Справа № 462/6014/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/84/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2015 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002279 про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимого, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 за ч.2 ст. 186 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

його захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Залізничного району м. Львова ОСОБА_9 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 12 листопада 2014 року,

ВСТАНОВИЛА :

Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 12 листопада 2014 року ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за ч.2 ст.186 КК України на чотири роки позбавлення волі .

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, та з іспитовим строком три роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання чи роботи та періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_6 у виді домашнього арешту, до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_10 , вирок відносно якого в апеляційному порядку не оскаржується.

Згідно з вироком суду ОСОБА_10 15 липня 2014 року близько 12 год., знаходячись на вул. Петлюри у м. Львові, неподалік супермаркету «Барвінок», повторно, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_6 , шляхом застосування насильства, яке не було небезпечним для життя та здоров`я потерпілої і виразилось у нанесенні удару по її обличчю, відкрито викрали у потерпілої ОСОБА_11 золотий ланцюжок масою 20 г, вартістю 10 000 грн. та золотий кулон масою 9 г, вартістю 5000 грн., а всього викрали майна на загальну суму 15 000 грн. Надалі ОСОБА_10 , утримуючи викрадене майно, з місця події зник, а ОСОБА_6 був затриманий. На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорює висновків суду щодо доведеності вини засудженого, проте вважає вирок суду незаконним та необгрунтованим, у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_6 , а також з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. При цьому покликається на те, що суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, належним чином не врахував, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, що свідчить про неможливість виправлення останнього без відбування покарання. На підставі наведеного просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_6 за ч.2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі. У решті вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, пояснення засудженого та його захисника, які заперечили проти поданої апеляційної скарги, розглянувши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, відповідає фактичним обставинам справи і в апеляційній скарзі не заперечується. Кваліфікація дій засудженого також ніким не оспорюється.

Твердження прокурора у апеляційній скарзі про те, що суд призначив засудженому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також про те, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, є безпідставними.

Призначаючи покарання, суд дотримався вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається із вироку суду, засуджений ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у психіатричному закладі не перебуває, з 16.07.2012 року перебуває на обліку у Львівському обласному державному клінічному наркологічному диспансері з приводу розладів психіки та поведінки, внаслідок вживання опіоїдів, нейтрально характеризується за місцем проживання та реєстрації. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд обґрунтовано визнав щире каяття ОСОБА_6 у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Врахувавши обставини справи та сукупність пом`якшуючих покарання обставин, відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу засудженого, суд першої інстанції мотивовано дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_6 можливе без відбування покарання та обґрунтовано застосував до нього ст. 75 КК України, на підставі якої звільнив його від відбування покарання з випробуванням.

Та обставина, що кримінальне правопорушення, яке вчинив ОСОБА_6 є тяжким, не містить заборони для застосування щодо нього ст. 75 КК України.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, що свідчить, на думку прокурора, про неможливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, є необґрунтованими.

На думку колегії суддів призначене засудженому покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання новим кримінальним правопорушенням. На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмовити прокурору в задоволенні його апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Залізничного району м. Львова ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Залізничного районного суду м. Львова від 12 листопада 2014 року відносно ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4