Справа №11-408/2007 р.
у І інстанції Андрусів І.М.
Категорія ст. 289 ч.2 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2007 року м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів
судової палати в кримінальних
справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Гриновецького
Б.М.

суддів: Іванів
О.Й., Кривобокової Н.М.,

з участю:

прокурора Грищука
В.І.,

захисника ОСОБА_2.,

розглянувши
кримінальну справу відносно ОСОБА_1та інших за апеляцією прокурора, який брав
участь в справі на вирок Долинського районного суду від 27.06.2007 року, -

встановила:

Цим вироком
ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, судимого 14.04.2005 року Чортківським райсудом Тернопільської
області за ст. 185 ч.3 КК до позбавлення волі на 4 роки, постановою Сихівського
райсуду м.Львова
від 9.10.2006 року покарання замінено на обмеження волі засуджено: - за ст.390 ч.1 КК до позбавлення волі на 2
роки;

· за ст.
186 ч.2 КК до позбавлення волі на 4 роки;

· за ст.
289 ч.2 КК до позбавлення волі на 5 років з конфіскацією половини належного
йому майна.

На підставі
ст.70 КК за сукупністю злочинів йому визначено позбавлення волі на 5 років з
конфіскацією половини належного йому майна.

Згідно ст.71 КК
за сукупністю вироків остаточно йому визначено позбавлення волі на 5 років 6
місяців з конфіскацією половини належного йому майна.

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_2
року народження, судимого 28.05.2003 року Білогорським райсудом АР Крим за ст.
188 ч.2 КК до позбавлення волі на 6 років, постановою Коломийського
міськрайсуду від 31.03.2006 року покарання замінено на обмеження волі

2

засуджено
за ст.390 ч.1 КК до позбавлення волі на 1 рік 6 місяців.

Згідно
ст.71 КК за сукупністю вироків остаточно йому визначено позбавлення волі на 2
роки.

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_3
року народження, судимого 27.07.2006 року Пустомитівським райсудом Львівської
області за ст.122 ч.1 КК до обмеження волі на 1 рік

засуджено
за ст.390 ч.1 КК до позбавлення волі на 1 рік.

Згідно
ст.71 КК за сукупністю вироків остаточно йому визначено позбавлення волі на 1
рік 4 місяці.

За
вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним у самовільному залишенні місця відбування
обмеження волі; у повторному грабежі чужого майна і в незаконному заволодінні
чужим автомобілем із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя і
здоров"я потерпілого.

ОСОБА_3і
ОСОБА_4визнані
винними в тому, що відбуваючи покарання у вигляді обмеження волі самовільно
залишили це місце.

В
апеляції прокурор оспорює м"якість покаранняОСОБА_1 і незаконне
призначення покарання всім засудженим за сукупністю вироків. Просить винести
новий вирок і призначити ОСОБА_1у більш суворе покарання, виключити з вироку
щодо всіх засуджених ст.71 КК і відповідно зменшити їм строки покарань.

Заслухавши
доповідь судді, прокурора, який не підтримав апеляцію щодо м"якості
покарання ОСОБА_1, але підтримав її в частині необгрунтованого застосування
ст.71 КК до всіх засуджених, пояснення засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_3і ОСОБА_4, захисника
ОСОБА_2.. які
погодились з позицією прокурора в апеляційному суді, перевіривши справу,
колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає.

Кваліфікація
дій засуджених, їх вина в апеляції не оспорюється, тому в цій частині вирок не
перевіряється.

При
призначенні покаранняОСОБА_1 суд в повній мірі врахував тяжкість вчиненого,
дані про його особу та пом"якшуючі обставини. Тому немає підстав вважати
призначене йому покарання зам"яким.

Доводи
прокурора про незаконне застосування до покарання засуджених дії ст.71 КК
колегія суддів вважає необгрунтованими.

Висновок суду
першої інстанції про необхідність призначення засудженим покарання за ст.71 КК
за сукупністю вироків слід вважати правильним. Такий висновок грунтується на
змісті вказаної норми закону про те, що у випадку вчинення засудженим нового
злочину до повного відбуття попереднього покарання, до нового покарання суд
повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім
вироком.

3

Як
встановлено по даній справі, ОСОБА_1, ОСОБА_3і ОСОБА_4, відбуваючи покарання у виді обмеження волі, не змінивши
статус засудженої особи, вчинили новий злочин.

Доводи
апелянта, що ст.390 КК є спеціальною нормою, яка не тягне за собою сукупності
вироків, а попереднє покарання у виді обмеження волі трансформується у нове
покарання за ст.390 КК, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки не
відповідають суті ст.71 КК.

Таким
чином, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для зміни чи скасування
вироку.

Керуючись
ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляцію
прокурора, який брав участь у справі, залишити без задоволення, вирок
Долинського районного суду від 27.06.2007 року відносно ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - без змін.