одну тисячу двісті сорок вісім) грн. 00 копійок витрати
медичного закладу на лікування підсудних.

Стягнути із засудженого ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 - 2761, 65 (дві тисячі
сімсот шістдесят одну) гривню 65 копійок матеріальної шкоди, 800 (вісімсот) гривень за послуги адвоката та
6000 ( шість тисяч ) гривень моральної шкоди.

Стягнути з засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно в користь ОСОБА_5 - 661,
39 (шістсот шістдесят одну) гривню 39 копійок матеріальної шкоди, 1000 (одну
тисячу) гривень за послуги адвоката, та 2000 ( дві тисячі ) гривень моральної
шкоди.

Речовий доказ - ніж, - знищити,- а футболку, джемпер, куртку, що належать
ОСОБА_4 передати у його повне розпорядження.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу
всім засудженим ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишити попередній - підписку про
невиїзд. На вирок
може бути подана апеляція до апеляційного суду Волинської області на протязі 15
діб із часу його проголошення через Любомльський районний суд.