АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду м. Києва кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миколаїв, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.176 КК України, з апеляцією представника цивільного позивача ОСОБА_6 на постанову Подільського районного суду міста Києва від 04 вересня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 04 вересня 2014 року ОСОБА_7 на підставі ст.49 КК України звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.176 КК України, а кримінальну справу закрито, у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов видавництва «Право» та Національної академії правових наук України до ОСОБА_7 про стягнення заподіяної шкоди залишено без розгляду.

По справі вирішено питання про речові докази.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник цивільного позивача подав апеляцію, в якій просить постанову суду скасувати, вважаючи її незаконною.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи вказане рішення, не надав належної правової оцінки тим фактам, які унеможливлюють закриття кримінальної справи, у зв`язку з закінченням строків давності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України. Вважає, що суд не надав оцінки факту ухилення підсудного ОСОБА_7 від суду, оскільки останній неодноразово не з`являвся на судові засідання, порушив запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, змінивши місце проживання без дозволу суду, та переховувався від суду, в зв`язку з чим на підставі постанови Подільського районного суду міста Києва від 19 вересня 2013 року був оголошений у розшук. В зв`язку з ухиленням ОСОБА_7 від суду, він, у відповідності до положень ч.2 ст.49 КК України, може бути звільнений від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину мине п`ятнадцять років. Крім цього, суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, не перевірив, чи не скоїв ОСОБА_7 до цього іншого злочину, що у відповідності до ч.3 ст.49 КК України перериває перебіг строків давності. Також апелянт зазначає, що прокурор у кримінальній справі безпідставно та незаконно змінив правову кваліфікацію злочину, перекваліфікувавши дії ОСОБА_7 з частини другої статті 176 КК України, на частину першу, необґрунтовано визначивши розмір завданої матеріальної шкоди 18 619,79 гривень, що не відповідає дійсності, оскільки реальна матеріальна шкода, завдана злочинними діями ОСОБА_7 , яка ним протягом розгляду справи не оспорювались, складає 95 937 гривень. З урахуванням наведеного вважає, що суд неправильно застосував кримінальний закон (ст.49 КК України), на підставі якого незаконно звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.

З результатами апеляційного розгляду просить постанову суду скасувати та направити кримінальну справу до суду першої інстанції, на новий судовий розгляд, в іншому складі суду.

Розглядаючи апеляцію представника цивільного позивача по суті, колегія суддів виходить з того, що він має право на оскарження даного судового рішення, оскільки воно стосується вирішення його цивільного позову, який суд першої інстанції залишив без розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника цивільного позивача, який підтримав внесену апеляцію та просив її задовольнити, прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , які заперечували проти доводів апеляції та вважали рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінальної справи та проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляція представника цивільного позивача підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ухваленого судом першої інстанції рішення, ОСОБА_7 органами досудового слідства обвинувачується в тому, що він, в період часу з 10.11.2010 по 27.01.2011 порушив авторські права Національної академії правових наук України на твір: «Конституція України: Науково-практичний коментар», за наступних обставин:

У 2003 році Національна академія правових наук України видала книгу: «Конституція України: Науково-практичний коментар, автори ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та ін., Редакційна колегія: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ін., - Харків: Видавництво «Право»; К: Концерн «Видавничій дім «Ін Юре», 2003. - 808с.

На підставі ст.8 Закону України «Про авторське право і суміжні права», вказаний твір є результатом творчої праці, втілений у матеріальному носії, тому охороняється авторським правом.

Згідно Постанови № 28/1-4 Національної академії правових наук України від 07.07.2003 (п.З), вказаному вище науковому виданню наданий статус службового твору.

Згідно вимог Закону України «Про авторське право і суміжні права», від 23.12.1993 (ст.16, п.2), авторське право на службовий твір належить роботодавцю, тобто, Національній академії правових наук України.

ОСОБА_14 , у невстановлений слідством час в невстановленому місці, з корисливих спонукань, невстановленим способом отримав електронний примірник книги «Конституція України: Науково-практичний коментар, автори ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та ін., Ред.кол. ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ін., - Харків: Видавництво «Право»; К: Концерн «Видавничій дім «Ін Юре», 2003. - 808с.» для його переробки.

Використовуючи електронний примірник даного твору, ОСОБА_7 вніс доповнення до оригінального тексту науково-практичного коментаря посиланнями на нормативно-правові акти, які були чинні на 01.12.2010, рішення Конституційного суду України з 2003 по 2010 рік та інші текстуальні зміни, для набуття вигляду літературного письмового твору наукового характеру у галузі права, автором якого він являється.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 10.11.2010 уклав з ТОВ «Центр навчальної літератури», розташований за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 23, к.8, авторський договір № ТВЕ-11112010. та в подальшому незаконно відтворив шляхом друкування твір: «Конституція України В.Е. Теліпко Науково-практичний коментар Конституції України. Станом на 1 грудня 2010р. / За ред. Мусіяки B.JI. - K.: Центр учбової літератури, 2011. - 544с.» та незаконно розповсюдив його, без дозволу на те відповідних правовласників з порушенням майнових авторських прав Національної академії правових наук України на твір «Конституція України: Науково-практичний коментар», чим завдав останнім матеріальної шкоди у великих розмірах на загальну суму 18 619 гривень 79 копійок.

Згідно обвинувачення, своїми умисними діями, які виразились у незаконному відтворенні та розповсюдженні творів літератури без дозволу осіб, які мають авторське право або суміжні права, якими завдано матеріальної шкоди у значних розмірах, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.176 КК України.

Постановляючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України та закриття кримінальної справи, суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_7 вчинив злочин невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до двох років, з дня вчинення ним злочину минуло більше трьох років, а тому він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

У зв`язку із закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_7 , суд першої інстанції заявлений цивільний позов видавництва «Право» та Національної академії правових наук України залишив без розгляду.

Відповідно до частини 2 статті 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, підсудний ОСОБА_7 неодноразово не з`являвся в судове засідання за викликами суду, перебуваючи на підписці про невиїзд, всупереч вимог ст.151 КК України порушив підписку про невиїзд та змінив місце проживання без дозволу на те суду, внаслідок чого постановою Подільського районного суду міста Києва від 13 вересня 2013 року був оголошений в розшук (том 3, а.с.44-45).

Колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляції представника цивільного позивача про те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.176 КК України, жодним чином не дав оцінки тому факту, що обвинувачений ухилявся від суду, що відповідно до положень ч.2 ст.49 КК України є підставою для зупинення перебігу давності.

Допущена судом першої інстанції неповнота судового розгляду унеможливлює вирішити питання про правильність застосування судом кримінального закону, яким визначено порядок звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Слушними є також доводи апеляції представника цивільного позивача про те, що при зміні обвинувачення в суді також були порушені вимоги кримінально-процесуального законодавства.

Як вбачається із матеріалів кримінальної справи, прокурор 04 вересня 2014 року виніс постанову про зміну обвинувачення, перекваліфікувавши дії ОСОБА_7 з частина 2 на частину 1 статті 176 КК України. Своє рішення прокурор обґрунтував тим, що розмір матеріальної шкоди достовірно встановити неможливо, у зв`язку з чим кваліфікація дій підсудного має бути змінена на пом`якшення. При цьому, прокурор визначив, що діями ОСОБА_7 видавництву «Право» та Національній академії правових наук України завдано матеріальної шкоди в розмірі 18619, 79 грн.

Згідно ч.3 ст.277 КПК України прокурор, прийшовши до переконання, що пред`явлене особі обвинувачення потрібно змінити, виносить постанову, в якій формулює нове обвинувачення та викладає мотиви прийнятого рішення. Прокурор оголошує постанову і вручає її копії підсудному, його захиснику і законному представнику, потерпілому, позивачу, відповідачу і їх представникам.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, всупереч вказаних вимог закону, копія постанови про зміну обвинувачення не була вручена представнику цивільного позивача прокурором, оскільки той не був присутній на судовому засіданні 04 вересня 2014 року. Не була вона надіслана цивільному позивачу і судом, внаслідок чого цивільний позивав буз позбавлений права висловити свою думку з приводу обґрунтованості визначення розміру матеріальної шкоди.

Припустився суд першої інстанції і вимог кримінально-процесуального закону при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року №12, при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судівз обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.

Як вбачається з постанови Подільського районного суду міста Києва від 04 вересня 2014 року, судом першої інстанції взагалі не встановлено, що діяння, яке поставлено ОСОБА_7 за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а наведено лише формулювання обвинувачення.

Колегія суддів вважає, що неправильне застосування кримінального закону та допущені судом першої інстанції порушення кримінально-процесуального закону є істотними і такими, що перешкодили суду всебічно, повно та об`єктивно розглянути справу та постановити законне і обґрунтоване рішення, що відповідно до вимог ст.ст.367, 368, 370, 371 КПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення.

З наведених підстав апеляція представника цивільного позивача підлягає задоволенню, з поверненням справи на новий судовий розгляд, в іншому складі суддів.

Під час нового судового розгляду справи суду першої інстанції необхідно встановити, чи діяння, яке поставлено ОСОБА_7 за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК, і в залежності від встановленого прийняти по справі законне і обґрунтоване рішення, мотивувавши його належним чином.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.362, 365, 366, 367, 368, 370, 371 КПК України 1960 року, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію представника цивільного позивача ОСОБА_6 , задовольнити.

Постанову Подільського районного суду міста Києва від 04 вересня 2014 року про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи, - скасувати.

Кримінальну справу відносно ОСОБА_7 повернути до Подільського районного суду м. Києва, на новий судовий розгляд, в іншому складі суддів.

С У Д Д І:

__________________ ________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3