АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: №11-кп/790/1432/15 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Справа: №646/7114/15-к
Категорія: питання виконання вироку
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
засудженого - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
представника ВК (№12) - ОСОБА_9 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Червонозаводського району м. Харкова на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 червня 2015 року, у відповідності з якою
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Харкова, громадянину України, раніше судимого: 12.11.2007 року Харківським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки; 09.09.2011 року Харківським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 315, ч. 1 ст. 317, 70, 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна,
невідбуту частину покарання, призначеного вироком Харківського районного суду Харківської області від 09 вересня 2011 року замінено на більш м`яке 1 рік 7 місяців 17 днів обмеження волі.
Приймаючи таке рішення за заявою захисника ОСОБА_7 суд, посилаючись на положення ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 82 КК України та п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», зазначив, що засуджений станом на 22 червня 2015 року фактично відбув 3 роки 10 місяців 13 днів призначеного покарання, невідбута частина покарання складає 1 рік 7 місяців 17 днів і, врахувавши ставлення засудженого до праці, наявні у нього стягнення та заохочення, дійшов висновку, що ОСОБА_7 під час відбування покарання став на шлях виправлення, тому останньому необхідно замінити невідбуту частину покарання більш м`яким.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вищевказану ухвалу та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, посилаючись на її необґрунтованість у зв`язку з порушенням норм процесуального та кримінально-виконавчого права, а саме: вимог ч. 3 ст. 154 КВК України, яка визначає єдиною підставою для розгляду питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням особі, яка відбуває покарання у місцях позбавлення волі, подання адміністрації установи виконання покарань до суду. Крім того, судом проігноровано наявність у ОСОБА_7 дисциплінарного стягнення за вчинене ним 08 червня 2015 року порушення Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, а також не взято до уваги рішення спостережної комісії Диканівської ВК (№12) від 16 квітня 2015 року, яким в направленні подання і матеріалів до суду для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким відмолено як особі, яка не стала на шлях виправлення. Також прокурор зазначає про формальне ставлення засудженим до праці, що виключає один з критеріїв для застосування більш м`якого покарання сумлінне ставлення до праці, а судом першої інстанції ці відомості належним чином не вивчалися.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора та представника колонії, які підтримали апеляційну скаргу, засудженого та його захисника, які заперечували проти задоволення цієї апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та матеріали особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.
Положення ч.1 ст. 82 КК України передбачають, що особам, що відбувають покарання, зокрема, у виді обмеження волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання і не повинен перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Положення п. 3 ч. 4 ст. 82 КК України зазначають, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менш двох третин покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.
С матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Харківського районного суду Харківської області від 09.09.2011 року за низку злочинів у сфері обігу психотропних речовин ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 315, ч. 1 ст. 317, ст.ст. 70, 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, один з яких (ч. 2 ст. 315 КК України) є особливо тяжким. Початок строку відбування покарання 08.08.2011 року, а кінець строку 08.02.2017 року.
Станом на день розгляду справи судом першої інстанції 22.06.2015 року засуджений ОСОБА_7 фактично відбув 3 роки 10 місяців 13 днів, а невідбута частина покарання складає 1 рік 7 місяців 17 днів, тобто фактично засуджений відбув більш двох третин покарання, призначеного судом.
За матеріалами особової справи за місцем відбування покарання ОСОБА_7 характеризується позитивно. За час відбування покарання має 6 заохочень і 2 стягнення, одне з яких у 2012 році. За висновками, що викладені у характеристиці, невідбута частина покарання може бути замінена більш м`яким після 08.04 2015 року, тобто після відбуття не менш 2/3 частини призначеного судом строку покарання.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що засуджений ОСОБА_7 формально підпадає під дії ст.82 КК України, тобто невідбута частина покарання йому може замінена більш м`яким.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом порушено норми процесуального права, а саме вимоги ч. 3 ст. 154 КВК України, якою встановлено, що єдиним і виключним приводом для розгляду питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням особі, яка відбуває покарання у місцях позбавлення волі є відповідне подання адміністрації установи виконання покарання до суду, оскільки наведена норма звужує права певного кола осіб учасників кримінального судочинства на звернення до суду з питань виконання вироку.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Таким чином, зазначена норма КПК України надає право наведеним в них особам звертатись до суду з клопотаннями під час виконання вироків, а суди, відповідно, вирішувати питання, визначені в ст. 537 КПК України.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України до таких питань відноситься і питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Розгляд судом звернення захисника з цього питання, яке іменується заявою, а не клопотанням, як передбачено ч. 1 ст. 539 КПК України і про що зазначає у своїй апеляційній скарзі прокурор, не є підставою для неприйняття її до розгляду та відмови в задоволенні.
Порушення, на яке посилається в апеляційній скарзі прокурор, судом враховано при прийнятті рішення щодо засудженого ОСОБА_7 і також не є підставою для скасування прийнятого рішення.
Безпідставними є в апеляційній скарзі прокурора і його висновок про те, що відповідно до характеристик на засудженого ОСОБА_7 останній у березні-липні 2016 року змінив своє ставлення до необхідності виправлення на негативне, незважаючи на прагнення стати на цей шлях в минулих роках, оскільки, період часу, на який посилається прокурор в апеляційній скарзі (березень-липень 2016 року), ще не минув, а з характеристик за липень 2014 року та квітень 2015 року, які долучені до матеріалів особової справи ОСОБА_7 , не вбачається, що останній змінив своє ставлення до необхідності виправлення на негативне.
Таким чином, суд дійшов правильного висновку, що засуджений став на шлях виправлення і обґрунтовано задовольнив заяву захисника про заміну засудженому ОСОБА_7 невідбутої частини покарання на більш м`яке, у вигляді обмеження волі, а доводи апеляційної скарги правильності цього висновку не спростовують. Тому, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядав ухвалу суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.
Беручи до уваги викладене, керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
Апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Червонозаводського району м. Харкова на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 червня 2015 року про заміну засудженому ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

Головуючий -

Судді: