АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 214/8815/14-кСуддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/266/К/15Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 20 травня 2015 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000698 на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 березня 2015 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Североморськ Мурманської області Російської Федерації, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, який визнаний винним та засуджений до покарання у вигляді 2 років обмеження волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням тривалістю на 1 рік.

На підставі п.п.2, 3 ч.1 ст.76 КК України, покладено на ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 10 000 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати понесені на залучення експертів в сумі 491 грн. 40 коп.

Питання з речовими доказами вирішено.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_9

обвинувачений ОСОБА_7

захисник ОСОБА_6

потерпілий ОСОБА_8

представник потерпілого ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 10 березня 2015 року скасувати в частині вирішення цивільного позову, позовну заяву залишити без розгляду.

Вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 10 березня 2015 року ОСОБА_7 був визнаний винним та засуджений за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України за наступних обставин.

12 серпня 2014 року приблизно о 19 годині 45 хвилин, водій ОСОБА_7 , в світлий час доби, керуючи технічно справним автомобілем «РЕНО КЛІО» реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі за текстом автомобіль «РЕНО»), рухався по проїзній частині дороги мосту вулиці Бикова зі сторони вулиці Балакіна у напрямку вулиці Сімонова в Саксаганському районі м. Кривого Рогу.

В цей же час, попереду автомобіля «РЕНО», у зустрічному для нього напрямку, по проїзній частині дороги мосту вулиці Бикова зі сторони вулиці Сімонова рухався велосипед «GT AGRESSOR», під керуванням водія ОСОБА_8 .

Знаходячись на нерегульованому перехресті клеверної розв`язки мосту вулиці Бикова, ОСОБА_7 , маючи об`єктивну можливість спостерігати за діями водія ОСОБА_8 , не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, почав виконувати маневр повороту та змінив напрямок руху керованого ним автомобіля ліворуч у бік вулиці Об`їзної, не надавши дорогу велосипеду «GT AGRESSOR», який рухався у зустрічному напрямку прямо, чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме 10.1., 16.13 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

«10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямок руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху»;

«16.13. Перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч.»

Внаслідок порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_7 на нерегульованому перехресті доріг вулиці Бикова та клеверної розв`язки вулиці Об`їзної в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, допустив зіткнення із велосипедом «GT AGRESSOR», під керуванням водія ОСОБА_8 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водія велосипеда ОСОБА_8 , було травмовано.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 2196 від 30.09.2014 року, потерпілий ОСОБА_8 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого багатоскалкового перелому лівої променевої кістки зі зміщенням уламків у типовому місці, гемартроз правого колінного суглобу, забійні рани лівої верхньої та правої нижньої кінцівок, садна лівої половини грудної клітини. Виявлені у нього тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби).

Відповідно до висновку автотехнічної експертизи № 58/27-259 від 16.09.2014 року при заданих вихідних даних в діях водія ОСОБА_7 з керування автомобілем «РЕНО» вбачається невідповідність вимогам п.п.10.1., 16.13. «Правил дорожнього руху» України, котрі з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з ДТП, що настала.

Між порушенням водієм ОСОБА_7 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п.п.10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України та наступившими наслідками - спричиненням потерпілому ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесного ушкодження, є прямий причинний зв`язок.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 посилається на ті обставини, що при вирішенні цивільного позову, суд не врахував того факту, що як матеріальна, так і моральна шкода, в залежності від розміру матеріальної шкоди, відшкодовується за рахунок страхової компанії, де була застрахована цивільна відповідальність ОСОБА_7 . Крім того, визначений судом розмір моральної шкоди є очевидно завищеним, оскільки ні потерпілим, ні його представником не надано суду доказів, що підтверджують стягнуту суму шкоди. Також, в мотивувальній частині вироку, судом взагалі не зазначено підстав для задоволення позовних вимог, не вказано, чим мотивувався суд, визначаючи розмір моральної шкоди.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 , кожен окремо, підтримали апеляцію захисника, просили колегію суддів задовольнити її в повному обсязі.

Прокурор, потерпілий ОСОБА_8 та його представник ОСОБА_10 , кожен окремо, в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, апеляцію захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просили залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст.402 КПК України заперечення на апеляційні скарги сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляція захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України при обставинах, викладених у вироку суду, в апеляційній скарзі не оскаржуються, тому у відповідності до ст.404 КПК України законність і обґрунтованість вироку в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналізуючи фактичні обставини справи колегія суддів приходить до висновку про те, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, у розмірі 10 000 грн., стягнутий з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_8 , відповідає обсягу фізичних та моральних страждань, що мали місце внаслідок подій ДТП.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що потерпілому були завдані травми у вигляді: закритого багатоскалкового перелому лівої променевої кістки зі зміщенням уламків у типовому місці, гемартроз правого колінного суглобу, забійні рани лівої верхньої та правої нижньої кінцівок, садна лівої половини грудної клітини (том 2 а.кп.68-69). Від вказаних травм потерпілий лікувався протягом тривалого часу, крім того функція травмованої руки відновлена не в повному обсязі, в зв`язку з чим потерпілий позбавлений можливості в подальшому займатися велоспортом.

Також, колегія суддів приймає до уваги ставлення самого обвинуваченого до питання відшкодування моральної шкоди потерпілому, який у період з моменту скоєння ДТП до теперішнього часу відшкодував лише незначну частину завданої моральної шкоди після проголошення вироку, на стадії його апеляційного оскарження.

Крім того, прослухавши та вивчивши технічний носій інформації, на якому зафіксоване судове засідання в суді першої інстанції від 30 січня 2015 року, колегією суддів було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував частково відшкодувати завдану потерпілому моральну шкоду, але частково в розмірі 3 000 грн. (20-21 хвилини звукозапису).

Отже, виходячи з зазначених обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини справи, наслідки, що наступили, тяжкість тілесних ушкоджень, завданих потерпілому, характер і тривалість фізичних і моральних страждань, істотність вимушених змін в його життєвих стосунках, вважає, що розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції, у розмірі 10 000 грн. відповідає засадам розумності та справедливості.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з доводами апеляції захисника з приводу того, що судом першої інстанції при вирішенні питання розміру стягнутої моральної шкоди, належним чином не обґрунтовані висновки про часткове задоволення цивільного позову.

Що стосується доводів апеляції захисника ОСОБА_6 з приводу того, що судом першої інстанції були порушені вимоги закону при вирішенні цивільного позову, оскільки завдана моральна шкода була стягнута на користь потерпілого з обвинуваченого ОСОБА_7 , без урахування того, що саме страхова компанія повинна нести відповідальність по відшкодуванню завданої потерпілим моральної шкоди, є хибною та не ґрунтується на вимогах закону.

За загальним правилом, встановленим ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Так, згідно копії довіреності від 14.05.2014 року, що міститься в матеріалах кримінального провадження, ОСОБА_7 керував транспортним засобом «РЕНО КЛІО», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 на відповідній правовій підставі (том 2 а.кп.27). Таким чином, ОСОБА_7 є належним володільцем джерела підвищеної небезпеки, який і повинен відповідати за позовом.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода ,завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Крім того, відповідно до роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи.

Таким чином, доводи захисника ОСОБА_6 про те, що саме страхова компанія повинна нести відповідальність по відшкодуванню завданої потерпілому моральної шкоди, є необґрунтованими, оскільки наявність страхового поліса не позбавляє обвинуваченого ОСОБА_7 права звернутися до страхової компанії з вимогою відшкодувати йому (або за нього) такі витрати в порядку цивільного судочинства.

Що стосується вимог апеляційної скарги захисника з приводу залишення позовної заяви потерпілого без розгляду, колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.129 КПК України, у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених ч.1 ст.326 цього Кодексу (у разі неприбуття цивільного позивача або його представника в судове засідання), суд залишає позов без розгляду.

Вказаний перелік підстав для залишення цивільного позову без розгляду є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Таким чином, оскільки колегією суддів не було встановлено жодної з вищезазначених підстав, вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в цій частині не підлягають задоволенню.

За таких обставин, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, а вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 10 березня 2015 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України , колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 10 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим у той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

______________________________________________________________________________________________________________________

Провадження №11-кп/774/266/к/15 Суддя І інстанції ОСОБА_1

Категорія ст.286 ч.1 КК України Доповідач суддя ОСОБА_2