Справа №
Головуючий у І інстанції Соловей
345 ч. 2 КК України.
Доповідач Борисенко І.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

11 вересня 2008 року
колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду
Чернігівської області в складі:

головуючого Щербакова О.С.

суддів Борисенка І.П.,
Миронцова В.М.

з участю прокурора Варуши Т.М.

засудженого ОСОБА_1

адвоката
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляцією засудженого
ОСОБА_1 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 09 липня
2008 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Остер Козелецького району
Чернігівської області, мешканць АДРЕСА_1, зареєстрований в АДРЕСА_2, українець,
громадянин України, з середньою освітою, одружений, працюючий водієм ТОВ
„Квіти-Сервіс” в м. Києві, потерпілий внаслідок Чорнобильської катастрофи,
раніше не судимий,

засуджений за ст. 345 ч. 2 КК України до 2 років
позбавлення волі.

Стягнуто на користь
потерпілого ОСОБА_3 10 000 гривень моральної шкоди.

Стягнуто на користь
потерпілого ОСОБА_4 4 000 гривень моральної шкоди.

Питання про речові докази
вирішено відповідно до ст. 81 КПК України.

Як встановив суд, близько 20 години 28 жовтня 2007 року
до чергової частини Остерського МВМ від невідомої особи надійшло повідомлення
про те, що в м. Остер Козелецького району Чернігівської області поблизу
магазину „Маркет Циганський” виникла бійка. Черговим відділення міліції на
місце події направлені працівники міліції старший ДІМ Козелецького РВ УМВС
України в Чернігівській області ОСОБА_3 та оперуповноважений ВКР Козелецького
ВКР Козелецького РВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_4

Прибувши до вказаного місця події на вул. Одинця в м.
Остер неподалік магазину „Маркет Циганський”,
працівники міліції ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на узбіччі дороги побачили, що
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надавали допомогу ОСОБА_7 У цей час на автомобілі ВАЗ-21093
приїхав ОСОБА_1, який вийшов із автомобіля і почав нецензурно висловлюватись на
адресу працівників міліції, погрожуючи фізичною розправою. Працівники міліції
попросили в нього пред'явити документи
на право керування автомобілем, але ОСОБА_1 відмовив, при цьому вдарив
ОСОБА_3, який був у форменому одязі працівника міліції, кулаком в обличчя.
ОСОБА_3 із метою припинення протиправних дій згідно ст. 12 Закону України „Про
міліцію” застосував стосовно нього спецзасіб „Терен-4”, але ОСОБА_1 не
заспокоївся і наніс ОСОБА_3 удар ногою в область колінного суглобу лівої ноги,
хватаючи працівника міліції за одяг.

У цей час оперуповноважений ВКР ОСОБА_4 заспокоював
ОСОБА_5, яка намагалася втрутитись у бійку, під час якої ОСОБА_1 наніс декілька
ударів кулаком по тулубу ОСОБА_4 Із метою припинення протиправних дій ОСОБА_1
згідно ст. 12 Закону України „Про міліцію” ОСОБА_4 застосував стосовно нього спецзасіб
ПР-73, однак це не припинило протиправних дій останнього.

З урахуванням обставин, що склалися, згідно ст.ст. 15 і
15-1 Закону України „Про міліцію” ОСОБА_3 оголив табельну вогнепальну зброю ПМ
( пістолет Макарова), привів її в бойову готовність та попередив ОСОБА_1 про
можливість застосування. Однак ОСОБА_1, незважаючи на це, продовжував
зближуватись з ОСОБА_3 , із-за чого працівник міліції ОСОБА_3 здійснив один
попереджувальний постріл вгору. Не реагуючи на попереджувальний постріл,
ОСОБА_1 скоротив відстань до мінімуму і намагався заволодіти табельною
вогнепальною зброєю, внаслідок чого, в ході боротьби з пістолету було здійснено
викидання двох патронів. Звільнившись від захвату, та враховуючи реальну
небезпеку для власного життя та здоров'я, ОСОБА_3 здійснив три постріли, одним з яких спричинив
ОСОБА_1 кульове поранення лівого стегна. Після чого, враховуючи отримані
тілесні ушкодження ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_1 звернулись до Остерської районної лікарні.

Не погоджуючись з вироком суду, засуджений ОСОБА_1 подав
апеляцію, в якій просить вирок суду скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд. Вважає, вирок незаконним, так як слідство та судовий розгляд
справи проведено необ'єктивно. При постановленні вироку, судом не були взяті до
уваги докази, які б свідчили на його користь, не вилучений одяг, в якому він
був одягнений в момент поранення і на якому залишились сліди від куль та не проведена експертиза
цього одягу.

Заслухавши
доповідача, засудженого ОСОБА_1 та його адвоката ОСОБА_2, які підтримали подану
апеляцію та просили її задовольнити з вказаних підстав, міркування прокурора
про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали справи в повному обсязі і
обговоривши доводи викладені в апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція
підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні
зазначених у вироку діянь за обставин встановлених судом, відповідає фактичним
обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних у справі і досліджених в
судовому засіданні доказів і є обґрунтованим.

Сам засуджений ОСОБА_1
винним себе не визнав, але його вина підтверджується наступними
доказами: показами потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які пояснили, що 28 жовтня
2007 року вони знаходились на добовому чергування в наряді Остерського МВМ. За
розпорядженням чергового, приїхавши на місце події, тобто бійки згідно
телефонного повідомлення, до них підійшов засуджений, який перебував у стані
алкогольного сп'яніння та висловлювався нецензурними словами в їхню адресу. Представившись працівниками міліції та
пред'явивши останньому свої посвідчення на його вимогу, вони попросили ОСОБА_1
припинити його неправомірні дії, але той в свою чергу наніс їм декілька ударів,
хватався за форменний одяг, на зауваження не реагував. До нього був
застосований спецзасіб „Терен-4” та попереджено про можливість застосування
вогнепальної зброї. Потерпілий, дільничий інспектор міліції ОСОБА_3, дістав
табельну зброю і здійснив попереджувальний постріл вгору, але ОСОБА_1
наблизився впритул до ОСОБА_3і намагався заволодіти зброєю, а тому останній
вимушений був здійснити постріл в ногу. Знаходячись у лікарні, ОСОБА_1 знову
здійснив на них напад.

Згідно свідчень свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вбачається, що
в зазначену дату вони знаходились на вулиці поблизу магазину „Маркет
Циганський” і бачила як там відбувалась бійка. Через деякий час приїхали
працівники міліції, які почали з'ясовувати обставини бійки. Потім приїхав на
автомобілі ОСОБА_1, який вдарив одного із працівників міліції в обличчя .
Останні попереджували ОСОБА_1, що до нього будуть застосовані спецзасоби.
ОСОБА_1 продовжував конфліктувати з працівниками міліції, також вони почули
вислів про можливість застосування вогнепальної зброї, а вподальшому почули три постріли. Чули крики ОСОБА_1 про те, що
він постріляє.

Згідно свідчень свідка ОСОБА_10 вбачається, що 28 жовтня
2007 року він знаходився на чергуванні в Остерському МВМ. Близько 20 години по
телефону надійшло повідомлення про бійку біля магазину „МаркетЦ иганський”. На
місце події були направлені потерпілі Крикун та Пшей.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 пояснили, що в зазначену дату
біля магазину була бійка. На місце події приїхали працівники міліції та ОСОБА_1. Чули про те, як ОСОБА_1 просив
працівників показати їхні посвідчення. ОСОБА_1 із автомобіля виходив сам. Чули
три постріли, але коли був поранений ОСОБА_1 їм невідомо.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що в зазначену дату був свідком
того як біля магазину „Маркет Циганський” знаходились працівники міліції та
цивільні особи, а потім на автомобілі під'їхав ОСОБА_1, який вийшов з
автомобіля, розмовляв нецензурними словами та чув розмову про документи. Після
чого ОСОБА_1 вдарив працівника міліції ОСОБА_3в кулаком в обличчя, а останній
застосував спецзасіб „газовий балончик”. Засуджений на цьому не зупинився і
знову наніс удар ОСОБА_3 ногою по нозі. Працівник міліції попередив про
можливість застосування вогнепальної зброї, дістав пістолет та здійснив постріл
уверх. Засуджений намагався забрати пістолет у міліціонера і тоді він почув ще
декілька пострілів і втік з місця події.

Винність ОСОБА_1 у скоєнні злочину також підтверджується
іншими доказами: протоколами медичного огляду для встановлення факту сп'яніння
та актами судово-медичного (токсикологічного) дослідження потерпілих ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 (а.с. 33-37), згідно яких останні були тверезими на час скоєння
підсудним злочину; згідно висновку службового розслідування по факту події від
01.11.2007 року вбачається, що дії працівників міліції ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по
факту застосування ними вогнепальної зброї та „спецзасобів” визнані
правомірними та такими, що відповідають вимогам Закону України „Про міліцію”;
речовими доказами (а.с. 129);
протоколами відтворення обставин і обстановки події за участю потерпілих та
засудженого (а.с. 134-136, 138-139); висновками судово-медичних експертиз № 2
від 15.01.08 року (а.с. 148-149), № 3 від 15.01.08 року (а.с. 145-146), та
висновком додаткової судово-медичної експертизи № 40 від 09.02.08 року (а.с.
159-161) про те, що у потерпілого ОСОБА_4 мались тілесні ушкодження у вигляді
забія грудної клітки, забоїв правого колінного суглоба та правого ліктьового
суглоба і які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили
короткочасний розлад здоров'я, а в потерпілого ОСОБА_3 - відповідно ушкодження
у вигляді закритого перелому шийки лівої малогомілкової кістки без зміщення
уламків, які відносяться до середнього ступеня тяжкості.

Відповідно до роз'яснень викладених у постанові ПВСУ від
24 жовтня 2003 року № 7 „Про практику призначення судами кримінального
покарання” у разі, коли санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з
позбавленням волі на строк передбачає більш м'які види покарання, про
постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання,
не пов'язаного з позбавленням волі. У разі обрання покарання у виді позбавлення
волі це рішення повинно бути вмотивовано у вироку.

Однак, як убачається з матеріалів справи, призначаючи
покарання ОСОБА_1 суд врахував, що підсудний вперше вчинив злочин, є потерпілим
внаслідок аварії на ЧАЕС, його сімейний стан, що є пом'якшуючими обставинами.
Скоєний ним злочин, є злочином середньої тяжкості. Обставиною, що обтяжує
покарання є скоєння злочину в стані алкогольного сп'яніння, але не мотивував
своє рішення про обрання ОСОБА_1 міри покарання у виді позбавлення волі, хоча
санкція статті передбачає покарання і у виді обмеження волі. Разом з тим,
призначаючи підсудному реальну міру покарання у виді позбавлення волі, суд не
навів переконливих доказів того, що для перевиховання і виправлення засудженого
необхідна ізоляція його від суспільства.

Дії засудженого ОСОБА_1 судом
правильно кваліфіковані за ст. 345 ч. 2 КК України, як умисне заподіяння
працівникам правоохоронного органу тілесних ушкоджень легкої та середньої
ступені тяжкості, у зв'язку з виконанням працівниками правоохоронних органів
службових обов'язків.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути
призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження
нових злочинів. При цьому призначене покарання має бути належним чином
мотивоване у вироку. У випадку, коли санкція закону, за яким особа
засуджується, передбачає альтернативні покарання, суд повинен зазначити, чому
саме він призначає саме таке покарання.

Призначаючи покарання засудженому суд першої інстанції врахував щире
каяття, як обставину, що пом'якшує покарання. Однак судом не були враховані
такі обставини, як вік та сімейний стан, добровільне відшкодування завданого
збитку, відсутність тяжких наслідків, позитивні характеристики з місця
проживання та роботи, наявність на утриманні батьків похилого віку.

Обираючи вид та міру покарання, суд першої інстанції, зазначив ряд
обставин, які пом'якшують покарання ОСОБА_1 та не дав їм ніякої оцінки і
фактично не врахував при обранні міри покарання у вигляді позбавлення волі,
хоча санкція ст. 345 ч. 2 КК України передбачає альтернативні покарання.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_1 в даний час
працює, має на утриманні обох батьків, які є інвалідами другої групи та які
потребують сторонньої допомоги з його сторони, враховує конкретні обставини
вчинення ним злочину та вважає, що при призначенні покарання засудженому суд не в достатній мірі врахував обставини
справи, дані про особу засудженого, його стан здоров'я, сімейний стан.

Викладені обставини, давали можливість суду першої інстанції вирішити
питання про виправлення засудженого без ізоляції від суспільства.

За таких обставин, перебування ОСОБА_1 в місцях позбавлення волі, на
думку колегії суддів, не викликається необхідністю, оскільки виправлення та
перевиховання засудженого можливе за умови призначення йому покарання без
ізоляції від суспільства - у вигляді обмеження волі.

З урахуванням особи винного, його ставлення до вчиненого, наявність
декількох обставин, що пом'якшують покарання, колегія суддів вважає, що вирок
суду першої інстанції підлягає зміні.

ОСОБА_1 слід вважати засудженим до
обмеження волі на строк зазначений судом першої інстанції.

Істотних порушень норм кримінально-процесуального закону,
щоб потягли за собою безумовне скасування вироку суду, по справі не
встановлено.

Керуючись ст. ст. 365, 366, 367, 377,379 КПК України, колегія суддів -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 09 липня 2008
року щодо ОСОБА_1 змінити, вважати його
засудженим за ст. 345 ч. 2 КК України до покарання у виді 2 (двох) років
обмеження волі.

В решті цей вирок щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

судді:

Борисенко
І.П.
Щербаков О.В.
Миронцов В.М.