УХВАЛА
судового засідання
30.01.2015 року суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 розглянувши в залі суду в м. Львові заяву ОСОБА_4 про зняття арешту(заборони), -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою, в якій просить винести постанову про зняття заборони (арешту) накладеного, з квартири АДРЕСА_1 у зв`язку з закриттям Франківським районним судом м.Львова кримінальної справи на підставі постанови №1-152/2007 від 12.03.2007р., мотивуючи тим, що 11.12.2006 року Франківським РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області в ході досудового розслідування по кримінальній справі №184/0063 від 27.09.2001р., було встановлено заборону(обтяження) на квартиру АДРЕСА_1 . Постановою Франківського районного суду м.Львова від 12.03.2007р. у справі №1-152/2007 його було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з примирення сторін. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 . Після смерті батька ОСОБА_5 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 . Під час оформлення спадкового майна він дізнався, що на квартиру накладеного заборону(обтяження) Франківським РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області ще у грудні 2006 року, однак він не являвся співвласником даної квартири. 25.07.2013 року він звернувся до Франківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області з проханням зняття арешту на вищевказану заборону(обтяження). На підставі його звернення Франківський РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області 06.08.2013 року звернувся до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та відповідний висновок для зняття заборони. Однак відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції листом від 22.10.2013 року №Г-65/1/10-25/12016. відмовлено у зняття заборони квартири АДРЕСА_1 , оскільки законом не передбачено зняття арешту чи заборони на нерухоме майно на підставі висновку, а тому він не може оформити на себе право власності на вказану квартиру в порядку спадкування після смерті батька, а тому просить заяву задовольнити.

ОСОБА_4 в судовому засіданні заяву підтримав повністю, дав аналогічні пояснення наведених в заяві. Просить заяву задоволити.

Прокурор проти задоволення заяви заперечив, оскільки підстави для задоволення заяви відсутні так як даний спір підлягає розгляду в цивільному процесі. Просять відмовити у задоволенні заяви.

Заслухавши пояснення ОСОБА_4 , думку прокурора, дослідивши матеріали вказаної заяви та матеріали кримінальної справи №1-152/07, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що заявою про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна Франківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області від 05.12.2006 року, Першою Львівською державною нотаріальною конторою 11.12.2006 року накладено обтяження на квартиру АДРЕСА_1 .

12.03.2007 року постановою Франківського районного суду м.Львова звільнено ОСОБА_6 , ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення, злочину передбаченого ч.2 ст.242 КК України у зв`язку з їх примиренням з потерпілим.

Згідно ст. 125 КПК України 1960 року слідчий за клопотанням цивільного позивача або з своєї ініціативи зобов`язаний вжити заходів до забезпечення заявленого в кримінальній справі цивільного позову, а також можливого в майбутньому цивільного позову, склавши про це постанову. В справах про злочин, за які кримінальним законом передбачена конфіскація майна, слідчий зобов`язаний вжити необхідних заходів до забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч.6 ст. 126 КПК України 1960 року, накладання арешту скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Відповідно до ч.1 п.8 ст. 324 КПК України 1960 року питання про майно, описане для забезпечення цивільного позову, чи можливої конфіскації майна, вирішується при постановленні вироку.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 409 КПК України 1960 року питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, вирішуються судом, який постановив вирок.

Відповідно до ст. 411 КПК України 1960 року, питання, зв`язані судом з виконанням вироку вирішуються судом у судовому засіданні з участю прокурора.

Як роз`яснив Пленум Верховного суду України №11 від 21.12.1990 року «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконаннями вироків» із змінами та доповненнями, в порядку, передбаченому ст. 411 КПК України, суди вправі вирішувати питання про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову чи можливої конфіскації майна, якщо при винесенні вироку чи відмови у позові або незастосуванні конфіскації вироком ці заходи не скасовані.

Відповідно до положень, що містяться у п.4 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.1990 року "Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, повязаних з виконанням вироків", арешт накладений на майно, скасовується, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Суд зобов`язаний дослідити докази, що підтверджують наявність обставин, які мають значення для правильного вирішення питань, що виникли у процесі виконання вироку.

У відповідності до положень ст.5 КПК України, процесуальне рішення приймається судом згідно з положеннями КПК України, чинними на момент початку виконання процесуальної дії або прийняття такого рішення.

Так, з 20 листопада 2012 року набрав чинності Кримінальний процесуальний кодекс України 2012 року, а тому з дня набрання його чинності, Кримінально-процесуальний кодекс України з наступними змінами в редакції 1960 року не діє.

Згідно до п. 9 Розділу ХІ. Перехідні положення до КПК України в редакції закону від 13.04.2012 р. запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Відповідно до Інформаційного листа ВССУ № 1735/0/4-12 від 26.11.2012 року «Про деякі питання застосування розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України» роз`яснено судам, що запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до набрання чинності КПК, продовжують свою дію у порядку КПК 1960 року. Зміна, скасування чи припинення (окрім продовження) таких запобіжних заходів, арешту майна, відсторонення від посади, незважаючи на набуття чинності новим процесуальним законом (тобто 20 листопада 2012 року чи пізніше), відбувається згідно з п. 9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК у порядку, передбаченому КПК 1960 року.
З матеріалів кримінальної справи №1-152/2007 про обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_4 за ч.2 ст.342 КК України не вбачається, що під час дізнання та досудового слідства слідчим виносилася постанова про арешт майна на підставі ст.125 КПК України 1960 року, в тому числі відносно квартири АДРЕСА_1 , а тому суд не має правових підстав виносити процесуальне рішення про зняття заборони (арешту) накладеного, з квартири АДРЕСА_1 у зв`язку з закриттям Франківським районним судом м.Львова кримінальної справи на підставі постанови №1-152/2007 від 12.03.2007р.

Крім цього, заявнику ОСОБА_4 слід було звернутись із відповідним позовом в порядку цивільного судочинства, за правилами, встановлених для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

За наведених обставин, суд вважає що заява ОСОБА_4 про зняття арешту(заборони) не підлягає задоволенню, а тому слід відмовити у задоволенні вказаної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 125, 126, 324, 409, 411 КПК України 1960 року, ст.ст.5, 369,370, 371, 395 КПК України, п. 9 розділу ХІ КПК України,-

УХВАЛИВ:
Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні заяви про зняття арешту(заборони) з квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області через Франківський районний суд м.Львова протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1