У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Скотаря А.М.,

суддів

Гошовської Т.В., Шевченко Т.В.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 14 серпня 2008 року кримінальну справу
за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на
вирок Ленінського районного суду Автономної Республіки Крим від 5 вересня
2007 року та ухвалу апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 22
січня 2008 року.

Вироком Ленінського районного
суду Автономної Республіки Крим від 5 вересня 2007 року

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1
народження,

уродженця м. Чиргик Ташкентської області республіки
Узбекистан, татарина, громадянина України,

раніше не судимого, -

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України на 7 років позбавлення волі.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_3, судові рішення щодо якого не оскаржені.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винним та засуджено за те, що він разом з
ОСОБА_3 2 червня 2007 року приблизно о 21 годині, перебуваючи у стані
алкогольного сп'яніння напроти будинку АДРЕСА_1, маючи умисел на заподіяння
тяжких тілесних ушкоджень, з метою помсти, завдали численні удари палкою
потерпілому ОСОБА_4, чим спричинили, згідно з висновком судово-медичної
експертизи № 17 від 31 липня 2007 року, не менше 40-43 травматичних дій у різні
частини тіла і закриту сполучену травму голови, грудної клітки у виді переломів
кісток зводу черепа і основи черепа із субархноїдальним крововиливом,
численними переломами справа і зліва, які за ступенем тяжкості відносяться до
тяжких тілесних ушкоджень, від яких вподальшому настала смерть потерпілого.

Ухвалою апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 22 січня 2008 року
цей вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник ставить питання про зміну постановлених щодо ОСОБА_2 судових
рішень у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та
особі винного внаслідок суворості. При цьому посилається на те, що судом першої
і апеляційної інстанції не в повній мірі враховані пом'якшуючі вину обставини,
зокрема, визнання ОСОБА_2 вини, його щире каяття, активне сприяння розкриттю
злочину, позитивні характеристики за місцем проживання і роботи, те, що він є
особою, яка раніше не судима, злочин вчинив у неповнолітньому віці, що він не
був ініціатором злочину, і його роль у вчиненні цього злочину менш активна.
Вважає, що враховуючи усі ці обставини, суд мав усі підстави для призначення
покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 121 КК
України, та не пов'язаного з позбавленням волі.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Винність ОСОБА_2 у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджена сукупністю зібраних по справі,
вірно оцінених та обґрунтовано покладених судом в основу вироку доказів,
зокрема, показаннями самого ОСОБА_2, який, по суті, не заперечував, що завдавав
потерпілому ОСОБА_4 ударів палицею у різні частини тіла; даними протоколу
відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_2, під час якого
останній підтвердив, що разом з ОСОБА_3 завдавав потерпілому ударів; даними
висновку судово-медичної експертизи, з якого убачається, що смерть потерпілого
настала внаслідок сполученої закритої тупої травми голови, грудної клітки,
живота і кінцівок, яка ускладнилась розвитком шоку; характер і локалізація цих
ушкоджень, розташування ушкоджень в різних ділянках тіла вказують на те, що ці
ушкодження утворилися від неодноразових травматичних дій (не менше 40-43) та
відповідають показанням ОСОБА_3 і ОСОБА_2, які вони давали під час відтворення
обстановки та обставин події; даними протоколів огляду місця події, огляду
речових доказів.

Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність цих
та інших, наведених у вироку доказів, немає.

За встановлених судом фактичних обставин справи дії ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 121
КК України кваліфіковано правильно.

Що стосується висновку місцевого суду щодо покарання, то його також слід
визнати правильним.

Призначаючи ОСОБА_2 покарання, місцевий
суд, як видно з його вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який
відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, обставини
вчиненого злочину, те, що він вчинив злочин у неповнолітньому віці, обставини, що
пом'якшують покарання - часткове визнання своєї вини, щире каяття, обставину, що
обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння, і призначив
йому мінімальне покарання, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України.

Як видно з
матеріалів справи ОСОБА_2 за
місцем проживання характеризується посередньо, ніде не вчиться і не працює,
ухиляється від постановки на військовий облік; за місцем навчання
характеризується задовільно.

З урахуванням цих обставин, колегія суддів не може погодитися
з доводами у касаційній скарзі про
невідповідність призначеного
ОСОБА_2 покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого
внаслідок суворості і не вбачає підстав
для зміни судових рішень
щодо засудженого.

Зазначені доводи захисника перевірялися і судом апеляційної інстанції та
були визнані безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо
мотивував в ухвалі і вважати його необґрунтованим чи сумнівним немає підстав.

Отже, підстав для зміни вироку та ухвали щодо ОСОБА_2 та
пом'якшення йому покарання із застосуванням статей 69, 75 КК України, як про це
ставиться питання у касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону,
які тягнуть зміну чи скасування судових рішень, по справі не виявлено.

Керуючись статтями 394-396 КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити у задоволенні касаційної скарги захисника
ОСОБА_1

С У Д Д І:

Гошовська Т.В. Скотарь А.М. Шевченко
Т.В.