У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючої ОСОБА_10
суддів ОСОБА_11., ОСОБА_12.,
за участю: прокурора засудженого його захисникаОСОБА_13., ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянула в судовому засіданні в місті Києві 30 червня 2015 року кримінальну справу за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_5 та його захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2015 року.

За вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 грудня 2014 року

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, такого, що не має судимості,

виправдано у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК.

Цивільні позови прокурора та потерпілого ОСОБА_8 залишено без задоволення.

Органами досудового слідства ОСОБА_9 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 121 КК.

Під час судового розгляду справи прокурор змінив обвинувачення стосовно ОСОБА_5 з ч. 1 ст. 121 КК на ч. 2 ст. 125 КК.

Однак через те, що ОСОБА_8 відмовився від обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125 КК та підтримав обвинувачення останнього за ч. 1 ст. 121 КК, місцевий суд виправдав ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125 КК на підставі ст. 27 КПК 1960 року.

Апеляційний суд скасував вирок місцевого суду і постановив свій, яким визнав ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, і призначив йому покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК ОСОБА_5 звільнено від призначеного покарання на підставі ст. 49 КК. Постановлено стягнути з нього на користь ОСОБА_8 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 798 грн, моральної - 3000 грн, а також на користь міської клінічної лікарні № 2 м. Кривого Рогу у рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілого - 1073,38 грн.

Згідно з вироком апеляційного суду ОСОБА_9 вчинив злочин за таких обставин.

Так, 05 серпня 2006 року близько 22.50 год. перед входом у під'їзд № 1 на вул. Тинка в м. Кривому Розі Дніпропетровської області між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виник конфлікт, що продовжився на сходовій площадці першого поверху. Під час сварки ОСОБА_9 завдав скляною пляшкою не менше двох ударів по голові ОСОБА_8, унаслідок чого останньому було заподіяно легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

У касаційних скаргах засудженого ОСОБА_5 та його захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_7, аналогічних за змістом та доводами, ставиться питання про скасування вироку апеляційного суду й закриття справи у зв'язку з відсутністю в діянні засудженого складу злочину. Посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, однобічність і неповноту слідства, істотні порушення кримінально-процесуального закону та неправильне застосування кримінального. Скаржники зазначають, що в матеріалах справи не міститься доказів винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину. Стверджують, що ОСОБА_9 діяв у межах необхідної оборони від протиправного посягання з боку потерпілого, який у стані алкогольного сп'яніння першим напав на засудженого і заподіяв йому тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Також указують на те, що вирок апеляційного суду ґрунтується на недопустимих доказах і не відповідає приписам статей 332-335 КПК.

На касаційні скарги прокурор подав заперечення, в яких просить залишити вирок апеляційного суду без зміни, вважає його законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника на підтримання касаційних скарг, пояснення прокурора про необґрунтованість касаційних вимог, перевіривши матеріали справи й обговоривши наведені у скаргах та поданих запереченнях доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 378 КПК 1960 року апеляційний суд скасовує вирок місцевого суду і постановляє свій у випадку необґрунтованості виправдувального вироку суду першої інстанції.

У силу ч. 3 ст. 378 КПК 1960 року вирок апеляційного суду має відповідати вимогам, зазначеним у статях 332-335 цього Кодексу, і бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Зокрема, для ухвалення законного рішення у судовому провадженні суд повинен ретельно перевірити й оцінити докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв'язку, переконливо довести, чому одні докази покладено в основу вироку, а інші відкинуто або не враховано.

Згідно з ч. 5 ст. 362 КПК 1960 року судове слідство в апеляційному суді провадиться за правилами глави 26 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 КПК 1960 року, суд при розгляді справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: допитати підсудних, потерпілих, свідків, заслухати висновки експертів, оглянути речові докази, оголосити протоколи та інші документи.

Як указано у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 1 «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», у вироку апеляційного суду необхідно навести пояснення осіб, які брали участь у засіданні, аналіз досліджених доказів, аргументи на підтвердження викладених в апеляціях доводів, оцінку правильності рішень, прийнятих судом першої інстанції, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обґрунтування кваліфікації дій засудженого та міри покарання.

Проте апеляційний суд не дотримався зазначених норм процесуального закону та не врахував правових рекомендацій Верховного Суду України.

Так, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 у ході всього слідства категорично заперечував свою винуватість у вчиненні злочину.

Під час апеляційного розгляду справи засуджений, наводячи конкретні аргументи, вказував, що діяв у межах необхідної оборони, а свідки, допитані в місцевому суді, не підтвердили вчинення ним злочину. Крім того, наголошував на залишенні поза увагою суду висновків експертиз щодо наявності у нього тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що виникли в результаті конфлікту з ОСОБА_8

Не зважаючи на такі доводи ОСОБА_5 й заявлені прокурором апеляційні вимоги, апеляційний суд, дослідивши лише письмові матеріали справи, за правилами ст. 300 КПК засудженого не допитав. Також цей суд у вироку послався на показання потерпілого ОСОБА_8 та свідків, яких безпосередньо під час апеляційного розгляду допитано не було.

Таким чином обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_5 не можна вважати законним і обґрунтованим, адже суд апеляційної інстанції порушив принцип безпосередності дослідження доказів.

Оскільки при постановленні вироку апеляційним судом допущено порушення кримінально-процесуального закону, які в силу ст. 370 КПК 1960 року є істотними, зазначене судове рішення підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 398 цього Кодексу, а справа - направленню на новий апеляційний розгляд.

Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати викладене, ретельно з використанням усіх процесуальних можливостей перевірити доводи, наведені в апеляції прокурора, а також інші доводи, викладені у касаційних скаргах засудженого та його захисників, дати на все вичерпну відповідь і прийняти справедливе рішення, яке відповідає вимогам кримінально-процесуального закону.

Керуючись статтями 394-396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_5 та його захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2015 року щодо ОСОБА_5 скасувати і направити справу на новий апеляційний розгляд.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12