Ухвала

іменем україни

14 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_10,
суддів:при секретарі ОСОБА_11, ОСОБА_12,ОСОБА_13,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області на ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 25 вересня 2014 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000248, за обвинуваченням

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Новий Буг Миколаївської області, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1, такого, що не має судимості,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК;

за участю прокурора ОСОБА_14,

в с т а н о в и л а:

Вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 14 травня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки; за ч. 1 ст. 135 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням обов'язків, передбачених частинами 2-4 ст. 76 КК.

Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 25 вересня 2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 змінено. Провадження в частині обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 135 КК закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК. Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням обов'язків, передбачених частинами 2-4 ст. 76 КК. В решті вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв'язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що апеляційний суд всупереч правовим висновкам Верховного Суду України викладеним у постанові від 06 березня 2014 року безпідставно закрив кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_5 за ч 1 ст. 135 КК за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 о 20.00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, керуючи технічно несправним автомобілем ВАЗ - 2121 «Нива» д.н.з. НОМЕР_1, рухався по проїжджій частині вул. Цибулько у м. Новий Буг Миколаївської області, зі сторони вул. Першотравневої у напрямку вул. Панаса Мирного. При під'їзді до будинку № 64 по вул. Цибулько він у порушення пунктів 1.10, 2.3 «б», 10.1, 12.1, 12.4, 19.3 Правил дорожнього руху виїхав на праве узбіччя, що не призначене для руху транспортних засобів, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7

Після цього, достовірно знаючи, що його діями потерпілий був поставлений у небезпечний для життя стан і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, ОСОБА_5 не прийняв можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому та в порушення п. 2.10 «г» Правил дорожнього руху зник з місця події, залишивши потерпілого в небезпеці. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.

Ухвала апеляційного суду є рішенням вищого суду щодо законності та обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку, і повинна бути законною, обґрунтованою і вмотивованою. Крім того, ухвала апеляційного суду за своїм змістом має відповідати вимогам ст. 419 КПК.

Стаття 419 КПК визначає, що мотивувальна частина ухвали апеляційного суду має містити мотиви з яких виходив апеляційний суд при постановленні ухвали і положень закону, яким він керувався.

Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження за умови встановлення обставин, передбачених ст. 284 цього Кодексу.

Як видно зі змісту оскаржуваної ухвали, приймаючи рішення про необхідність закриття провадження в частині обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 135 КК за відсутністю в діях останнього складу цього злочину, апеляційний суд свій висновок мотивував тим, що ОСОБА_5 не мав можливості зберегти життя потерпілого навіть за умови завчасного надання медичної допомоги. В основу прийнятого рішення суд поклав показання потерпілої ОСОБА_8 яка підтвердила, що ДТП сталося у людному місці та у її присутності, а також дані висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 про те, що характер травми, що потягла швидку смерть ставить під сумнів можливість збереження життя потерпілого внаслідок надання йому медичної допомоги.

Однак, наведений висновок суду суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідальність за ст. 135 КК настає у разі завідомого залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані та позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо, зокрема, винний сам поставив потерпілого у небезпечний для життя стан.

Зі змісту вказаної статті кримінального закону убачається, що цей злочин вважається закінченим з моменту залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані, незалежно від того, відвернула б чи ні надана допомога можливу смерть чи інші тяжкі наслідки.

При цьому, згідно правових висновків викладених у постанові Верховного Суду України (далі - ВСУ) від 06 березня 2014 року особа, яка залишила потерпілого у небезпеці, має нести кримінальну відповідальність за ст. 135 КК навіть у випадках, коли через несумісну з життям травму будь-яка допомога не була здатна відвернути смерть людини. Для кваліфікації дій винного за цією нормою кримінального закону не має значення і те, що хтось інший надав чи намагався надати допомогу залишеному у небезпеці.

Проте, апеляційний суд, приймаючи рішення про відсутність в діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченому ч. 1 ст. 135 КК не врахував зазначених положень закону України про кримінальну відповідальність та правової позиції ВСУ, що в силу ст. 458 КПК є обов'язковою для всіх судів України.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відсутність в діянні ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК, чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального законів відповідно до п. 2 ч. 1ст. 438 КПК є підставами для скасування ухвали апеляційного суду. Отже, доводи прокурора є обґрунтованими і його скарга підлягає задоволенню.

За таких обставин, ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_5 підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

При новому розгляді в суді апеляційної інстанції необхідно ретельно перевірити доводи касаційної скарги прокурора в частині кваліфікації дій засудженого ОСОБА_5, прийняте законне і обґрунтоване рішення, врахувавши висновки Верховного Суду України, викладені у вказаній постанові від 06 березня 2014 року.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області - задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 25 вересня 2014 року щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12