справа 274/1431/15-к провадження: 1-кп/0274/228/15
В И Р О К І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.04.2015 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд в складі головуючого-судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши кримінальне провадження відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичева, Житомирської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого 25.09.2014 року Бердичівським міськрайонним судом за ст. 185 ч. 1 КК України до 140 годин громадських робіт, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , - за ст. 389 ч. 2 КК України,
за участю сторін: прокурора ОСОБА_4 ; захисника ОСОБА_5 ; обвинуваченого ОСОБА_3 ,-
В С Т А Н О В И В:
25.09.2014 року ОСОБА_3 був засуджений Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області за ст. 185 ч. 1 КК України до 140 годин громадських робіт та 06.11.2014 року поставлений на облік до Бердичівського міськрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції.
Засуджений ОСОБА_3 за викликами Бердичівського МРВ КВІ для постановки на облік без поважних причин не з`явився.
29.12.2014 року начальником Бердичівського міськрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції було здійснено візит за місцем проживання засудженого ОСОБА_3 , де останній був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, а також попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування громадських робіт, про що свідчить відповідна підписка.
Цього ж дня, засуджений ОСОБА_3 отримав направлення до МК ВЖРЕП № 7 в м. Бердичеві Житомирської області для відбування призначеного вироком суду покарання.
Однак, засуджений ОСОБА_3 , маючи умисел на ухилення від відбування громадських робіт та реалізуючи його, до МК ВЖРЕГІ № 7 в м. Бердичеві Житомирської області для відбування громадських робіт без поважних причин не з`явився.
02.02.2015 року засудженого ОСОБА_3 було доставлено до Бердичівського ВКВІ, де йому було винесено перше офіційне застереження у виді письмового попередження за невихід для відпрацювання громадських робіт та за неявку на реєстрацію до Бердичівського ВКВІ. Після чого засуджений ОСОБА_3 без поважних причин продовжив ухилятися від відбування громадських робіт.
02.03.2015 року засудженому ОСОБА_3 в приміщені Бердичівського ВКВІ було винесено друге офіційне застереження у виді письмового попередження за невихід для відпрацювання громадських робіт та за неявку на реєстрацію до Бердичівського ВКВІ. Однак, засуджений ОСОБА_3 належних висновків не зробив, продовживши ухилятися від відбування громадських робіт.
Таким чином, ОСОБА_3 умисно ухилився від відбування покарання у вигляді громадських робіт, будучи засудженим до цього покарання, та станом на 17.03.2015 року без поважних причин не відпрацював жодної години, з призначених йому 140 годин громадських робіт.
Своїми умисними діями, які виразилися в ухиленні від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання, ОСОБА_3 скоїв злочин, передбачений ст. 389 ч. 2 КК України.
24.03.2015 року між прокурором Бердичівської міжрайонної прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 укладено угоду про визнання винуватості, згідно з якою сторони визнають правильність кваліфікацій дій підозрюваного за ст. 389 ч. 2 КК України та узгоджують вид і розмір покарання у виді 2 місяців арешту. На підставі ст.ст. 71 ч.1, 72 КК України шляхом часткового складання, приєднавши покарання призначене за вироком Бердичівського міськрайонного суду від 25.09.2014 року, остаточне покарання визначили за сукупністю вироків у виді 2 місяців 1 дня арешту.
В судовому засіданні прокурор, захисник та обвинувачений підтримали угоду.
Вирішуючи питання про відповідність цієї угоди вимогам КПК України та закону суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 469 ч. 4 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладання угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
Злочин, передбачений ст. 389 ч. 2 КК України, є злочином невеликої тяжкості, суспільна небезпечність даного злочину полягає в тому, що він порушує нормальну діяльність органів кримінально - виконавчої системи, які забезпечують виконання вироку та належне застосування призначеного ним покарання, протидіє досягненню цілей, що стоять перед покаранням.
У даному кримінальному провадженні відсутній потерпілий, а тому шкоди завдано лише державним та суспільним інтересам, тобто сторони при укладенні угоди дотримались вимог ст. 469 ч. 4 КПК України.
Не встановлено і порушень вимог ст. 469 ч. 5 КПК України, оскільки угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_3 про підозру і до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Сторонами дотримано вимоги положень ст. 470 КПК України, в угоді у відповідності до цих вимог зазначено ступінь та характер сприяння підозрюваного у проведенні кримінального провадження, характер і тяжкість обвинувачення (підозри), наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.
Також дотримано вимоги ст. 472 КПК України, в угоді зазначено сторони, їх анкетні дані та статус, формулювання підозри та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного на його призначення, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди. В угоді зазначена дата її укладення та вона скріплена підписами сторін.
Укладення угоди між прокурором та обвинуваченим є добровільним, на чому наголосили сторони в судовому засіданні.
Умови угоди не суперечать вимогам КПК України та закону, не порушують прав, свобод чи інтересів сторін та інших осіб, невідповідності умов угоди інтересам суспільства не встановлено.
Підстав вважати, що укладення угоди про визнання винуватості не було добровільним у суду немає. Для визнання винуватості ОСОБА_3 наявні фактичні підстави.
Сторони висловили одноголосну думку про затвердження угоди, що фактичні обставини, які зазначені у підозрі, відповідають дійсності.
Приймаючи до уваги узгоджене покарання, поведінку ОСОБА_3 при проведенні досудового розслідування та судового розгляду, підстав для обрання щодо нього запобіжного заходу не вбачається.
Керуючись ст.ст. 369-372, 373-374, 469, 471, 474-475 КПК України, суд,
у х в а л и в :
затвердити угоду про визнання винуватості від 24.03.2015 року, укладену між прокурором Бердичівської міжрайонної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 .
Визнати винуватим ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 389 ч. 2 КК України, призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді 2 місяців арешту.
На підставі ст.ст. 71 ч.1,72 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Бердичівського міськрайонного суду від 25.09.2014 року і за сукупністю вироків визначити ОСОБА_3 до відбуття остаточне покарання у виді 2 місяців 1 дня арешту.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд.

При цьому вирок може бути оскаржений обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначене покарання; невиконання судом вимог, встановлених ст. 474 ч.ч. 4-7 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після проголошення.

Головуючий ОСОБА_1