У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати Верховного Суду України

у кримінальних справах у складі:

Головуючого

Синявського О.Г.

суддів

Вус С.М., Пекного С.Д.

за участю прокурора

Сорокіної О.А.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 18 грудня 2007 року кримінальну справу за
касаційним поданням заступника Генерального прокурора України на вирок
Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 грудня 2005 року, яким
засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та мешканця с. Вербувата

Христинівського району Черкаської області,

раніше не судимого -

за ст. 212 ч. 3 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 5 років
позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих та адміністративно господарських функцій строком на 3
роки.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування
призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України ОСОБА_1 зобов'язано періодично з'являтися на
реєстрацію в органи кримінально-виконавчої системи та не змінювати без відому
цих органів місце постійного проживання.

В апеляційному порядку справа не переглядалася.

ОСОБА_1 засуджено за те, що він, будучи суб'єктом підприємницької
діяльності, відповідальним за ведення бухгалтерського обліку по правильному
начисленні та своєчасній сплаті податків і платежів до державного бюджету, у
2002 році, умисно, на порушення ст. 13, п. 1 ст.19 Дектеру Кабінету Міністрів
України від 26.12.1992 року №13-92 “Про прибутковий податок з громадян”
ухилився від сплати прибуткового податку шляхом заниження валового доходу в
сумі 261 304,80 грн.

Крім того, ОСОБА_1, у 2002 році, на порушення п.п. 7.7.1 п. 7.7. ст.. 7
Закону України “Про податок на додану вартість” від 03.04.1997 року
№168/98-ВР, ухилився від сплати податку
на додану вартість за 2002 рік у сумі 143 529 грн.

Таким чином ОСОБА_1 своїми умисними діями ухилився від сплати прибуткового
податку у сумі 261 304,80 грн. та податку на додану вартість 143 529 грн., а
всього на загальну суму 404 833, 80 грн., що призвело до ненадходження в бюджет
держави грошових коштів в особливо великих розмірах.

У касаційному поданні прокурор просить
вирок щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд. На обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд безпідставно звільнив засудженого від відбування
додаткового покарання у вигляді позбавлення права займати посади пов'язані з
виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно господарських функцій,
у наслідок чого призначене ОСОБА_1 покарання є м'яким. Крім того, на ОСОБА_1,
всупереч вимогам п. 3 ст. 76 КК України покладено обов'язок не змінювати без
відому органів кримінально-виконавчої системи місце проживання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про підтримання касаційного
подання, скасування вироку та закриття кримінальної справу зв'язку з смертю
засудженого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційного
подання, колегія суддів вважає, що касаційне подання підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого
йому злочину, підтверджується сукупністю зібраних та перевірених у судовому
засіданні доказів, що прокурором не оспорюється.

Як убачається з вироку, суд призначив ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення
волі з позбавленням права обіймати посади пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих та адміністративно господарських функцій, і прийняв
рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням,
посилаючись при цьому на ст. 75 КК України.

Виходячи з цього, слід вважати, що ОСОБА_1 звільнено лише від основного
покарання, а посилання в поданні на те, що це звільнення стосується й
додаткового покарання, є безпідставним.

Якщо ж у прокурора чи інших осіб виникнуть сумніви щодо виконання вироку,
то вони можуть бути вирішені судом, який постановив вирок, у порядку,
передбаченому ст. 409 КПК України.

Однак, як обґрунтовано зазначено у касаційному поданні, суд, звільняючи
засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням, зобов'язав
засудженого протягом встановленого судом іспитового строку “не змінювати без
відому органів кримінально-виконавчої системи місце постійного проживання”, тим
самим розширивши перелік обов'язків, зазначених у ст. 76 ч. 1 КК України, що є
недопустимим.

Разом з тим, враховуючи те, що згідно з актовим записом про смерть ОСОБА_1
помер ІНФОРМАЦІЯ_2, колегія суддів вважає, що кримінальну справу щодо нього
слід закрити.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 6 ч.
1 п. 8, 395-396, 400-1 КПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

касаційне подання заступника Генерального прокурора України задовольнити
частково.

Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 грудня 2005 року
ОСОБА_1 скасувати.

Кримінальну
справу щодо ОСОБА_1 на підставі ст. 6 ч. 1 п. 8 КПК
України закрити.

Судді: