Справа № 11-А-2310 Головуючий
ч. 2 ст. 121 КК України Сітайло О.М.
апеляційній інстанції: Дембовський С.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2007
року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м.
Києва у складі:

головуючого
судді Приндюк М.В.

суддів
Дембовського С.Г., Кузьміна М.Л.

за участю
прокурора Рабінчук Т.І.

засудженого ОСОБА_1.

захисників ОСОБА_2., ОСОБА_3.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляції прокурора, який брав
участь у розгляді справи судом першої інстанції, захисника та засудженого
ОСОБА_1. на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2007 р.

Цим вироком
засуджено

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Медвин Богуславського району Київської області,
проживаючого у м. КиєвіАДРЕСА_1, українця, громадянина України, освіта середня
спеціальна, розлученого, працюючого завідуючим складу ТОВ „Сиріус-7",
раніше не судимого,

за ч. 2 ст. 121
КК України на 7 років позбавлення волі.

Стягнуто
з засудженого на користь ОСОБА_4. 3000
грн. матеріальної шкоди.

Згідно
вироку засудженого визнано винним у тому, що він 12 серпня 2006 p., близько 19 год. 30 хв.,
знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 у м. Києві, перебуваючи у стані алкогольного
сп'яніння, під час конфлікту наніс декілька ударів рукою та ногами ОСОБА_5, чим
спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала смерть останнього.

В своїй
апеляції прокурор просить вирок скасувати у зв'язку з: невідповідністю
висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам

справи; істотним
порушенням кримінально-процесуального закону; невідповідністю призначеного
покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок
м'якості, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд.

В своїх
апеляціях засуджений та його захисник, посилаючись на незаконність вироку,
просять його скасувати та змінити, перекваліфікувавши дії засудженого з ч. 2
ст. 121 КК України на ст. 124 КК України, як на дії, що виражаються в нанесенні
тяжких тілесних ушкоджень при перевищенні меж необхідної оборони.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора про підтримання апеляції
державного обвинувача і частково апеляцій засудженого та захисника,
засудженого, який підтримав подані ним та захисником апеляції, уточнив свої
вимоги та просив скасувати вирок і направити справу на новий судовий розгляд,
захисників, які підтримали позицію засудженого, вивчивши справу, обговоривши
доводи апеляцій, провівши судові дебати і надавши засудженому останнє слово,
колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає до задоволення, а
апеляції засудженого та захисника - до часткового задоволення виходячи з
наступного.

При
постановленні вироку судом було допущено ряд грубих порушень
кримінально-процесуального закону.

Так
викладаючи мотивувальну частину вироку і формулюючи обвинувачення, визнане
доведеним судом, в порушення ст. 334 КПК України не було зазначено форму вини
ОСОБА_1. - направленість його умислу (мотиву, мети) при учиненні злочинних дій.

Інкримінований
ОСОБА_1. склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, а саме умисне
тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, з суб'єктивної
сторони характеризується виключно умисною формою вини.

Однак зі
змісту викладеної у вироку об'єктивної сторони злочину, учиненого засудженим,
не вбачається, що дії останнього носили умисний характер і взагалі відсутні
будь-які посилання щодо направленість наміру винного.

Виходячи
з наведеного, можна зробити висновок, що судом взагалі не було встановлено
мотиву та мети заподіяння ОСОБА_1. потерпілому умисного тяжкого тілесного
ушкодження.

Чітке
встановлення мотивів і мети спричинення умисного тяжкого ушкодження і
викладення цих обставин у вироку обумовлює можливість відмежування цього
злочину від інших.

З урахуванням
наведеного недоліку колегія суддів позбавлена можливості зробити об'єктивний
висновок щодо наявності в діях засудженого складу злочину, передбаченого ч. 2
ст. 121 КК України, та щодо обґрунтованості доводів суду про відсутність у його
діях складу злочину, передбаченого ст. 124 КК України.

Крім
того, як вбачається з вироку, судом не наведено переконливих доводів щодо
критичної оцінки показань свідка ОСОБА_6 та не дано ніякої оцінки зміни свідком
ОСОБА_7. своїх первинних показань. Наведене ставить під сумнів відповідність
фактичним обставинам справи висновків суду щодо взяття ним до уваги змінених
показань свідка ОСОБА_7. та відкидання при цьому показань свідка ОСОБА_6, що, в
свою чергу, відповідно до вимог ст. 369 КПК України, обумовлює скасування вироку.

З огляду
на вказане, колегія суддів розцінює як слушні доводи апеляції прокурора
відносно допущених судом істотних порушень кримінально-процесуального закону та
невідповідності його висновків фактичним обставинам справи.

Посилання
прокурора на несправедливість призначеного покарання засудженому внаслідок
м'якості колегія суддів також вважає обґрунтованим, оскільки судом безпідставно
зазначено у вироку про щире каяття ОСОБА_1.

Виходячи
з наведеного, апеляція прокурора підлягає до задоволення, а апеляції
засудженого та захисника - до часткового задоволення, вирок суду -до
скасування, а справа - направленню на новий судовий розгляд, під час якого
необхідно врахувати наведене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи і,
в залежності від достовірно встановленого, прийняти законне рішення.

Керуючись ст.ст.
365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
прокурора задовольнити повністю.

Апеляції
засудженого та захисника задовольнити частково.

Вирок
Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2007 р. відносно ОСОБА_1
скасувати, а кримінальну справу повернути на новий судовий розгляд у той же
суд, але в іншому складі.