Дата документу Справа № 331/3956/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №331/3956/15-к Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11сс/778/576/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.583 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2015 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за клопотанням заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тимчасового арешту стосовно громадянина Російської Федерації
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нєвінномиськ Ставропольського краю Російської Федерації, документованого паспортом громадянина Російської Федерації № НОМЕР_1 , який розшукується ГУМВС Росії по м.Москві УВС по ЮВАО ГУМВС Росії по м.Москві Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності у кримінальній справі №664828 від 12 вересня 2011 року за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.159 КК Російської Федерації (шахрайство),
за участю прокурора ОСОБА_8 ,
затриманої особи ОСОБА_7 ,
захисників-адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , слідчого ОСОБА_11 ,
ВСТАНОВИЛА:
захисники-адвокати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також ОСОБА_12 , звернулися до Апеляційного суду Запорізької області з апеляційними скаргами на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 7 червня 2015 року, якою задоволено клопотання заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_6 , та до громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою у Запорізькому слідчому ізоляторі терміном на 40 діб. Строк тримання під вартою постановлено обчислювати з 18-00 години 5 червня 2015 року до 18-00 години 15 липня 2015 року.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що доданими до клопотання матеріалами підтверджується факт перебування ОСОБА_7 у міжнародному розшуку за запитом ГУМВС Росії по м.Москві УВІ по ЮВАО ГУМВС Росії по м.Москві Російської Федерації за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.159 КК Російської Федерації (шахрайство). Крім того, неодноразова зміна ОСОБА_7 прізвища, та місця реєстрації, свідчать про наявність підстав для застосування до нього тимчасового арешту на 40 діб.

В апеляційній скарзі захисники-адвокати ОСОБА_13 та ОСОБА_10 просять ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 7 червня 2015 року про застосування тимчасового арешту скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_6 , та звільнити ОСОБА_12 з-під варти в залі суду. В обґрунтування своїх вимог вказують на незаконність та невмотивованість ухвали слідчого судді, оскільки в судовому засіданні, під час розгляду клопотання, не досліджені всі необхідні матеріали, та достовірно не встановлена особа арештованого. Крім того зазначають, що у судовому засіданні прокурором необґрунтовано будь-якими доводами чи документами сумніви щодо дійсності паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_12 серії НОМЕР_2 , та судом не з`ясовано і не отримано жодних матеріалів щодо яких затриманий 5 червня 2015 року ОСОБА_12 був поміщений до ІТТ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області саме як ОСОБА_7 . Також, на думку апелянтів, оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст.ст.370, 372 КПК України, не може вважатися законною, обґрунтованою і вмотивованою, оскільки вона не прийнята у відповідності до норм матеріального права, адже саме не визначена норма матеріального чи процесуального права, за якою дійсний паспорт громадянина України має вторинну доказову чинність, ніж ксерокопія паспорту нібито громадянина Російської Федерації.

В апеляційній скарзі ОСОБА_12 просить скасувати ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 7 червня 2015 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_6 від 6 червня 2015 року, та звільнити ОСОБА_12 з-під варти в залі суду. В обґрунтування своїх вимог посилається на ті ж самі доводи, що і його захисники-адвокати ОСОБА_13 та ОСОБА_10 у своїй апеляційній скарзі.

Разом з апеляційною скаргою, ОСОБА_12 подав до суду клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, в якому зазначає, що строк на апеляційне оскарження ним пропущений через те, що 12 та 13 червня 2015 року кореспонденція на поштовому відділенні не приймалась.

На думку колегії суддів, доводи ОСОБА_12 щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження вищевказаної ухвали слідчого судді не заслуговують на увагу, а тому заявлене останнім клопотання про поновлення цього строку не підлягає задоволенню.

Згідно ухвали слідчого судді, 6 червня 2015 року заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_6 звернулася до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тимчасового арешту стосовно громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У клопотанні зазначено, що 5 червня 2015 року о 18-00 годині, у порядку ст.ст.208, 582 КПК України, співробітниками СВ УСБУ у Запорізькій області затримано ОСОБА_7 , який розшукується ГУМВС Росії по м.Москві УВС по ЮВАО ГУМВС Росії по м.Москві Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності у кримінальній справі №664828 від 12 вересня 2011 року за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.159 КК Російської Федерації (шахрайство).

Згідно з анкетою Інтерполу (документом, на підставі якого здійснюється розшук підозрюваної (обвинуваченої) особи та її затримання до вирішення питання про екстрадицію), на підставі рішення Тверського районного суду м.Москви від 11 жовтня 2013 року відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту (арешт).

ОСОБА_7 , після його затримання співробітниками СВ УСБУ у Запорізькій області, 5 червня 2015 року поміщено до ІТТ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області.

Ініціатору розшуку 5 червня 2015 року каналами Інтерполу повідомлено про затримання ОСОБА_7 . Тими самими каналами від ініціатора розшуку надійшло підтвердження про отримання вказаного повідомлення та поінформовано про надання у подальшому усіх необхідних документів для вирішення питання щодо екстрадиції вказаної особи до Російської Федерації.
Таким чином слідчим суддею зроблено висновок про те, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_7 перебуває у міжнародному розшуку за вчинення злочину, за який відповідно до законодавства Російської Федерації передбачено максимальне покарання у виді 10 років позбавлення волі і що він затриманий і відносно нього подано подання, яке ним було задоволено.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, і наполягав на законності та обґрунтованості ухвали слідчого судді; адвокатів ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та особу, відносно якої застосовано запобіжний захід у виді тимчасового арешту, які підтримали апеляційну скаргу захисників; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Частиною першою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

До повноважень слідчого судді, згідно з пунктом 18 частини першої статті 3 КПК України, належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Листі від 4 квітня 2013 року №511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» (далі Лист від 4 квітня 2013 року №511-550/0/4-13), наголосив на тому, що слідчий суддя має сумлінно виконувати обов`язки щодо загального захисту прав людини у порядку статті 206 КПК України.

Відповідно до положень ст.583 КПК України, до затриманої особи, яка вчинила злочин за межами України, застосовується тимчасовий арешт до сорока діб або інший встановлений відповідним міжнародним договором України строк до надходження запиту про її видачу.

При розгляді клопотання прокурора про застосування тимчасового арешту до затриманого, слідчий суддя встановлює особу затриманого, пропонує йому зробити заяву, перевіряє наявність документів, що містять дані про вчинення особою злочину на території іноземної держави, вислуховує думки учасників судового провадження та виносить ухвалу про застосування тимчасового арешту або відмову в застосуванні тимчасового арешту, якщо для його обрання немає підстав.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що слідчий суддя не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Так, з наданих матеріалів провадження вбачається, що наведені у клопотанні прокурора підстави для застосування щодо ОСОБА_7 тимчасового арешту перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні були заслухані пояснення затриманого ОСОБА_7 .

Так затриманий ОСОБА_7 назвався ОСОБА_12 та суду пояснив, що він ніякого відношення до ОСОБА_7 немає.

Слідчий суддя не витребував від прокурора документи для встановлення особи затриманого, не в повній мірі перевірив доводи затриманого та не встановив його особу способом, вказаним в кримінально-процесуальному законі, на підставі належно оформлених документів (паспорту).

В той же час, не встановивши належними документами (паспортом) особу затриманого, слідчий суддя задовольнив клопотання прокурора про тимчасовий арешт ОСОБА_7 .

При цьому суд першої інстанції не взяв до уваги, що у справі «Луценко проти України» Європейський суд з прав людини у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року в пункті 62 зазначив: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у зазначеному вище положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (див. рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04).

З огляду на викладене, рішення слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 при встановленні під час розгляду провадження іншої особи, яка має паспорт громадянина України та інші документи громадянина України, не забезпечує в повній мірі дотримання приписів Конституції України, КПК України та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Тому, таке рішення слідчого судді не може бути визнано законним, обґрунтованим і вмотивованим, і воно підлягає скасуванню.

Під час апеляційного розгляду був допитаний затриманий ОСОБА_7 , який назвався ОСОБА_12 та суду пояснив, що він ніякого відношення до ОСОБА_7 немає.

Під час апеляційного розгляду був допитаний слідчий ОСОБА_11 , який надав суду матеріали кримінального провадження відносно невстановлених посадових осіб органів внутрішніх справ України та пояснив, що ОСОБА_7 (за паспортом громадянина України ОСОБА_12 ) на території України злочинів не скоював та не підозрюється у їх скоєні. При цьому він надав суду для огляду паспорт громадянина України, картку платника податків, паспорт для виїзду за кордон, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_12 . Слідчий підтвердив, що на підставі всіх цих документів затриманий є громадянином України ОСОБА_12 . Інших паспортів чи належно оформлених документів громадянина Російської Федерації на ім`я ОСОБА_7 у слідчих органів немає. Про затримання особи ОСОБА_7 7 червня 2015 року належним чином було сповіщено Російську Федерацію, і до розгляду провадження у суді 30 червня 2015 року вони ніяких документів на видачу до України не направили. Для встановлення особи затриманого було проведено експертизу, однак експерти не змогли підтвердити, що ОСОБА_7 та ОСОБА_12 є однією особою.

При розгляді провадження прокурор підтвердив пояснення слідчого і пояснив, що під час розгляду провадження в апеляційному суді для встановлення особи затриманого було проведено експертизу, однак експерти не змогли підтвердити, що ОСОБА_7 та ОСОБА_12 є однією особою.

Основними міжнародними документами, які регулюють порядок видачі осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, є Європейська конвенція про видачу правопорушників 1957 року, Додатковий протокол 1975 року, Другий Додатковий протокол 1978 року, які Ратифіковані Україною згідно Закону України №43/98-ВР від 16 січня 1998 року, з таким застереженням: …г) до пунктів «а» і «в» пункту 1 статті 6: Україна не видаватиме іншій державі громадян України.
Пункт 4 статті 16 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року передбачає, що тимчасовий арешт може бути припинений, якщо впродовж 18 днів після арешту запитувана Сторона не отримає запит про видачу правопорушника і документи, зазначені у статті 12.
Прокурор та слідчий на час розгляду провадження 30 червня 2015 року (спливло 21 день) підтвердили, що впродовж 18 днів після арешту запитувана Сторона (Україна) не отримала від Російської Федерації запит про видачу правопорушника і документи, зазначені у статті 12.
Вказані факти, на думку колегії суддів, свідчать про відсутність достатніх підстав для застосування до затриманого ОСОБА_7 (відносно якого в апеляційному суді на підставі паспорту громадянина України встановлено особу ОСОБА_12 ) тимчасового арешту.

Більше того, навіть якщо б було встановлено, що затримана 7 червня 2015 року особа є ОСОБА_7 , то на підставі пункту 4 статті 16 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, тимчасовий арешт підлягав би припиненню, а затримана особа підлягала б звільненню.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу захисників-адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 7 червня 2015 року, якою задоволено клопотання заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_6 , та до громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою у Запорізькому слідчому ізоляторі терміном на 40 діб, - скасувати.

Винести нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_6 про застосування до громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 тимчасового арешту терміном на 40 діб.

Звільнити ОСОБА_7 (за паспортом громадянина України - ОСОБА_12 ) з під варти в залі суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4