АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1-019/10
Номер провадження 11/786/608/2013
Категорія:ч. 2 ст.121 КК України Т.З.
Головуючий у 1-й інстанції Рябішин А.О.
Доповідач ап. інст. Корсун О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2013 року м. ПолтаваКолегія
суддів Судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого судді Корсун О.М.,

Суддів Юренко
Л.А.,Тараненка Ю.П.,

за участю секретаря Войтенко Є .М.,

прокурора Гринь А.С.,

потерпілого ОСОБА_2,

захисника ОСОБА_3,

засуджених ОСОБА_4,ОСОБА_5,

ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому
засіданні в кримінальну справу за
апеляціями з поданими доповненнями
прокурора прокуратури Полтавського
району, потерпілого ОСОБА_2 та
апеляціями захисника ОСОБА_7 в
інтересах засудженого ОСОБА_4,
засуджених ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_4 на
вирок Полтавського районного суду
Полтавської області від 30 листопада 2010
року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, українець,
громадянин України, уродженець та
мешканець АДРЕСА_1, з середньою освітою,
приватний підприємець, одружений, в
силу ст.89 КК України раніше не судимий,-

засуджений за ч. 2 ст.121 КК України на 9
років позбавлення волі.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, українець,
громадянин України, уродженець та
мешканець АДРЕСА_2,з неповною вищою
освітою, не працюючий, одружений,
раніше не судимий,-

засуджений за ч. 2 ст.121 КК України на 8
років позбавлення волі.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, українець,
громадянин України, уродженець та
мешканець АДРЕСА_3, з середньою освітою,
не працюючий, не одружений, в силу ст.89
КК України раніше не судимий,-

засуджений за ч. 2 ст.121 КК України на 8
років 6 місяців позбавлення волі.

Стягнуто із засуджених ОСОБА_4,
ОСОБА_6,ОСОБА_5 у солідарному порядку на
користь потерпілого ОСОБА_2 34 377,68 грн.
відшкодування майнової шкоди та
моральну шкоду в розмірі 100 тис. грн..

Вирішено питання про долю речових
доказів.

Згідно вироку, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5
визнано винуватими в умисному
заподіянні групою осіб ОСОБА_2 тяжких
тілесних ушкоджень за таких обставин.

ОСОБА_4 у травні 2009 року погодився на
пропозицію особи матеріали стосовно
якої виділено в окреме провадження,
полякати і побити ОСОБА_2. Взяти участь
у цьому він запропонував своїм
знайомим ОСОБА_6 та ОСОБА_5, пояснивши це
тим, що у нього особистий конфлікт із
потерпілим, на що останні погодилися.

З цією метою вони утрьох прибули 11
травня 2009 року близько 22:20 год. до с.
Кротенків, Полтавського р-ну, зайшли на
територію домогосподарства ОСОБА_2, де
спільно побили останнього відрізками
металевої арматури та дерев'яною
палицею, чим заподіяли потерпілому
тяжкі тілесні ушкодження.

У апеляції з поданими доповненнями
помічник прокурора Полтавського
району порушує питання про скасування
вироку суду у зв'язку з м'якістю
обраного засудженим покарання,
постановлення нового вироку та
призначення їм покарання у виді 10 років
позбавлення волі і виключення із
вироку вказівку суду про недоведеність
винуватості ОСОБА_9 у вчиненні
інкримінованого засудженим злочину, а
при формулюванні нового обвинувачення
використати словосполучення «особа,
щодо якої матеріали виділені в окреме
провадження».

При цьому прокурор посилається на те,
що суд мав враховувати як обставину, що
обтяжує покарання засуджених вчинення
ними злочину з особливою жорстокістю, а
також додаткову кваліфікуючу ознаку
злочину - вчинення злочину на
замовлення.

Також зазначив, що справа відносно
ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого
засудженим злочину не розглядалася.

У апеляції з поданими доповненнями
потерпілий ОСОБА_2 просить вирок суду
скасувати, постановити новий вирок,
яким додатково кваліфікувати дії
винуватих за кваліфікуючою ознакою ч. 2
ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне
ушкодження «вчинене на замовлення» та
призначити усім засудженим більш
суворе покарання у виді 10 років
позбавлення волі і виключити із вироку
вказівку про недоведеність вини ОСОБА_9
у вчиненні злочину,передбаченого ч. 2
ст. 121 КК України,як такої,що суперечить
вимогам ст.ст. 275,262 КПК України.

Своє прохання обґрунтовує тим, що суд
не врахував наслідки злочину, в
результаті якого він став інвалідом 3
групи, причетність до злочину ОСОБА_9.

У апеляції захисник засудженого ОСОБА_4
адвокат ОСОБА_7 також просить про
скасування вироку суду, але через
однобічність та необ'єктивність
судового слідства, що потягло
неправильне застосування
кримінального закону. Вважає, що суд
помилково кваліфікував дії усіх
засуджених за одним кримінальним
законом, тоді як дії його підзахисного
слід розцінювати як ексцес виконавця.
Просив постановити новий вирок, яким
перекваліфікувати дії ОСОБА_4 з ч. 2 ст.
121 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України та
призначити йому покарання із
застосуванням ст. 69 КК України та ст. 75
КК України. Дії засуджених ОСОБА_6 і
ОСОБА_5, які, на думку захисника, не були
пов'язані єдиним умислом з ОСОБА_4, слід
кваліфікувати за ч. 2 ст. 122 КК України і
призначити їм більш м'яке покарання,
останньому -із застосуванням ст. 75 КК
України,а ОСОБА_5 у виді 3 років
позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_4 у власній скарзі
просить пом'якшити призначене йому
покарання, взявши до уваги усі
пом'якшуючі обставини.

В апеляціях засуджені ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
посилаючись на те,що вони не мали
умислу на заподіяння потерпілому
тяжких тілесних ушкоджень, які, на їх
переконання, утворилися тільки від
ударів ОСОБА_4, просять
перекваліфікувати їх дії на ч. 2 ст. 122 КК
України, та з урахуванням другорядної
ролі у злочині, перших судимостей,
молодого віку, сімейних обставин,
призначити покарання не пов'язане із
позбавленням волі.

Заслухавши доповідача; прокурора Гринь
А.С. та потерпілого ОСОБА_2, які просили
про постановлення нового вироку з
призначенням винуватим більш суворого
покарання та виключення із вироку
вказівки про непричетність ОСОБА_9 до
вчинення цього злочину; вислухавши
засуджених ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5,
захисника ОСОБА_3, які заперечували
проти апеляцій прокурора та
потерпілого та одночасно підтримували
свої апеляції та доводили про
відсутність спільного умислу на
спричинення тяжких тілесних ушкоджень,
неправильність кваліфікації вчиненого
та суворість покарання; провівши
часткове судове слідство, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
принесених апеляцій, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляції з поданими
доповненнями прокурора прокуратури
Полтавського району, потерпілого
ОСОБА_2 та апеляція захисника ОСОБА_7 в
інтересах засудженого ОСОБА_4
підлягають частковому задоволенню, а
апеляції засуджених ОСОБА_5, ОСОБА_6 і
ОСОБА_4 задоволенню не підлягають на
таких підставах.

Справа розглядається за правилами КПК
України (в редакції 1960 року) відповідно
до п. 11 розділу Х1 Перехідних положень
до КПК України, який встановлює, що
кримінальні справи, які до дня набрання
чинності цим Кодексом надійшли до суду
від прокурорів з обвинувальним
висновком, постановою про застосування
примусових заходів медичного чи
виховного характеру, постановою про
направлення справи до суду для
вирішення питання про звільнення особи
від кримінальної відповідальності,
розглядаються судами першої,
апеляційної та касаційної інстанцій і
Верховним Судом України в порядку, який
діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно постанови про притягнення в
якості обвинуваченого від 14 січня 2010
року в. о. начальника СВ Полтавського РВ
ГУМВС України в Полтавській області
було пред'явлено обвинувачення ОСОБА_9
за ч. 2 ст.121 КК України у тому, що на
початку травня 2009 року в м. Кременчук
він зустрівся із своїм знайомим
ОСОБА_4, якому на замовлення
невстановлених слідством осіб,
запропонував нанести ОСОБА_2 тяжкі
тілесні ушкодження. За виконану роботу
він пообіцяв грошову винагороду.
ОСОБА_9 також порекомендував підшукати
ще декілька осіб для здійснення даного
злочину. ОСОБА_4 на цю пропозицію
погодився і через кілька днів, в травні
місяці 2009 р. запропонував ОСОБА_6 та
ОСОБА_5 виконати замовлення ОСОБА_9. У
першій декаді травня 2009 року ОСОБА_9 на
автомобілі ВАЗ, діючи за попередньою
змовою з ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5
приїхав в АДРЕСА_4, де ОСОБА_9 показав
домоволодіння ОСОБА_2. Прочекавши
приблизно годину та не заставши ОСОБА_2
вказані особи поїхали. 11.05.2009 р.
приблизно 22 год. ОСОБА_9 спільно із
ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на своєму
автомобілі приїхав в с. Петрівку,
Полтавського р-ну і висадив останніх
біля домоволодіння ОСОБА_2 та
повідомив, що потерпілий приїде на
автомобілі АУДІ, при цьому надав
знаряддя для злочину-два відрізки
металевої арматури та дерев'яну палицю.
Також повідомив, що він на автомобілі
від'їде і чекатиме в полі за селом, куди
після вчинення злочину повинні прибути
ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5. Приблизно 22.20
год. під'їхав до свого домоволодіння
ОСОБА_2 зі своєю дружиною ОСОБА_11 і
після того, як потерпілий вийшов з
автомобіля ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5
спільно почали наносити йому удари
відрізками металевої арматури та
дерев'яною палицею, заподіявши
потерпілому тяжкі тілесні ушкодження
(а. к. п. № 0000486 138-139).

16.01.2010 року заступником начальника СВ
Полтавського РВ ГУМВС України в
Полтавській області матеріали
кримінальної справи щодо ОСОБА_9 було
виділено в окреме провадження,оскільки
в ході розслідування кримінальної
справи встановити місцезнаходження
ОСОБА_9 не вдалося можливим (а. к. п. №
0000486 142-143).

17.05.2012 року ОСОБА_9 було пред'явлено
обвинувачення викладене у постанові
про притягнення в якості
обвинуваченого від 14 січня 2010 року(а. к.
п. № 0000486 338-339).

21.05.2012 року заступником начальника СВ
Полтавського РВ УМВС України в
Полтавській області була винесена
постанова про закриття кримінального
переслідування відносно ОСОБА_9 по
факту співучасті у вчиненні
злочину,передбаченого ч. 2 ст. 121 КК
України за відсутністю у діях
останнього складу злочину(а. к. п. №
0000486 338-339).

31.10.2013 року прокурором прокуратури
Полтавського району постанова
слідчого від 21.05.2012 року про закриття
кримінального переслідування відносно
ОСОБА_9 була скасована, а матеріали
досудового розслідування № 0000486
були направлені слідчому для
подальшого розслідування. Своє рішення
прокурор мотивував тим, що рішення
слідчого є передчасним,оскільки
ґрунтується лише на показаннях
ОСОБА_9,факт непричетності якого до
вчинення кримінального правопорушення
не перевірено в сукупності з іншими
доказами кримінального провадження (а.
к. п. № 0000486 362-364).

Згідно повідомлення прокурора
Полтавського району наразі у вказаному
кримінальному провадженні
здійснюється досудове розслідування.
ОСОБА_9 про підозру не повідомлялось та
в розшук останнього не оголошено.

Прокурор та потерпілий у принесених
апеляціях, які вони підтримали під час
апеляційного розгляду справи просили
скасувати вирок, зокрема, і у зв'язку із
тим, що суд першої інстанції
безпідставно виключив із
обвинувачення засуджених одну із
кваліфікуючих ознак злочину,
передбаченого ч. 2 ст.121 КК України -
заподіяння тяжкого тілесного
ушкодження, вчиненого на замовлення.

Із змісту ч. 1 ст. 26 КПК України випливає,
що з метою повного, всебічного і
об'єктивного дослідження обставин
вчиненого злочину, правильного
визначення ролі і ступеня вини кожного
з учасників, справи повинні
об'єднуватися в одне провадження по
обвинуваченню співучасників злочину.

В п. 4 абзацу 1 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 11.02.2005 р. № 2
«Про практику застосування судами
України законодавства, що регулює
повернення кримінальних справ на
додаткове розслідування» містить
роз'яснення, що при з'ясуванні
можливості розгляду справи щодо іншої
особи в окремому провадженні, суду
необхідно керуватися вимогами ст. 26 КПК
України, маючи на увазі, що справи про
злочини вчинені у співучасті мають
розглядатися, як правило, в одному
провадженні. Постанова слідчого,
прокурора про виділення справи щодо
такої особи в окреме провадження не є
перешкодою для повернення справи на
додаткове розслідування.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 під час допиту в якості
підозрюваного стверджував, що на
початку травня 2009 року чоловік на ім'я
«ОСОБА_9» запропонував йому полякати та
побити незнайомого йому чоловіка,
обіцяючи пробачити борг та грошову
винагороду. Вказаний чоловік возив
його та ОСОБА_5, ОСОБА_6 до місця
вчинення злочину (т. 1 а. с. 39-40,63).

Такі показання ОСОБА_4 фактично були
підтверджені ОСОБА_6, який, будучи
допитаним в якості підозрюваного
показав, що до місця вчинення злочину
вони їхали на автомобілі ОСОБА_9, який
показав будинок потерпілого і говорив,
що останнього треба побити (т. 1 а. с. 87,88)
.

В суді першої інстанції та апеляційній
інстанції свідок ОСОБА_11 стверджувала,
що зі слів ОСОБА_4 - матері ОСОБА_4 їй
відомо, що саме на замовлення ОСОБА_9
засуджені заподіяли ОСОБА_2 тяжкі
тілесні ушкодження.

З урахуванням викладеного та зважаючи
на наявні у справі докази та з
урахуванням конкретних обставин
справи,судова колегія дійшла висновку
про неможливість окремого розгляду
справ, що зумовлено встановленням
дійсних обставин події, яка мала місце
та отримання узгодженої,
взаємопов'язаної системи доказів, які
мають відповідати логічним та правовим
вимогам. Окремий розгляд справ
негативно відобразиться на
всебічності, повноті і об'єктивності
дослідження і вирішення справи.

Окрім цього, обвинувачення в постанові
повинне бути також індивідуалізоване
за суб'єктом вчинення злочину та
сформульоване конкретне обвинувачення
щодо кожного із обвинувачених,
оскільки згідно з обвинувальними
висновками злочин вчинений кількома
особами. Проте цих вимог
кримінально-процесуального закону
органом досудового слідства не
дотримано.

Наведене свідчить про неконкретність
пред'явленого ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5
обвинувачення.

З урахуванням викладеного наявні у
справі докази не забезпечують повне та
достовірне встановлення всіх обставин,
що входять до предмету доказування, а
тому справа підлягає направленню на
додаткове розслідування.

Отже, наведене свідчить про неповноту
досудового слідства, яка не може бути
усунута в судовому засіданні.

Під час проведення додаткового
розслідування необхідно:

- об'єднати дану кримінальну
справу із справою, яка виділена в
окреме провадження щодо ОСОБА_9;

- допитати ОСОБА_9;

- провести перевірку показань
ОСОБА_9 в порядку ст. 194 КПК України (в
редакції 1960 року);

- допитати потерпілого, з метою
встановлення наявності будь-яких
доказів, які вказують на знайомство
ОСОБА_9 зі ОСОБА_12 та ОСОБА_13;

- допитати детально родичів
ОСОБА_4, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 по питанню
знайомства обвинувачених із ОСОБА_9;

- провести очні ставки між ОСОБА_9
та ОСОБА_4, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 з метою
усунення суперечностей у їх показаннях
щодо заподіяння тяжких тілесних
ушкоджень ОСОБА_2 на замовлення ;

З урахуванням встановленого вирішити
питання про юридичну відповідальність
обвинувачених та ОСОБА_9,
кваліфікувавши їх дії згідно
встановлених обставин події злочину.

Перевірити обґрунтованість показань
ОСОБА_4, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про порушення
органами досудового слідства їхніх
прав як обвинувачених на захист під час
розслідування справи, а також заяву
засудженого ОСОБА_5 зроблену ним в ході
апеляційного розгляду 12 грудня 2013 року
щодо нанесення йому тілесних
ушкоджень.

В залежності від встановленого та при
необхідності провести інші слідчі дії,
спрямовані на всебічне, повне та
об'єктивне дослідження обставин
справи. Дати належну оцінку зібраним по
справі доказам та прийняти рішення у
відповідності з вимогами кримінально
та кримінально-процесуального закону.

Керуючись п. 11 розділу ХІ Перехідних
положень КПК України (2012 року), ст.ст. 365,
366, 281 КПК України (в редакції 1960 року),
колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію з поданими доповненнями
прокурора прокуратури Полтавського
району , потерпілого ОСОБА_2 та апеляцію
захисника ОСОБА_7 в інтересах
засудженого ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Апеляції засуджених ОСОБА_5, ОСОБА_6 і
ОСОБА_4 залишити без задоволення, а
вирок Полтавського районного суду
Полтавської області від 30 листопада 2010
року - скасувати.

Кримінальну справу щодо ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України
направити прокурору Полтавської
області для організації додаткового
розслідування.

Запобіжний захід ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
залишити попередній тримання під
вартою.

С У Д Д І :

Корсун О. М. Юренко Л.А.
Тараненко Ю.П.