АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11/796/133/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

- головуючого судді ОСОБА_2
- суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4
- за участю прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6

підсудного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 303 КК України, за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Дніпровського району м. Києва на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 303 КК України.
Відповідно до обвинувального висновку, ОСОБА_7 , достовірно знаючи про те, що ОСОБА_8 займається наданням послуг сексуального характеру за грошову винагороду незнайомим їй чоловікам, запропонував забезпечувати останній умови зайняттям проституцією по Броварському проспекту неподалік зупинки громадського транспорту «Биковня-1» в м. Києві, а саме надавати послуги охорони, зберігання майна та грошових коштів, отриманих від клієнтів за надання послуг сексуального характеру. ОСОБА_8 погодилась на пропозицію ОСОБА_7 , та домовилась віддавати йому 50 відсотків від грошей, що заробила за зайняття проституцією. 10.04.2012 року приблизно о 17 години 20 хвилин до ОСОБА_8 , яка в цей час пропонувала сексуальні послуги на Броварському проспекті в м. Києві неподалік ст. м. Лісова, звернувся ОСОБА_9 , який бажав отримати послуги сексуального характеру за грошову винагороду. ОСОБА_8 розповіла останньому про вартість надаваємих послуг, на що ОСОБА_9 погодився та запропонував поїхати до лісосмуги. ОСОБА_8 повідомила клієнту, що не бажає їхати з ним в салоні автомобіля, та наказала йому слідувати за автомобілем БМВ, д. н. з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 . Після цього ОСОБА_8 звернулась до ОСОБА_7 з проханням транспортувати її з лісосмуги, де вона мала надавати послуги сексуального характеру в салоні автомобіля клієнта. ОСОБА_7 , забезпечуючи ОСОБА_8 умови для зайняття проституцією, перевіз її до лісосмуги, що неподалік проїжджої частини по Броварському проспекті в м. Києві за зупинкою громадського транспорту «Биковня-2», де ОСОБА_8 , діючи по узгодженому з ОСОБА_7 плану, звернулась до ОСОБА_9 з проханням розрахуватися з нею за надання послуг сексуального характеру у вигляді орального сексу. ОСОБА_9 , бажаючи задовольнити свої статеві пристрасті, передав ОСОБА_8 гроші в сумі 200 гривень. Остання, з метою збереження майна, передала гроші в сумі 200 гривень ОСОБА_7 , та залишила на зберігання в салоні його автомобіля свою особисту сумку з речами. Після цього, ОСОБА_8 сіла до салону автомобіля ОСОБА_9 та надала йому послуги сексуального характеру у вигляді орального сексу. В цей час ОСОБА_7 знаходився неподалік, та забезпечував їй умови для заняття проституцією, а саме охороняв ОСОБА_8 та її майно, за що мав отримати 50 відсотків від зароблених шляхом зайняття проституцією грошей.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 303 КК України, повернуто прокурору Дніпровського району м. Києва для організації проведення додаткового розслідування.

Повертаючи справу на додаткове розслідування, суд першої інстанції виходив з того, що органом досудового слідства не виконані вимоги ст. 22 КПК України по всебічному, повному і об`єктивному дослідженню обставин справи, що покладається саме на прокурора, слідчого, особу, яка проводить дізнання, а не на суд. При цьому за висновками суду першої інстанції обвинувачення, яке є предметом даного розгляду за ч. 1 ст. 303 КК України, є некоректним та не відповідає в повній мірі вимогам ст. 132 КПК України, оскільки в ньому не конкретизовано та не зазначено, коли саме та при яких обставинах ОСОБА_7 запропонував забезпечувати ОСОБА_8 умови заняття проституцією, які саме цілеспрямовані та активні дії вчинив ОСОБА_7 , що мають ознаки сутенерства, а саме: охорони, отримання та зберігання майна і грошових коштів, що ставиться в провину підсудному.

Як зазначив суд, дані обставини частково мають місце лише в показах свідка (повії) ОСОБА_8 , наданих під час допиту на досудовому слідстві, частина з яких в ході додаткового досудового слідства не знайшла свого підтвердження, в зв`язку з чим було закрито кримінальну справу відносно ОСОБА_7 в частині пред`явленого обвинувачення. В судовому ж засіданні ОСОБА_8 взагалі відмовилась від своїх показань в ході досудового слідства та пояснила, що вони були надані під тиском працівників міліції. Також свідок зазначили, що користувалась послугами ОСОБА_7 , як таксиста, та останній не був її сутенером та не надавав послуги з охорони та зберігання її майна та грошових коштів.
З огляду на це, суд дійшов висновку про відсутність повного, всебічного та об`єктивного розслідування, встановлення істини по кримінальній справі та причинно-наслідкового зв`язку між подіями, що відбувались, та наслідками цих подій - як об`єктивної складової злочину по справі.
Крім того, як зазначено у постанові, вичерпавши передбачені процесуальним законом можливості перевірки зібраних досудовим слідством доказів по справі на підтвердження доведеності винності ОСОБА_7 та встановлених органом досудового слідства суперечливих фактичних даних, враховуючи невиконання правоохоронними органами судових доручень, що позбавило суд можливості допитати свідка ОСОБА_8 та перевірити в судовому засіданні зібрані органом досудового слідства докази по справі, в тому числі встановлені фактичні обставини справи, що викладені в обвинувальному висновку, які є суперечливими, що істотно впливали на повноту і всебічність судового розгляду, суд був позбавлений можливості, виходячи з диспозиції ст. 16-1 КПК України, перевірити доводи підсудного про його непричетність до інкримінованого йому злочину, у тому числі і стосовно вчиненого по відношенню до ОСОБА_7 тиску та незаконних методів ведення слідства.
За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність направлення кримінальної справи на додаткове розслідування.

На зазначене рішення суду прокурором, яка приймала участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_10 , подана апеляційна скарга, в якій ставиться питання про скасування постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 09.12.2014 року про направлення кримінальної справи обвинуваченню ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 303 КК України на додаткове розслідування.
При цьому апелянт вказує на відсутність підстав для повернення справи щодо ОСОБА_7 на додаткове розслідування, а тому просить направити її до Дніпровського районного суду м. Києва на новий судовий розгляд в іншому складі суду.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а наведені судом підстави для направлення кримінальної справи для проведення досудового розслідування вважає надуманими. Прокурор також вказує, що суд першої інстанції, після повного та всебічного проведеного судового слідства у повному обсязі, мав усі підстави надати дослідженим у судовому засіданні доказам належну правову оцінку та прийняти рішення по суті справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляцію, пояснення підсудного та його захисника, які вважали ухвалену судом постанову законною та обґрунтованою, а тому заперечували проти задоволення апеляції прокурора, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляції, колегія суддів уважає доводи апеляції прокурора на постанову про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 281 КПК України, повернення справи на додаткове розслідування зі стадії судового слідства допускається лише з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.
Питання про повернення справи на додаткове розслідування вирішується мотивованою постановою, в якій зазначається, в чому конкретно виявилася неповнота та неправильність досудового слідства, чому суд позбавлений можливості усунути їх у судовому засіданні, які саме обставини мають бути з`ясовані при додатковому розслідуванні.

Проте, як видно з матеріалів кримінальної справи, суд першої інстанції ці вимоги закону щодо процесуального порядку і підстав для направлення справи на додаткове розслідування не виконав.

Як убачається із матеріалів справи, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 320 КПК України, після розгляду справи, завершивши судове слідство, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово підсудного, видалився у нарадчу кімнату, по виходу з якої оголосив прийняте рішення про повернення справи на додаткове розслідування.
При цьому, відповідно до протоколу судового засідання, зауваження на який в цій частині не надходили, в порушення вимог ст. 281, 326 КПК України, по виходу із нарадчої кімнати суд першої інстанції судове слідство не поновив, питання про необхідність повернення справи на додаткове розслідування з власної ініціативи на обговорення учасників процесу не постановив та їх думку не вислухав. Відтак вказане рішення судом першої інстанції було прийнято поза межами судового розгляду, що є істотним порушенням положень КПК України та безумовною підставою для скасування ухваленого по справі рішення.

Більш того, повертаючи справу на додаткове розслідування, суд першої інстанції фактично вдався до оцінки наявних у справі доказів, у тому числі показань підсудного та свідків, як у судовому засіданні, так і на досудовому слідстві, зазначивши про недостатність останніх для прийняття рішення по суті, що також є неприпустимим.

Крім того, як убачається із матеріалів справи, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 листопада 2013 року зазначена кримінальна справа вже поверталась прокурору для проведення додаткового розслідування фактично з тих же підстав, проте ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 травня 2014 року зазначене судове рішення було скасоване з направленням справи на новий судовий розгляд.
При цьому, вказівки суду апеляційної інстанції, які є обов`язковими для виконання, судом першої інстанції виконані не були, у тому числі і щодо належної перевірки заяв підсудного про застосування до нього незаконних методів ведення слідства під час досудового розслідування, оскільки суд не був позбавлений можливості самостійно витребувати із правоохоронних органів відповідні дані щодо належної перевірки таких заяв з прийняттям конкретного процесуального рішення з цього приводу, а посилання у постанові, що такі відомості мають надати прокурор та захисник, у даному випадку є такими, що не ґрунтуються на законі.

Також суд першої інстанції при неможливості безпосереднього допиту у судовому засіданні свідків, за наявності належних даних про поважність неявки до суду вказаних осіб, не позбавлений можливості дослідити усі наявні у справі показання свідків та дати їм відповідну оцінку з урахуванням інших доказів, зібраних по справі, у тому числі з прийняттям рішення про їх достовірність та допустимість, прийняття чи відхилення показань цих осіб як на досудовому розслідуванні, так і під час судового слідства.

Таким чином, суд першої інстанції, посилаючись на неповноту та неправильність досудового слідства, у постанові фактично не зазначив, які саме процесуальні та слідчі дії слід провести органам досудового розслідування, які не міг би провести самостійно, а тому висновок суду першої інстанції про необхідність повернення справи для проведення додаткового розслідування з цих мотивів є необґрунтованим.

Так суд під час судового слідства шляхом надання відповідних судових доручень не позбавлений можливості зобов`язати правоохоронні органи провести ряд оперативно-розшукових та слідчих дій, спрямованих на встановлення місця проживання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у подальшому провести допит останніх, перехресні допити між ними та підсудним, з`ясувати зазначені у постанові суду обставини, після чого дійти остаточного обґрунтованого висновку щодо доведеності чи недоведеності пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, визначити належність та допустимість зібраних доказів з прийняттям за результатами судового розгляду відповідного рішення по суті пред`явленого обвинувачення.

За таких обставин постанову районного суду належить скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у той же суд в іншому складі суду, оскільки при поверненні справи на додаткове розслідування суд фактично вдався до оцінки наявних у справі доказів.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_7 слід залишити без зміни.

З огляду на наведене, керуючись ст. ст. 365, 366, 382 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію прокурора прокуратури Дніпровського району м. Києва - задовольнити.

Постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року про повернення прокурору Дніпровського району м. Києва кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 303 КК України для організації проведення додаткового розслідування - скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у той самий суд в іншому складі суду.

Запобіжний захід ОСОБА_7 залишити без змін.

Головуючий:

Судді: