АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 травня 2015 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
з участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою старшого прокурора прокуратури Сокирянського району ОСОБА_6 на ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 04 квітня 2015 року, постановлену в порядку ст.82 КК України за заявою засудженого ОСОБА_7 ,-
В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 та замінено йому невідбуту частину покарання у виді 4-х років 1 місяця 14 днів позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді 4-х років 1 місяця 14 днів обмеження волі з триманням його у кримінально-виконавчій установі відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним нагляду з обов`язковим залученням до праці.
На цю ухвалу суду старший прокурор прокуратури Сокирянського району ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
При цьому апелянт вказував, що судове рішення не ґрунтується на законі. На обґрунтування своїх вимог вказував, що лише за підсумками останнього засідання адміністративної комісії установи від 01.04.2015 року ОСОБА_7 визнаний таким, що став на шлях виправлення, а рішеннями цих же комісій в період з 10.07.2014 року по 01.01.2015 року визнавався таким, що стає на шлях виправлення. Вказував також, що засуджений вину в скоєному визнає частково, за час всього періоду відбування покарання на нього було накладено 17 стягнень за порушення режиму утримання, які погашені у встановленому порядку, але, на думку прокурора, є складовим елементом характеристики поведінки засудженого. Крім того, апелянт ще вказував, що засуджений, згідно довідки бухгалтерії установи, має заборгованість по виконавчих листах на суму 17758 грн6.29 коп. і це свідчить, на його думку, про небажання
провадження №11кп/794/194/15 р.
останнього усунути заподіяну злочином матеріальну шкоду. На думку прокурора, висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, що наведені в ній, перевіривши матеріали особової справи засудженого та обговоривши доводи прокурора, колегія суддів вважає, що вимоги апелянта є безпідставні і в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 вироком судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Волинської області від 13.10.2005 року був визнаний винуватим в скоєнні злочинів, передбачених ст.ст.187ч.4; 15 ч.2, 115 ч.2 п.6 КК України і йому визначено покарання за сукупністю злочинів у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Цей вирок було залишено без змін ухвалою судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 17.01.2006 року. Початок строку відбування покарання засудженим 23.05.2005 року, кінець строку - 23.05.2019року.
Відповідно до вимог ч.1 ст.82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.
Згідно ч.3 та п.3 ч.4 ст.82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення та після фактичного відбуття ним не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила новий умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Обгрунтовуючи свій висновок про те, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення, суд в ухвалі вказав, що засуджений, відбуваючи покарання в Сокирянській ВК 67 з 11.07.2011 року , мав одне стягнення, яке було достроково знято у виді заохочення та має ще п`ять заохочень від адміністрації установи, працевлаштований на підприємстві установи, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дружні стосунки підтримує із засудженими переважно позитивної спрямованості, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом колонії, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, до виконання робіт з благоустрою установи ставиться добре, розуміє необхідність їх виконання, не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці, соціально-корисні зв`язки підтримує з матір`ю шляхом листування та побачень, отримує посилки та передачі, завдані злочином матеріальні збитки відшкодовує за рахунок заробітної плати, заходи виховного характеру відвідує, на їх проведення реагує позитивно, робить для себе належні висновки, а також реалізував програму диференційованого виховного впливу «Професія», здобувши професію столяр-верстатник. При цьому суд послався на досліджені ним письмові докази, характеристики, виписки з наказів, атестаційні листи та інші документи, які підтверджують наведені ним в ухвалі обставини.
При прийнятті рішення по суті суд також урахував думку представника установи, який в судовому засіданні вказав, що засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання став на шлях виправлення та заслуговує на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.
Оскільки прокурором в апеляційній скарзі не оспорено вказані в ухвалі факти, колегія суддів не наводить в цій ухвалі доказів на підтвердження тих обставин, які ніким не оспорено.
Той факт, що засуджений частково визнає свою вину в скоєному ним злочині, ніяким чином не свідчить про те, що він не став на шлях виправлення. Посилання прокурора на те, що засуджений не в повній мірі відшкодував заподіяну злочином шкоду, є об`єктивним фактом, але також не свідчить про небажання останнього усунути заподіяну шкоду, оскільки він перебуває в місцях позбавлення волі, відшкодування заподіяної ним шкоди проводиться шляхом стягнення коштів з його заробітної плати. Крім того, прокурором не наведено доказів того, що засуджений, перебуваючи в місцях позбавлення волі, мав достатньо коштів і реальну можливість повністю відшкодувати заподіяну шкоду.
Посилання прокурора на те, що раніше засуджений притягувався неодноразово до дисциплінарної відповідальності за порушення режиму відбування покарання, стягнення за які в установленому порядку були зняті та погашені, як на доказ того, що ОСОБА_7 не став на шлях виправлення, є безпідставним та неправильним трактуванням апелянтом наслідків зняття та погашення накладених раніше дисциплінарних стягнень.
Висновки суду першої інстанції належним чином мотивовані, містять посилання на письмові докази та є обґрунтовані.
Підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області,-

У Х В А Л И Л А :
В задоволенні апеляційної скарги старшого прокурора прокуратури Сокирянського району ОСОБА_6 відмовити, а ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 9 квітня 2015 року, постановлену в порядку ст.82 КК України щодо засудженого ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в порядку касаційного провадження до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_8

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

Копія вірна: суддя