ПОСТАНОВА
іменем України
26.11.2014 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої-судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

захисників: ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10

громадського захисника: ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові клопотання захисника ОСОБА_12 Спасібухової ОСОБА_13 про зміну запобіжного заходу,-

в с т а н о в и в:

захисник ОСОБА_12 Спасібухова ОСОБА_13 подала до суду клопотання про зміну ОСОБА_12 міри запобіжного заходу з утримання під вартою на інший запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою. Дане клопотання мотивує тим , що в судових засіданнях надано пояснення потерпілими ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , свідками ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які не впізнали у її підзахисному так званого Василя, а відтак вважає, що справа проти ОСОБА_12 є сфабрикованою, а застосований щодо нього арешт незаконним. Просить задовольнити заявлене нею клопотання. В обґрунтування клопотання вказує, що підзахисний має постійне місце проживання, не ухилявся від слідства та суду.

Заслухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

В провадженні суду знаходиться кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_18 за ч.2 ст.146, ч.2 ст. 189, ч.3 ст. 357, ч.3 ст. 358, ч.4 ст. 358, ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 209, ч.2 ст. 122, ч.1 ст. 135 КК україни, ОСОБА_19 за ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 357, ч.2ст. 189, ч.1 ст.135, ч.2 ст.365 КК України, ОСОБА_12 за ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 122, ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 209, ч.3 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, ОСОБА_20 за ч.2 ст. 146 КК України, ОСОБА_21 за ч.2 ст. 146 КК України.

Суд, перевіривши матеріали справи, те, що провадження у даній справі здійснюється з належною ретельністю, а оцінку доказів суд здійснює при постановленні вироку, розглянувши можливість застосування альтернативних запобіжних заходів , передбачених КПК України / 1960 року/, те що представлено суду інші підстави для зміни запобіжного заходу, а ніж ті, що були предметом розгляду в попередніх засіданнях, приходить до висновку, що заявлене клопотання на даній стадії судового розгляду слід задовольнити.

Аналізуючи положення ст. 5 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод застосований запобіжний захів у виді тримання під вартою, застосований до підсудного ОСОБА_22 порушує його право на особисту недоторканність, а тому, подальше тримання ОСОБА_12 під вартою не є виправданним.

Згідно ст. 274 КПК 1960 р. під час розгляду справи суд, при наявності до того підстав, може своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо підсудного.

Відповідно до ст.. 148 КПК 1960 р. запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.

Запобіжні заходи застосовуються за наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений, підсудний, засуджений буде намагатися ухилитися від слідства і суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.
З огляду на обставини, з`ясовані під час судового слідства, достатніх підстав вважати, що ОСОБА_12 буде намагатися ухилитися від слідства і суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність немає, враховуючи, що ОСОБА_12 є раніше не судимим, має постійне місце проживання у Львові, усталені соціальні зв`язки, позитивно характеризується.
У практиці Європейського Суду з прав людини Судом неодноразово зазначено, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (рішення у справі "Єчус проти Литви", "Ніколова проти Болгарії").
У своїх рішеннях ЄСПЛ звертає увагу на те, що згідно з п. З ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обгрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі "Яблонський проти Польщі", від 23 вересня 1998 року у справі "І. А. проти Франції", від 04 жовтня 2001 року у справі "Іловецький проти Польщі").
При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи "за" і "проти" такого звільнення не повинні бути "загальними й абстрактними" (рішення ЄСПЛ у справі "Смирнова проти Росії"). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого мас бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі "Вренчев проти Сербії").
У Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.06.2013, "Узагальнення практики застосування судами загальної юрисдикції першої та апеляційної інстанцій при здійсненні судочинства у кримінальних справах статей 3, 5, б Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року за 2011 - перше півріччя 2012 року" зазначено:
«У своїх рішеннях ЄСПЛ звертає увагу на те, що тяжкість злочину, вчиненого обвинуваченим, та ризик його ухилення від слідства залишаються єдиними підставами для відмови суду у задоволенні клопотань про звільнення. Проте згідно з п. З ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обгрунтованої підозри перестас бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі "Яблонський проти Польщі", від 23 вересня 1998 року у справі "І. А. проти Франції", від 04 жовтня 2001 року у справі "Іловецький проти Польщі").
При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під
варти. Доводи "за" і "проти" такого звільнення не повинні бути "загальними й абстрактними" (рішення ЄСПЛ у справі "Смирнова проти Росії"). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі "Вренчев проти Сербії").
Згідно ч.4.ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Керуючись ст. 296 КПК України ( 1960 р.) суд,-

п о с т а н о в и в:

клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_12 Спасібухової ОСОБА_23 про заміну запобіжи заходу ОСОБА_12 задовольнити.
Замінити ОСОБА_12 раніше обраний запобіжний захід з взяття під варту на підписку про невиїзд, звільнивши ОСОБА_12 з залу суду.

Суддя: ОСОБА_1