Справа № 11-145/11 Головуючий у І інстанції Луговець
Категорія - ст. 286 ч. 3 КК України Доповідач Борисенко І. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2011 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_1
суддів Навозенко Л.С., Салая Г.А.

з участю прокурора Хомазюка О.В.

засудженого - ОСОБА_2

захисника-адвоката - ОСОБА_3

потерпілих: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_2 та адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_2, потерпілих ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, на вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 23 грудня 2010 року.

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, росіянин, громадянин України, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2 РФ, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3, тимчасово проживаючий в ІНФОРМАЦІЯ_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, який ніде не працює, вдівець, має на утриманні 1 неповнолітню дитину-інваліда 1-ї групи, раніше не судимий,

- засуджений за ст. 286 ч.3 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_2 на користь держави за проведення судових експертиз судові витрати в сумі 2062,08 грн.

Як встановив суд, 06 листопада 2010 року близько 19-30 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Москвич-21412», д.н.з. 14227КО, з пасажирами ОСОБА_7 та ОСОБА_8, рухаючись по другорядній дорозі з с. Шаповалівка Борзнянського району Чернігівської області в напрямку головної дороги Кіпті-Глухів-Бачівськ, при під'їзді до перехрестя нерівнозначних доріг с. Шаповалівка с. Миколаївка та Кіпті-Глухів-Бачівськ не зреагував на дію дорожнього знака пріоритету 2.1 Правил дорожнього руху «Дати дорогу», не зупинив свій транспортний засіб перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не надав дорогу автомобілю марки «DAF XF 95», д.н.з.OCAL 586 з напівпричепом «PACTON CHEREAU» д.н.з. OCAA 775, під керуванням ОСОБА_9, що рухався по головній дорозі Кіпті-Глухів-Бачівськ в напрямку м. Глухова Сумської області і проїзжаючи зазначене перехрестя зіткнувся з останнім; в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажири ОСОБА_7 та ОСОБА_8 отримали тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, від яких настала їх смерть. Своїми діями ОСОБА_2 грубо порушив вимоги пп.16.3, 16.11 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Не погоджуючись з вироком суду, засуджений ОСОБА_2 та захисник-адвокат ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_2, а також потерпілі ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 подали апеляції, в яких:

Засуджений ОСОБА_2 та його захисник-адвокат ОСОБА_3 просять вирок суду першої інстанції змінити та призначити засудженому покарання без реального позбавлення волі.

Потерпілий ОСОБА_4, який є сином засудженого ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, а справу направити на додаткове розслідування. Вказує, що аварія сталася внаслідок відсутності знаків 2.1 „Дати дорогу з додатковою табличкою, 2.4 „Кінець головної дороги та вкрай невигідного розташування знака 2.1 „Дати дорогу перед перехрестям, а також, що знака 2.1 „Дати дорогу перед перехрестям не видно. Також вказує, що покарання призначене батьку є занадто суворим, оскільки батько залишився єдиним годувальником для його та його брата, який є інвалідом І групи.

Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просять вирок суду в частині призначеного покарання щодо засудженого змінити та застосувати до нього ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідача; думку прокурора, який просив всі подані апеляції залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін; засудженого ОСОБА_2, який вину свою у скоєному визнав повністю та щиро розкаявся та його захисника-адвоката ОСОБА_3, які підтримали подані ними апеляції та просили їх задовольнити з вказаних у них підстав; думки потерпілих ОСОБА_4, який змінив свої апеляційні вимоги та просив застосувати до засудженого ОСОБА_2 вимоги ст. 75 КК України, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які просили вирок суду першої інстанції щодо засудженого ОСОБА_2 змінити в частині призначеного покарання та застосувати до останнього вимоги ст. 75 КК України; перевіривши матеріали справи та доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що всі подані апеляції підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинили загибель двох осіб відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні, і в апеляціях не оспорюється.

Дії ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 286 КК України кваліфіковані правильно і також не оскаржуються.

Разом з тим, призначаючи засудженому ОСОБА_2 реальну міру покарання у виді позбавлення волі, суд не навів переконливих доказів того, що для перевиховання і виправлення засудженого необхідна ізоляція його від суспільства, а тому вирок щодо нього підлягає зміні у звязку з невідповідністю призначеного ОСОБА_2 покарання тяжкості вчиненого злочину та даним про особу засудженого внаслідок суворості.

Водночас наявні в матеріалах справи дані свідчать про те, що покарання ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 286 КК України, призначене судом першої інстанції хоча і в мінімальній межі санкції зазначеної статті, є надмірно суворим і не відповідає загальним засадам призначення покарання

Зокрема, з матеріалів справи видно, що ОСОБА_2 повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, дав правдиві показання з приводу обставин скоєного злочину, у скоєному щиро розкаявся, скоєний злочин хоча і є тяжким, однак скоєний з необережності. Перебуваючи з 25 листопада 2010 року на підписці про невиїзд, ОСОБА_2 умов підписки не порушував, від слідства і суду не ухилявся, до постановляння вироку у вчиненні будь-яких протиправних дій помічений не був, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, лише позитивно характеризується у побуті, має на утриманні двох дітей, один з яких є неповнолітнім та є інвалідом 1-ї групи, а другий син є студентом вищого навчального закладу, на спеціальних обліках не перебував. Обтяжуючих обставин не було встановлено ні досудовим слідством ні судом.

Виходячи із конкретних обставин вчинення злочину, визнання ОСОБА_2 своєї вини у вчиненні та дієвого каяття, позитивних даних про особу засудженого, стану здоровя, його сімейного становища, наявності на утриманні малолітньої дитини, сина-інваліда та сина студента, послідуючої позитивної поведінки засудженого, колегія суддів вважає за можливе на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням та покладенням ряду обовязків. При цьому колегія суддів також вважає за можливе врахувати думки всіх трьох потерпілих про призначення засудженому покарання, не повязаного із реальним позбавленням волі.

Керуючись ст. 365, 366, 367, 379 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію засудженого ОСОБА_2, захисника-адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_2, потерпілого ОСОБА_4, задовольнити, апеляцію потерпілої ОСОБА_6 задовольнити частково, апеляцію потерпілої ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Борзнянського районного суду від 23 грудня 2010 року щодо ОСОБА_2 змінити.

Вважати ОСОБА_2 засудженим за ст. 286 ч. 3 КК України до міри покарання, призначеної судом першої інстанції 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_2 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_2 такі обовязки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

В решті цей вирок щодо ОСОБА_2 залишити без змін.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_10 ОСОБА_11