№ 1-134
ВИРОК

І М Е НЕМ У К Р А ї М И

29 листопада2007 року місто Чернігів

Військовий місцевий суд Київського гарнізону в складі: головуючого - судді
підполковника юстиції ДЯЧУКА С.І., при секретарі Загородній Ю.М., за
участю державного обвинувача -військового
прокурора Чернігівського гарнізону підполковника юстиції Курили П.М.,
підсудного -ОСОБА_1., його захисника - ОСОБА_2., у відкритому судовому засіданні в приміщенні військової прокуратури Чернігівського гарнізону розглянув кримінальну
справу за обвинуваченням військовослужбовця військової частини 2253

прапорщика ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Новгород-Сіверському Чернігівської області, українця, громадянина
України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину та бабусю похилого віку, не судимого, інспектора
прикордонного контролю 2-ї категорії відділу державної прикордонної служби
„Семенівка", проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, -

у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 419 КК України

Судовим слідством військовий
місцевий суд

ВСТАНОВИВ:

23 липня 2007 року близько 10 години 50 хвилин ОСОБА_1, виконуючи у складі
прикордонного наряду з охорони державного кордону України службові обов'язки
помічника старшого зміни прикордонних нарядів «Перевірка документів» в пункті пропуску «Миколаївка» відділу державної
прикордонної служби „Семенівка" Чернігівської
області, порушуючи статутні правила несення прикордонної служби, дозволив виїзд неповнолітнього громадянина України ОСОБА_3, 1998
року народження, разом з матір'ю - ОСОБА_4 з
території України до Російської Федерації без наявності нотаріально завіреної довіреності про надання дозволу на
виїзд неповнолітньої дитини за кордон з боку її батька-
громадянина України ОСОБА_5.

Вказаними діями ОСОБА_1 як особа, що входила до складу прикордонного наряду
з охорони державного кордону України, порушив
статутні правила несення прикордонної служби, а саме: вимоги ст. ст. 5, 37 та 38 Статуту Державної прикордонної служби України
«Прикордонний наряд» (ч. IV). введеного в дію наказом Голови Державної
прикордонної служби України № 634 від 27 серпня 2004 року. п. 2-2, и.п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження
правил перетинання державного кордону громадянами
України» від 27 січня 1995 року № 57, п. 162 розділу 12 Інструкції з
організації і здійснення прикордонного контролю України,
затвердженої наказом Голови Державної прикордонної служби України 5 жовтня 2004 року № 71 Ідск, відповідно до яких, виїзд за
межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з
батьків здійснюється за нотаріальної посвідченою згодою другого з батьків із значенням держави прямування та відповідного часового
проміжку перебування у цій державі, а ОСОБА_1 повинен був перевірити наявність
всіх необхідних документів для законного перетину Державного кордону України
неповнолітнім та перевірити правильність їх заповнення.

Допитаний у судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 свою вину у викладеному
вище обвинуваченні визнав повністю, щиро покаявся і дав показання, які за своїм
змістом відповідають викладеним обставинам вчинення злочину, пояснивши, що він дійсно 23 липня 2007 року перебував у
складі прикордонного наряду з охорони державного кордону України
як помічник старшого зміни прикордонних нарядів «Перевірка документів» і
виконував службові обов'язки біля пункту пропуску «Миколаївка». Виконуючи
службові обов'язки у вказаному наряді, він здійснював перевірку документів громадянки України
ОСОБА_4., яка перетинала державний кордон
України разом зі своїм сином ОСОБА_3. і надала для перевірки тільки паспорт та проїзний документ на дитину. На його, ОСОБА_1,
питання про наявність нотаріальної посвідченої згоди на
перетинання кордону дитини другого з батьків, ОСОБА_4. повідомила, що такий дозвіл є, але залишився у відділі громадянства, міграції
і реєстрації фізичних осіб. Повіривши на слово, він, ОСОБА_1,
дав дозвіл виїзд неповнолітнього громадянина України ОСОБА_3 разом з матір'ю з території України до Російської
Федерації без наявності нотаріально завіреної довіреності про надання дозволу
на такий виїзд з боку батька неповнолітньої дитини.

Як далі пояснив підсудний, йому були відомі статутні правила несення
прикордонної служби, які зобов'язували його перевірити
наявність всіх необхідних документів для законного перетину кордону неповнолітнім, а також правильність їх заповнення,
оскільки виїзд за межі України таких громадян у

2

супроводі одного з батьків
здійснюється за нотаріальної посвідченою згодою другого з батьків, проте порушив їх, довіряючи громадянці ОСОБА_4 - матері
неповнолітньої дитини на слово.

Крім особистих показань вина ОСОБА_1 у порушенні статутних правил несення
прикордонної служби підтверджується розглянутими
у судовому засіданні іншими доказами, які не викликають сумнівів у своїй достовірності, зокрема даними, які містять: протоколи
явки з повинною, огляду документів - план охорони державного кордону у відділі „Семенівка", книга обліку видачі
датоштампів; інші документи, а саме паспорт на
громадянина ОСОБА_5., свідоцтво про народження ОСОБА_3, свідоцтво про розірвання шлюбу між громадянами ОСОБА_5. та ОСОБА_4.. матеріали оформлення закордонного паспорту на громадянку
ОСОБА_4; документи про проходження ОСОБА_1 військової
служби та його службове становище, у тому числі у складі прикордонного
наряду та інші документи.

Аналіз змісту п. 2-2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження
правил перетинання державного кордону громадянами
України» від 27 січня 1995 року № 57 дас підстави стверджувати про відсутність винятків з правил про необхідність
нотаріально посвідченої згоди другого з батьків для законного перетину Державного кордону особою, що не досягла 16
років, в обстановці, в якій діях ОСОБА_1.

Таким чином, дії ОСОБА_1, який будучи особою, що входить до складу наряду з
охорони державного кордону України, порушив статутні
правила несення прикордонної служби (ст. ст. 5, 37 та 38 Статуту Державної прикордонної служби України «Прикордонний
наряд» (ч. IV), п. 2-2, п.п. 1 постанови Кабінету Міністрів
України «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України»
від 27 січня 1995 року № 57, п. 162
розділу 12 Інструкції з організації і здійснення прикордонного контролю
України, затвердженої наказом Голови Державної прикордонної служби України 5
жовтня 2004 року № 711 дек), суд кваліфікує за ч. 1 ст. 419 КК України.

Водночас, суд виключає з обвинувачення ОСОБА_1 вказівку на порушення ним
ст. З Статуту Державної прикордонної служби
України «Прикордонний наряд» (ч. IV) та ст. 3, п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»,
оскільки ст. З Закону та ст. З Статуту містять
загальні положення, а п. 2 ст. 4 Закону - порядок, який не передбачає
спеціальних правил несення прикордонної служби.

При призначенні покарання підсудному суд визнає обставинами, що пом'якшують
його покарання те, що він щиро розкаявся у вчиненому,
активно спряв розкриттю злочину, дав негативну оцінку своїм протиправним діям, а також і ступень його вини, зокрема
те, що він був введений в оману.

Беручи до уваги вказані обставини, а також враховуючи особу винного, який
по військовій службі та в побуті характеризується позитивно,
має на утриманні неповнолітню дитину та бабусю похилого віку, яка потребує
матеріальної допомоги, суд знаходить можливим застосувати до ОСОБА_1 ст. 69 КК
України і перейти із застосуванням ст. 53 КК
України до іншого, більш м'якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 419 КК України, оскільки саме даний
вид основного покарання, на думку суду, є справедливим, а
також необхідним і достатнім для його виправлення.

На підставі викладеного та. керуючись ст. ст. 299, 323, 324, 325, 332 КПК
України, військовий місцевий суд Київського гарнізону

ПРИСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати
винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 сі. 419 КК України, за якою із
застосуванням ст. ст. 69 та 53 КК України призначити йому покарання у виді
штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто на
суму 3400 гри.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_1 - підписка про
невиїзд - скасувати.

Після набрання
вироком законної сили речові докази по справі: 9-й том справи № 22/3 «Плану
охорони Державного кордону...»; Журнал інструктажу щодо заходів безпеки під час
несення служби у відділі ПС «Семенівка»; Книга видачі зброїв та боєприпасів
відділу ГІС «Семенівка»; Книга обліку видачі датоштампів відділу ПС «Семенівка»
- передати належному володільцю - відділу 11С „Семенівка" військової
частини 2253.

Вирок може бути
оскаржений і на нього може бути внесене подання прокурора в апеляційному порядку до військового апеляційного
суду Центрального регіону через військовий місцевий суд Київського
гарнізону протягом 15 діб з моменту його проголошення.