Справа № 354/78/13- к
Провадження по справі № 1-кп/354/5/15
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015 року м.Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю: прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яремче кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 01.01.2013 р. за № 0000001 про обвинувачення:

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, судимого вироком Деснянського районного суду м. Києва від 12.02.2013 року за ст.186 ч. 1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.; вироком Деснянського районного суду м. Києва від 14.12.2013 року за ст.185 ч. 2 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки; вироком Деснянського районного суду м. Києва від 22.08.2014 року за ст.186 ч. 2 КК України з призначенням покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України з частковим приєднанням до покарання за даним вироком невідбутого покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 04.12.2013 року із призначенням остаточного покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі;

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, з повною вищою освітою, не одруженого, працюючого програмістом ТОВ «Автопартнер-Центр», не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.296 КК України,-

в с т а н о в и в :

Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 групою осіб 01.01.2013 року в м.Яремче грубо порушили громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю .

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

01.01.2013 р. біля 00 годин 45 хвилин обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшли в приміщення кімнат відпочинку вокзалу станції Яремче , де грубо порушуючи громадський порядок, безпричинно, з мотивів явної неповаги до суспільства, ввірвалися до приміщення кімнати №4 шляхом виламування вхідних дверей, де ОСОБА_7 вступив у конфлікт з ОСОБА_9 , виражався в адресу останнього нецензурною лайкою , чим перешкодили відпочинку ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які тимчасово проживали в кімнаті №4.

Допитаний обвинувачений ОСОБА_7 винуватим у пред`явленому обвинуваченні себе не визнав та пояснив, що разом з ОСОБА_8 приїхали на відпочинок в м.Яремче та винайняли житло. Протягом дня 31.12.2012 року вони вживали спиртні напої. Знаходячись біля ялинки неподалік вокзалу вони зайшли в кімнати відпочинку з метою знайти нове житло. Адміністратора на місці не було, тому вони йшли по коридору, перевіряючи всі двері, намагаючись знайти адміністратора. В кімнату №4 двері відкрилися , оскільки відпала дверна планка , на якій кріпився замок. В кімнаті була напівтемрява, там знаходилася дівчина та хлопець, який його облаяв. У відповідь він також облаяв хлопця, після чого ОСОБА_8 забрав його. Почекавши ще декілька хвилин, вони пішли на вихід. Біля новорічної ялинки їх затримали працівники міліції , доставили на лінійний пункт міліції, де запитували , хто буде платити за розбитий склопакет вхідних дверей, били , пристебнули наручниками . Обвинувачений стверджує, що вони склопакет вхідних дверей не розбивали. Під час розслідування він відшкодував вартість склопакету , оскільки слідчий переконав його це зробити, обіцяючи за таких обставин закрити кримінальне провадження.

Допитаний обвинувачений ОСОБА_8 винуватим себе не визнав та пояснив, що разом з ОСОБА_7 приїхали на відпочинок в м. Яремче та винайняли житло. Протягом дня 31.12.2012 року вони вживали спиртні напої та курили марихуану. Після настання Нового року вони вирішили знайти нове житло і з цією метою зайшли в кімнати відпочинку , які знаходяться на другому поверсі вокзалу станції Яремче. Адміністратора на рецепції не було , в зв`язку з чим вони пішли шукати адміністратора в кінець коридору , перевіряючи двері до всіх кімнат. В одній з кімнат були привідкриті двері і ОСОБА_7 зайшов в кімнату, а він залишився в коридорі. З кімнати почулася лайка якогось чоловіка . Обвинувачений також пояснив, що забрав ОСОБА_7 з кімнати і щоб уникнути подальшого конфлікту вони вийшли з приміщення кімнат відпочинку. По дорозі на вулицю на сходах вони зустріли працівників міліції , з якими привіталися , і вийшли на площу до новорічної ялинки , де продовжували святкування. Невдовзі їх затримали працівники міліції і доставили на лінійний пункт міліції , де наносили побої , одягли на них наручники , намагаючись схилити до визнання ними винуватості у злочині , якого вони не вчиняли, зокрема, зізнатися в тому, що начебто вони розбили склопакет на вхідних дверях приміщення вокзалу.

Винуватість обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення стверджується наступними доказами по справі :

- показаннями свідка ОСОБА_9 , який суду пояснив , що в новорічну ніч 01.01.2013 року знаходився зі своєю дівчиною в кімнаті відпочинку № 4 вокзалу станції Яремче. Близько 2 год. від удару різко відкрилися двері , відпала планка, за допомогою якої закривалися двері , в кімнату зайшов якийсь незнайомий хлопець і спитав його, що він тут робить. Як з`ясувалося згодом, це був обвинувачений ОСОБА_7 , якого він запитав хто буде ремонтувати пошкоджені двері і чому він вривається у приміщеня без стуку. У відповідь обвинувачений сказав йому зухвало в нецензурній формі кому потрібне це стукання , повернувся і вийшов з кімнати. По реакції обвинуваченого він зрозумів, що останній помилився номером. ОСОБА_8 в цей час знаходився поряд в коридорі. Конфлікт тривав недовго. Свідок зазначає, що після цього він звернувся до адміністратора і повідомив про пошкодження дверей. Адміністратор рукою прибила планку на місце і він зміг закрити замок. До працівників міліції з заявами він не звертався, останніх повідомила адміністратор кімнат відпочинку. Через декілька годин приїхали працівники міліції , які почали оформляти документи;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , яка суду пояснила, що вона з ОСОБА_9 зняли номер в кімнатах відпочинку на вокзалі. Двері в їх кімнату були зачинені на ключ. Вночі після зустрічі Нового року вона спала і прокинулася від стуку . Хто заходив в кімнату вона не бачила , двері були відчинені і планка лежала на підлозі . ОСОБА_9 привів адміністратора , яка рукою прибила планку на місце і вони зачинили двері. Потім ОСОБА_9 їй пояснив , що вночі в кімнату увірвалися якісь незнайомі хлопці , а під ранок приїхали працівники міліції і вона давала з цього приводу пояснення ;

- показаннями свідка ОСОБА_11 , яка суду пояснила, що вона чергувала в ніч на 01.01.2013 року. Вона була в службовому приміщенні в кінці коридору , коли обвинувачені постукали в її двері. Вони не дочекалися її виходу і пішли. Свідок бачила, що обвинувачені шукають вихід. Після цього підбіг переляканий , схвильований ОСОБА_9 і повідомив, що виламали двері в його кімнату № 4 і запитував , що сталося. В кімнаті вона побачила перелякану жінку, планка від дверей лежала на підлозі. Щоб заспокоїти жильців номеру вона прибила планку рукою . На її запитання ОСОБА_9 пояснив, що в номер зайшли двоє чоловіків на його думку , помилившись номерами. Після цього вона по телефону викликала працівників міліції , які знаходилися на лінійному пункті вокзалу. Про те , що цієї ночі було розбито склопакет вхідних дверей залу очікування , вона дізналася від працівників міліції;

- показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про те, що коли вони по виклику адміністратора піднімалися по сходах у кімнати відпочинку, їм назустріч йшли обвинувачені. Вони йшли повільно, нормально і підозри не викликали. Адміністратор повідомила , що вказані особи вибили двері в кімнату № 4 . Мешканці вказаної кімнати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснили, що невідомі особи виламали двері в їх кімнату, зайшли і вийшли. ОСОБА_9 пояснив, що в нього склалося враження, що обвинувачені попутали кімнату.

- даними протоколу огляду місця події від 01.01.2013 року про те , що місцем події є приміщення кімнат відпочинку вокзалу станції Яремче та кімната відпочинку № 4 .

Твердження обвинувачених про те , що в приміщення кімнат відпочинку вокзалу вони прийшли з метою поселення, що у них не було умислу на порушення громадського порядку суд визнає недостовірними і не приймає до уваги , виходячи з наступного.

Як встановлено показаннями обвинувачених, вони,перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та під впливом наркотичних засобів, знаходячись в громадському місці, де відпочивали громадяни, вночі, не дочекавшись адміністратора кімнат відпочинку на її робочому місці біля рецепції, почали ходити по коридору, стукати та відчиняти всі двері підряд . В кімнату № 4 , де відпочивали ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , вони увірвалися , відірвавши планку , на якій кріпився замок, приклавши для цього достатньо великі зусилля шляхом удару , після чого ОСОБА_7 вступив в конфлікт з ОСОБА_9 . В подальшому обвинувачені не дочекалися адміністратора , яка вийшла на їх стук, і покинули кімнати відпочинку без будь-яких причин , що свідчить про відсутність у них наміру на поселення в кімнатах відпочинку.

Отже, своїми діями обвинувачені грубо порушили правила поведінки в суспільному житті та побуті, право мешканців кімнати відпочинку № 4 на спокій та відпочинок, а також в нічний час тимчасово порушили нормальне функціонування кімнат відпочинку, оскільки адміністратор змушена була вживати заходів до заспокоювання мешканців кімнати № 4 та до приведення в нормальний стан вхідних дверей кімнати , щоб їх можна було знову зачинити. Їх дії були поєднані з очевидним зневажливим ставленням до існуючих загальновизнаних правил поведінки .

Та обставина, що у свідка ОСОБА_9 склалося враження, що обвинувачені випадково попали в його номер не спростовує факту посягання обвинуваченими на громадський порядок, оскільки зміст та спрямованість на це висновуються із характеру дій обвинувачених.

А тому, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у пред`явленому їм обвинуваченні за ч. 2 ст. 296 КК України , оскільки вони групою осіб грубо порушили громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю .

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 також пред`явлено обвинувачення в тому, що продовжуючи свою злочинну діяльність, вони, знаходячись в громадському місці на території вокзалу станції Яремче, пошкодили подвійний склопакет дверей залу очікування, в результаті чого ДТГО «Львівська залізниця» заподіяно збитки на суму 150 грн.

Зазначене обвинувачення суд визнає необґрунтованим.

Згідно показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , даних протоколу огляду місця події від 01.01.2013 року, листа начальника ВП Івано-Франківської дирекції залізничних перевезень встановлено, що в дверях залу очікування пошкоджено подвійний склопакет. Однак , будь-яких доказів про те, що склопакет пошкодили обвинувачені, суду не надано. Показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 щодо цього епізоду суд не приймає до уваги, оскільки вказані свідки не були очевидцями пошкодження склопакету, і ними, як працівниками міліції , не було вжито заходів щодо встановлення особи, яка повідомила про пошкодження склопакета. Відшкодування обвинуваченим ОСОБА_7 вартості пошкодженого склопакета саме по собі без належних та допустимих доказів не може бути підставою доведеності вини обвинувачених у пошкодженні склопакету. Самі обвинувачені заперечують вищезазначене і будь-яких доказів про причетність обвинувачених до пошкодження склопакета обвинувачення суду не надало.

Згідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах , одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Виходячи із наявності обгрунтованих сумнівів , суд приходить до висновку , що обвинувачення в цій частині не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду , в зв`язку з чим із обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 слід виключити епізод пошкодження склопакета.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд згідно ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності , однак позитивно характеризується по місцю проживання, та обставини, що помякшують та обтяжують покарання.

Обставини, що помякшують покарання, відсутні.

Як обтяжуючу обставину суд враховує перебування ОСОБА_7 на час вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та у стані , викликаному вживанням наркотичних засобів.

А тому йому слід призначити покарання в межах , установлених у санкції статті у виді обмеження волі .

Як вбачається з копії вироку Деснянського районного суду м. Києва від 22.08.2014 року, обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.186 ч. 2 КК України, і засуджений за вказаною статтею до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України до покарання за цим вироком судом частково приєднано невідбуте покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 04.12.2013 року та призначено остаточне покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 23.09.2014 року . Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 обчислюється з 28.05.2014 року.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 даним вироком засуджується за злочин , вчинений ним до постановлення щодо нього вироку Деснянським районним судом м. Києва від 22.08.2014 року , остаточне покарання йому слід призначити за сукупністю злочинів відповідно ч. 4 ст. 70 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд згідно ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який виключно позитивно характеризується по місцю проживання та праці, та обставини, що помякшують та обтяжують покарання.

Як обтяжуючу обставину суд враховує перебування ОСОБА_8 на час вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та у стані , викликаному вживанням наркотичних засобів.

Як пом`якшуючі обставини суд враховує конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення та другорядну роль у ньому обвинуваченого та вважає необхідним призначити йому мінімальне покарання в межах санкції статті 296 ч. 2 КК України.

Згідно ч. 4 ст.74 КК України особа, яка вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, може бути за вироком суду звільнена від покарання, якщо буде визнано, що з урахуванням бездоганної поведінки і сумлінного ставлення до праці цю особу на час розгляду справи в суді не можна вважати суспільно небезпечною.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається , що обвинувачений ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, з часу вчинення ним кримінального правопорушення минув тривалий період, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, протягом часу, який сплив з часу вчинення кримінального правопорушення , поведінка ОСОБА_8 є бездоганною , за місцем праці він характеризується як грамотний та відповідальний працівник, ввічливий, доброзичливий , до службових обов`язків ставиться відповідально та сумлінно.
А тому, з урахуванням бездоганної поведінки і сумлінного ставлення до праці обвинуваченого ОСОБА_8 , суд приходить до висновку , що на час розгляду справи його не можна вважати суспільно небезпечним, в зв`язку з чим він підлягає звільненню від покарання.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 370 , 373-374 КПК України, суд,-
з а с у д и в:

ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та за цією статтею призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 ( два) роки .

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком покаранням у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 22.08.2014 року , остаточне покарання ОСОБА_7 призначити у виді позбавлення волі строком на 4 ( чотири ) роки 1 ( один) місяць .
В строк покарання , остаточно призначеного за сукупністю злочинів , зарахувати
ОСОБА_7 частково відбуте ним покарання у виді позбавлення волі за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 22.08.2014 року і строк відбуття покарання обчислювати з 28.05.2014 року .
ОСОБА_8 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та за цією статтею призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один ) рік.

На підставі ч. 4 ст.74 КК України ОСОБА_8 звільнити від покарання внаслідок втрати суспільної небезпечності.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Яремчанський міський суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку суду вручити прокурору та обвинуваченим негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1