Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах
Верховного Суду України у складі:
головуючого-судді
суддів
Канигіної Г.В., Кузьменко О.Т.
розглянула у судовому засіданні у м. Києві 15 березня 2007 року кримінальну
справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Звенигородського
районного суду Черкаської області від 6 квітня 2006 року та ухвалу Апеляційного
суду Черкаської області від 11 липня 2006 року.
Вироком місцевого суду

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця с. Гусаково та жителя

с. Чемериське Звенигородського

району Черкаської області,

судимості не має,

засуджено за ч.1 ст.191 КК України
на один рік обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України
ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком
один рік.

Відповідно до п.”б” ст.1 Закону
України “Про амністію” від 31 травня 2005 року ОСОБА_1 звільнено від відбування
покарання.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на
користь Звенигородського державного лісного господарства 9 307 грн. 36 коп.

Як визнав суд, ОСОБА_1, у
проміжок часу з квітня по липень 2003 року, працюючи на посаді ІНФОРМАЦІЯ_2
Пехівського лісництва Звенигородського державного лісного господарства, будучи
матеріально-відповідальною особою, умисно, привласнив та розтратив ввірене йому
майно, вирубавши 42 дерева листяних порід, котрі росли в урочищі “Гонтарівська
дача” біля с. Чемериське Звенигородського району Черкаської області.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 11 липня 2006 року апеляційну
скаргу засудженого залишено без задоволення, а вирок Звенигородського районного суду
Черкаської області від 6 квітня 2006 року - без зміни.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
судові рішення скасувати, а справу щодо нього закрити. Засуджений вказує, що
злочин не вчиняв, у справі було порушено його право на захист. Крім того,
зазначає, що суд безпідставно застосував до нього амністію, оскільки він
заперечував проти цього.

Заслухавши доповідача,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги засудженого, колегія
суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Висновок суду першої інстанції,
щодо доведеності винності
ОСОБА_1 у привласненні та розтраті чужого майна, яке було йому
ввірене, за обставин вказаних у вироку, стверджується
сукупністю зібраних та перевірених судом доказів, і є правильним.

На обґрунтування свого висновку суд
підставно послався на показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які пояснили, що
ОСОБА_1 здійснював порубку лісу та перевозив його на власному тракторі.
Показання свідків повністю узгоджуються з іншими доказами у справі, а саме, з
даними, що є у протоколах огляду місця події та фототаблиці до нього,
відтворення обстановки та обставин вчинення злочину, під час якого ОСОБА_1
показав на території урочища “Гонтарівська дача” Пехівського лісництва
Звенигородського держлісгоспу, де він, не маючи відповідного дозволу (ордеру)
на порубку лісу, вирубав 42 дерева листяних порід. Крім того, винність
засудженого у вчиненні злочину стверджується й показаннями свідків ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Своє рішення щодо винуватості
засудженого, суд належним чином умотивував. Доводи ОСОБА_1 ці висновки суду не
спростовують. Повнота дослідження зібраних доказів та обставин справи
переконливо свідчать про всебічний розгляд справи і повну доведеність винності
ОСОБА_1

За таких обставин визнати
обґрунтованими заяви засудженого про те, що він злочину не вчиняв, немає
підстав.

Суд апеляційної інстанції перевірив
доводи ОСОБА_1 про порушення його права на захист, і визнав їх безпідставними.

Посилання ОСОБА_1 аналогічного
змісту, було предметом перевірки суду
касаційної інстанції і не знайшло свого підтвердження.

Виходячи з вимог ст.397 КПК
України, колегія суддів погоджується з кваліфікацією злочинних дій ОСОБА_1 за
ч.1 ст.191 КК України.

Покарання ОСОБА_1 призначено із дотриманням вимог ст.65
КК України, є необхідним і достатнім.

Що стосується заяви ОСОБА_1 про те,
що суд неправильно застосував амністію, то його не можна визнати обґрунтованим.

Правильність рішення місцевого суду
щодо встановлення обставин, за яких ОСОБА_1 вчинив злочин і призначення
покарання, сумнівів не викликає.

Одночасно, суд, урахувавши, що
ОСОБА_1 є суб'єктом застосування амністії, звільнив його від покарання.

Скасування вироку в частині застосування
амністії за заявою засудженого, у касаційному порядку не передбачено законом.

Істотних порушень
кримінально-процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну судових
рішень, не встановлено.

Не вбачаючи підстав для задоволення
касаційної скарги засудженого, колегія суддів не знаходить підстав і для
призначення справи до касаційного розгляду з викликом осіб, зазначених у ст.384
КПК України.

Керуючись ст.394 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

у задоволенні касаційної скарги
засудженому ОСОБА_1 відмовити.

Судді:

Кравченко К.Т. Канигіна Г.В. Кузьменко О.Т.