Справа №705/831/14-к
1-кп/705/298/15
У Х В А Л А
про повернення обвинувального акту
22 квітня 2015 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області
у складі колегії суддів: головуючої - судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі - ОСОБА_4
з участю прокурора ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м.Умані матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених за п.п.9,12 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 289 КК України
В С Т А Н О В И Л А :
Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, вважаючи, що акт відповідає вимогам КПК України; підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акта прокурору немає; справа підсудна цьому суду.
В підготовчому судовому засіданні захисник обвинувачених адвокат ОСОБА_8 заявив клопотання про повернення обвинувального акту, вказавши, що ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 30.03.2015 року вирок Уманського міськрайонного суду від 16.12.2014 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 скасовано у зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального закону і справу відносно них направлено до Уманського міськрайонного суду зі стадії підготовчого провадження.
Вважає, що змінений та остаточний обвинувальний акт від 09.10.2014 року відносно ОСОБА_7 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.115, ч.2 ст. 289 та ч.2 ст.146 КК України та ОСОБА_6 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 та ч.2 ст.146 КК України, складений з порушенням вимог ст. 291 КПК України, а тому у відповідності до п. 3 ч.3 ст.314 КПК України він має бути повернутий прокурору. Таку позицію він аргументує наступним:
У відповідності до п. 5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, окрім інших відомостей, повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
На його думку, при формулюванні обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, вимоги закону дотримані не були.
У відповідності до ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні обов`язковому доказуванню, окрім іншого, підлягають: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчиненнякримнального правопорушення) , тобто ознаки об`єктивної сторони; 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, тобто, ознаки суб`єктивної сторони складу злочину.
При складанні обвинувального акту від 09.10.2014 року прокурор не дотримався вимог ч.1 ст. 91 КПК України, оскільки формулювання обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства містить суперечності, які полягають в тому, що в мотивувальній частині формули обвинувачення, де викладено встановлені, на думку прокурора, фактичні обставин, за яких настала смерть ОСОБА_9 , не зазначені обов`язкові ознаки суб`єктивної сторони, а саме, умисел та мотив цього кримінального правопорушення, хоча в резолютивній частині дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України, тобто, як умисне вбивство без обтяжуючих обставин.
Це порушення вимог кримінального процесуального закону в свою чергу призвело до не виконання вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України .
З викладеного в обвинувальному акті формулювання звинувачення у вбивстві ОСОБА_9 , яке інкриміноване ОСОБА_7 , неможливо визначити, яке ж кримінальне правопорушення, що призвело до наслідків у вигляді смерті іншої людини, він вчинив просте чи кваліфіковане ( за обтяжуючих обставин) вбивство. Фактично, обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.
Про це, серед інших порушень норм процесуального права, зазначено і в і в ухвалі суду апеляційної інстанції, якою скасовано вирок Уманського місьрайсуду від 16.12. 2014 року.
У відповідності до ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Згідно до ч. 2 ст. 337 КПК України правом зміни обвинувачення, висунення додаткового обвинувачення чи відмови від підтримання державного обвинувачення, наділений прокурор.
У відповідності до ч.3 ст.337 КПК України суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи відносно якої здійснюється кримінальне провадження. Як випливає зі змісту цієї норми, право на зміну правової кваліфікації дій обвинуваченого, суд має лише після завершення судового розгляду справи та при винесенні судового рішення. Таким чином, на стадії підготовчого провадження суд не наділений правом формулювання чи зміни обвинувачення особі, щодо якої роглядається обвинувальний акт, а тому вважає, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 підлягає поверненню прокурору. Просить обвинувальний акт від 09.10.2014 року відносно ОСОБА_7 за ознаками складу кримінальнихих правопорушень, передбачених ч. 1 ст.115, ч.2 ст. 289 та ч.2 ст.146 КК України та ОСОБА_6 ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 та ч.2 ст.146 КК України повернути прокурору Христинівського району , як такий, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 підтримали клопотання захисника ОСОБА_8 та просили його задоволити.
В підготовче судове засідання потерпіла ОСОБА_10 не з`явилась, письмово подала заяву, в якій просить провести судове засідання за її відсутності, а обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , який не відповідає вимогам ст.. 291 КПК України, повернути на дооформлення.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Із обвинувального акту, складеного прокурором прокуратури Христинівського району встановлено, що в цьому процесуальному документі містяться такі істотні порушення процесуального закону, що не дають можливості призначити справу до судового розгляду.
Так, як слідує із ухвали апеляційного суду Черкаської області від 31.03.2015 року ОСОБА_7 , який судом першої інстанції був засуджений за вчинення умисного вбивства, взагалі не обвинувачувався у вчиненні такого злочину ( ч.1 ст. 115 КК України) (змінений обвинувальний акт від 09.10.2014 року).
У формулюванні обвинувачення, викладеному в мотивувальній частині вироку, яке суд визнав доведеним, взагалі не йдеться про вчинення ОСОБА_7 умисного вбивства, наявність у нього умислу на його вчинення та мотив заподіяння смерті.
Відсутні такі дані і в зміненому та остаточному обвинувальному акті, в якому у формулюванні обвинувачення також взагалі не йдеться про вчинення ОСОБА_7 умисного вбивства, наявність у нього умислу на його вчинення та мотив заподіяння смерті.
Як вбачається з матеріалів справи, в обвинувальних актах, які містяться в матеріалах даного кримінального провадження, вбачається, що в цих процесуальних документах містяться суттєві недоліки, які пов`язані з тим, що в ньому фактично не викладено формулювання конкретного обвинувачення щодо конкретної участі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні безпосередніх дій за підозрою у вчиненні умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, а саме потерпілому ОСОБА_9 ,оскільки у викладі фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими у всіх обвинувальних актах по даному провадженню, в тому числі і зміненому та остаточному, в категоричній формі зазначається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вчинили злочинні дії, діючи умисно та цілеспрямовано, за попередньою змовою, з метою протиправного позбавлення життя іншої особи та припинення опору зі сторони потерпілого.
Вищезазначене свідчить про невідповідність формулювання обвинувачення, викладу фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими.
За положеннями п.5 ч.2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті повинно бути викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Отже в обвинувальному акті повинно бути як виклад фактичних обставин події, так і формулювання обвинувачення, тобто описова і його резолютивна частини, які повинні бути, узгодженими між собою.
Формулювання обвинувачення в обвинувальному акті є обов`язковим, оскільки відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а не щодо підозрюваної особи.
Як слідує із висновків ухвали апеляційного суду Черкаської області вирок від 16.12.2014 року був винесений стосовно особи, якій фактично не було пред`явлено обвинувачення у вчиненні умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, а саме потерпілому ОСОБА_9 , а обвинувачення пред`явлене ОСОБА_6 суперечить викладу фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими відносно нього, тобто судом апеляційної інстанції встановлені істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону.
На істотність порушень вимог кримінально-процесуального закону при складенні обвинувального акту вказано і в клопотанні адвоката обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ОСОБА_8 , виходячи з того, що при формулюванні обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, вимоги закону дотримані не були.
У відповідності до ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні обов`язковому доказуванню, окрім іншого, підлягають: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчиненнякримнального правопорушення) , тобто ознаки об`єктивної сторони; 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, тобто, ознаки суб`єктивної сторони складу злочину.
При складанні обвинувального акту від 09.10.2014 року прокурор не дотримався вимог ч.1 ст. 91 КПК України, оскільки формулювання обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства містить суперечності, які полягають в тому, що в мотивувальній частині формули обвинувачення, де викладено встановлені, на думку прокурора, фактичні обставин, за яких настала смерть ОСОБА_9 , не зазначені обов`язкові ознаки суб`єктивної сторони, а саме, умисел та мотив цього кримінального правопорушення, хоча в резолютивній частині дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України, тобто, як умисне вбивство без обтяжуючих обставин.
Це порушення вимог кримінального процесуального закону в свою чергу призвело до не виконання вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України .
З викладеного в обвинувальному акті формулювання звинувачення у вбивстві ОСОБА_9 , яке інкриміноване ОСОБА_7 , неможливо визначити, яке ж кримінальне правопорушення, що призвело до наслідків у вигляді смерті іншої людини, він вчинив просте чи кваліфіковане ( за обтяжуючих обставин) вбивство. Фактично, обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.
У відповідності до ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Згідно до ч. 2 ст. 337 КПК України правом зміни обвинувачення, висунення додаткового обвинувачення чи відмови від підтримання державного обвинувачення, наділений прокурор.
У відповідності до ч.3 ст.337 КПК України суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи відносно якої здійснюється кримінальне правопорушення. Як випливає зі змісту цієї норми, право на зміну правової кваліфікації дій обвинуваченого, суд має лише після завершення судового розгляду справи та при винесенні судового рішення. Таким чином, на стадії підготовчого провадження суд не наділений правом формулювання чи зміни обвинувачення особі, щодо якої розглядається обвинувальний акт, а тому колегія суддів вважає, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 підлягає поверненню прокурору.
Прокурор в судовому засіданні , поклавшись на думку суду з приводу повернення обвинувального акту на до оформлення, заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим строком на 30 днів, оскільки строк їх тримання спливає 29 квітня 2015 року.
Обвинувачені та їх захисник ОСОБА_11 в підготовчому судовому засіданні відносно клопотання прокурора покладаються на думку суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Колегія суддів вважає доцільним продовжити обвинуваченим запобіжний захід в виді тримання під вартою, оскільки застосування іншої міри запобіжного заходу відносно обвинувачених може не забезпечити їх належної процесуальної поведінки. Колегія суддів вважає, що на час продовження строку тримання під вартою обвинуваченим продовжують існувати ризики, які мали місце на час обрання міри запобіжного заходу.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 291, 314, 331 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И ЛА :
Продовжити обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжний захід в виді тримання під вартою строком на 30 днів в Черкаському слідчому ізоляторі Управління державної пенітенціарної служби України в Черкаській області, до 28 травня 2015 року.
Копію ухвали направити прокурору, обвинуваченим, захисникам, начальнику ІТТ при Уманському МВ УМВС України в Черкаській області, начальнику слідчого ізолятора, до відому та виконання.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3