Єдиний унікальний номер №446/1130/15-к
Провадження № 1-кп/440/80/2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2015 року

Буський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м. Буську кримінальне провадження за підозрою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в :
В провадженні Буського районного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження за підозрою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.185 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив усне клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , оскільки спливає строк цього запобіжного заходу, підстав для звільнення останнього з під варти не має, так як ризики, які послужили обранню запобіжного заходу у такому виді продовжують існувати, а кримінальне провадження судом ще не закінчене.

Обвинувачений ОСОБА_10 та його захисники адвокат ОСОБА_11 та адвокат ОСОБА_5 проти задоволення заявленого прокурором клопотання заперечили, звернувшись до суду із письмовим клопотання, в якому просять суд змінити їх підзахисному ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який, а саме у виді домашнього арешту. Мотивуючи це тим, що їх підзахисний ОСОБА_10 раніше не судимий, є особою молодого віку, позитивно характеризується за місцем його проживання та має на своєму утриманні непрацездатних батьків, яких має намір утримувати, а тому ухиляться від суду не буде. Крім цього, вважають, що обраний раніше їх підзахисному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим та має забезпечувати дане кримінальне провадження, однак тричі через недоставляння конвоєм обвинуваченого до суду неодноразово зривався розгляд цього кримінального провадження, що є порушенням прав обвинуваченого, зокрема, права на доступ до правосуддя.

Обвинувачений ОСОБА_7 проти задоволення заявленого прокурором клопотання заперечив, вважаючи за можливе змінити обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт. Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 просить суд задовольнити клопотання захисту, змінивши ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який.

Розглянувши клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також клопотання захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 про зміну йому запобіжного заходу на більш м`який у вигляді домашнього арешту, яке заперечив прокурор, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Так, 3 серпня 2015 року спливає строк дії ухвали Буського районного суду Львівської області від 5 червня 2015 року, та на підставі ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу, у разі необхідності цей строк може бути продовжений.

Відповідно до положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного, обвинуваченого, наявність судимостей тощо.

Як вбачається із матеріалів цього кримінального провадження, ОСОБА_10 є особою молодого віку, раніше не судимий, зареєстрований та проживає в селі Забава Радехівського району Львівської області. При цьому, обвинувачений ОСОБА_10 , до якого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обвинувачується у п`яти епізодах протиправної діяльності за ч. 3 ст. 185 КК України. Натомість, обвинувачений ОСОБА_7 , до якого було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, обвинувачується у восьми епізодах протиправної діяльності за ч. 3 ст. 185 КК України. Наведене, на думку суду, спростовує застосування до обвинуваченого ОСОБА_12 винятково суворого запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, в п. 90 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Тодоров проти України» вказана правова позиція ЄСПЛ. Зокрема, Суд також зазначає, що протягом усього кримінального провадження заявник у цій справі тримався під вартою, що вимагало від державних органів, які розглядали справу, особливу сумлінність у здійсненні правосуддя без затримок (див., наприклад, рішення у справах «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia), заяви №№ 46133/99 та 48183/99, п. 83, ECHR 2003-ІХ, та «Юртаєв проти України» (Yurtayev v. Ukraine), заява № 11336/02, п. 37, від 31 січня 2006 року).

У справі «Подвезько проти України» (п. 21 Рішення) Суд також встановлював, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає надання переконливого обґрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є. Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

У п. 63 рішення ЄСПЛ «Доронін проти України» Суд зауважує, що, хоча й видається, що спроба заявника втекти дала відповідним органам підстави для тримання його під вартою протягом досудового слідства та розгляду справи в суді, серйозність пред`явлених йому обвинувачень, ризик його ухилення та перешкоджання здійсненню правосуддя залишалися єдиними підставами, з огляду на які суд не змінював обраний йому запобіжний захід. Однак згідно з пунктом 3 статті 5 (995_004) зі спливом певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для подальшого тримання такої особи під вартою (див. рішення у справах "Яблонський проти Польщі" (Jablonski v. Poland), N 33492/96, п. 80, від 21 грудня 2000 року, та "І.А. проти Франції" (I.A. v. France), N 28213/95, п. 102, Reports of Judgments and Decisions 1998-VII). До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані національними судами (див. згадане вище рішення у справі "Іловецький проти Польщі", п. 61). З матеріалів, які є в розпорядженні Суду, не вбачається, що національні суди наводили такі підстави або розглядали можливість застосування тих чи інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою. Посилаючись головним чином на тяжкість обвинувачень, відповідні органи подовжували строк тримання заявника під вартою на підставах, які не можна вважати "відповідними і достатніми".

В силу вимог ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За наведених обставин, враховуючи те, що прокурор не спростував, що більш м`який вид запобіжного заходу не забезпечить кримінальне провадження, чи перебуваючи на волі обвинувачений може ухилитися від суду, зважаючи на неодноразові зриви судових засідань через недоставки конвоєм обвинуваченого до суду, враховуючи клопотання захисту про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_12 на домашній арешт, суд вважає необхідним змінити обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід із тримання під вартою на більш м`який у виді домашнього арешту.

Ураховуючи викладене та керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 331 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
клопотання захисників обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт задовольнити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_13 , який обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді тримання під вартою змінити йому на домашній арешт строком на два місяці, тобто до 1 жовтня 2015 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки: не залишати в період доби з 22.00 год. до 07.00 год. наступного дня місце постійного проживання в селі Забава Радехівського району Львівської області без дозволу суду; прибувати до суду за першою вимогою; носити електронний засіб контролю (за наявності такого).

Розяснити обвинуваченому ОСОБА_13 , що у разі порушення ним умов домашнього арешту має наслідком можливість застосування до нього більш суворого виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_8 покласти на працівників Кам`янка-Бузького РВ ГУМВС України у Львівській області.

Копію ухвали вручити обвинуваченому та прокурору.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1