Справа № 755/7654/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"19" травня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тбілісі, Республіка Грузія, грузина, громадянина Грузії, освіта середня, одруженого, має сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 01.04.2015 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, з урахуванням ст. 70 КК України, до 2 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -
в с т а н о в и в:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_5 11.02.2015, приблизно о 21 год. 00 хв., знаходячись за місцем свого проживання, а саме в квартирі АДРЕСА_3 , таємно з корисливих спонукань, витягнув із внутрішньої кишені куртки, яка належить ОСОБА_7 , ключі в кількості трьох штук та направився до місця проживання останнього, до квартири АДРЕСА_4 .
Цього ж дня, близько 21 год. 15 хв., ОСОБА_5 підійшов до дверей квартири АДРЕСА_4 , дістав ключі та відчинив двері квартири АДРЕСА_5 , тим самим незаконно проник до чужого приміщення. Знаходячись в даній квартирі ОСОБА_5 зайшов до кімнати, з лівої сторони якої стояла шафа з відчиненими дверцятами та побачив на полиці грошові кошти в сумі 6000 гривень номіналом по 100, 200, 500 гривень, 20 канадських доларів однією купюрою, що станом на 12.01.2015 року по курсу НБУ України становить 305 грн. 64 коп.; 20 динарів Тунісу двома купюрами по 10, що станом на 12.01.2015 року по курсу НБУ України становить 277 грн. 85 коп. та дві монети номіналом по одному динару кожна, що станом на 12.01.2015 року по курсу НБУ України становить загальною вартістю 27 грн. 79 коп., після чого у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на заволодіння вказаними грошовими коштами.
Взявши з полиці гроші, ОСОБА_5 поклав їх до кишені штанів, в які був одягнений. Після чого, на іншій полиці шафи, ОСОБА_5 побачив золоті вироби, а саме золотий хрестик вартістю 360 грн., золотий кулон у вигляді ангела, вартістю 360 грн., золоті сережки у вигляді винограду з камінням цирконію, вартістю 2000 грн., після чого у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на заволодіння вказаними ювелірними виробами, які останній викрав з шафи. Пройшовши до кухні, ОСОБА_5 відчинив дверцята кухонного гарнітуру та з полиці викрав золоті сережки у вигляді квадрату, з камінням цирконію всередині, вартістю 1000 грн.
Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, щиро розкаявся у вчиненому.
Також обвинувачений з власного боку негативно оцінив свої протиправні дії, пообіцявши у подальшому не порушувати закон за жодних умов, оскільки за період, який пройшов з дня вчинення злочину, він повністю переоцінив своє життя, життєві цінності, зрозумів, що нічого важливішого для себе у цьому житті не має, ніж своє самовиховання та захист й утримання своєї родини, а саме дружини та трьох дітей.
Крім повного визнання своєї вини у вчинені кримінального правопорушення, ОСОБА_5 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджується з досудовим розслідуванням справи.
Покази обвинуваченого ОСОБА_5 під час досудового слідства і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу, вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження.
Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом.
Тож, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями, вчинив таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно.
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Те, що, згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Так, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 є щире каяття, відшкодування шкоди потерпілій, наявність на утриманні сина, відносно якого батьківських прав останній не позбавлений.
Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, ОСОБА_5 є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Поряд з цим, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, відсутність зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (не працює офіційно, одружений, раніше судимий), наявність на утриманні членів родини, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає належні соціальні зв`язки; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 185 КК України у виді позбавлення волі.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка дружина обвинуваченого ОСОБА_9 з позитивної сторони охарактеризувала свого чоловіка, зазначила що вона працює, а чоловік займається вихованням її двох дітей від першого шлюбу та спільного сина, якому ще не виповнилось 1 року.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані (судом враховуються конкретні обставини, що характеризують поведінку винної особи до вчинення караного діяння, пов`язані з вчиненням правопорушення, після вчинення діяння, індивідуальні властивості особи: стать, вік, стан здоров`я, родинний стан, спосіб життя; відсутність обставин, які б беззаперечно істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину); спосіб та характер вчиненого злочину, та оскільки однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою, для виправлення обвинуваченого та попередження нового злочину (кримінального правопорушення), як засудженим, так і іншими особами.
При цьому, суд не убачає підстав при визначенні остаточно покарання обвинуваченому застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК України, як проте клопотав прокурор, враховуючи його засудження 01.04.2015 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, з урахуванням ст. 70 КК України, до 2 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з іспитовим строком на два роки, враховуючи таке.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судом кримінального покарання регламентовано, що коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Як убачається з матеріалів справи, обвинувачений не був засуджений 01.04.2015 року Деснянським районним судом м. Києва до покарання, яке належало йому відбувати реально, а даний злочин за ч. 3 ст. 185 КК України, ним було вчинено до постановлення вказаного попереднього вироку, а тому, виходячи зі змісту ч. 4 ст. 70 та ст. 72 КК України, та відповідно до роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судом кримінального покарання такі вироки мають виконуватися самостійно.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у вигляді застави, враховуючи вимоги ст.ст. 177, 178 КПК України, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили, після чого останню, згідно положень ч. 11 ст. 182 КПК України, повернути заставодавцю ОСОБА_9 ..
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.
Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 01.04.2015 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, з урахуванням ст. 70 КК України, до 2 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на два роки, виконувати самостійно.

Строк відбування покарання відраховувати з дня затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді застави та покладенням обов`язку не відлучатись з місця проживання без дозволу суду, - залишити без змін до набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 11 ст. 182 КПК України, після набрання вироком законної сили заставу унесену за ОСОБА_5 у сумі 24 360 гривень, повернути заставодавцю ОСОБА_9 ..

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на залучення експерта (витрати на проведення судово-трасологічної експертизи (дактилоскопічні дослідження) № 338 від 25.02.2015) у сумі 491 гривні 04 копійки.

Речові докази: шапку чорного кольору з вишивкою білого кольору - знищити; грошові кошти у сумі 10331 гривень 28копійок - залишити у власності ОСОБА_8 .

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я : ОСОБА_1