АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/3244/14-к Номер провадження 11-кп/786/442/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія-ч.1ст.125КК-Н.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілої ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні у залі апеляційного суду Полтавської області кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора прокуратури м.Комсомольська і потерпілої ОСОБА_9 на вирок Комсомольського міського суду від 3 квітня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, працюючого на ВАТ ПГЗК, -

визнано винним та призначено покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді 850 грн. штрафу на користь держави.

Цивільний позов потерпілої задоволено частково. Стягнуто із засудженого на її користь 5000 грн. завданої моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 заперечує свою вину, і вказує, що суд свої висновки про його винуватість зробив на неповно перевірених доказах, судом не взято до уваги інші докази, які могли суттєво вплинути на його висновки, оскільки він тілесних ушкоджень потерпілій не завдавав, а навпаки остання напала на нього і спричинила тілесні ушкодження, виявлені у потерпілої такі ушкодження могли бути отримані нею самостійно, чи вони були спричинені їй іншою особою з метою його обмовити у вчиненні кримінального правопорушення. Висновок медичного експерта про наявність тілесних ушкоджень у потерпілої не може бути доказом, оскільки на думку апелянта він проведений з недотримання порядку дослідження особи. Вказує, що протокол слідчого експерименту складався не 16.10.2014 року, а раніше 22 серпня 2014 року, а тому цей доказ є недопустимий. Із показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 вбачається, що у потерпілої після сварки не було видно тілесних ушкоджень. Самі показання потерпілої є нестабільними і спростовують його причетність до таких подій. Просить скасувати вирок суду, а провадження по справі закрити за відсутності ознак складу злочину у його діях.

Не погодилася із вироком суду і потерпіла ОСОБА_9 , вказуючи, що призначене покарання є занадто м`яке і просить скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким призначити винному 1 рік виправних робіт з відрахуванням 20 % із заробітку у прибуток держави, та задовольнити її позов на суму 20 000 грн. моральної шкоди.

Прокурор у апеляції також просить ухвалити новий вирок як і потерпіла з тих же мотивів, та зазначити обставини, що пом`якшують вину засудженого, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, порядок оскарження та отримання вироку суду.

Згідно із вироком суду він визнаний винним у тому, що 22 серпня 2014 року о 15 год. за місцем роботи у приміщенні УРПКС ВАТ «ПГЗК», по вул. Будівельників, 16 в м. Комсомольську з причини сварки з колишньою дружиною - потерпілою ОСОБА_9 , умисно наніс їй декілька ударів руками по голові та ногою в область правої нижньої кінцівки, внаслідок чого заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді синців на голові, лівій руці, правій нозі та рани слизової нижньої губи, які згідно із висновком експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку засудженого та його захисника на підтримання своєї апеляції, виступи прокурора та потерпілої і її представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги засудженого та просили ухвалити новий вирок з підстав наведених у апеляціях, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, а вирок суду постановлений на повно перевірених доказах з таких мотивів.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах і кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 125 КК України зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.

Так, в основу вироку обґрунтовано покладено дані, встановлені із показань потерпілої ОСОБА_9 ,яка у судовому засіданні підтвердила обставини сварки із бувшим чоловіком і змушена була від нього захищатися. Не виключає тієї обставини, що під час захисту могла заподіяти синці на руках обвинуваченому. Між колишнім подружжям в присутності їх дитини виник конфлікт, що підтвердили обидві сторони конфлікту.

Посилання в апеляції засудженого, що потерпіла йому також спричинила тілесні ушкодження під час сварки нею не заперечуються. Одначе, засуджений завдав і потерпілій ОСОБА_9 удари у різні частини тіла.

Про наявність конфлікту, підтвердили у суді і свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Під час сварки батьків була присутня їх неповнолітня дитина - ОСОБА_18 , яка підтвердила суду факт нанесення ОСОБА_7 ударів потерпілій ОСОБА_9 , що узгоджується з показаннями самої потерпілої, зокрема і тими, що були надані нею під час проведення слідчого експерименту (а.с. 86-91) та висновками судово-медичних експертиз (а.с. 85, 93), згідно з якими виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді синців на голові, лівій руці, правій нозі та рани слизової нижньої губи утворились від неодноразової дії можливо в результаті ударів руками, стиснутими в кулак, ногами у вказаний період часу, про що свідчить їх характер та локалізація, а показання потерпілої, надані в ході проведення слідчого експерименту можуть в повному обсязі відповідати об`єктивним судово-медичним даним за характером та локалізацією виявлених у неї тілесних ушкоджень.

Зважаючи на наведені у вироку суду даних колегія суддів погоджується із висновками про те, що ОСОБА_7 на грунті тривалих неприязних стосунків умисно завдав потерпілій декілька ударів руками по голові та удар ногою в область нижньої кінцівки, що потягло за собою заподіяння легких тілесних ушкоджень і відповідає правовій кваліфікації його дій за ч.І ст.125 КК України.

Посилання захисту та засудженого в апеляції щодо допущених порушеннях норм КПК України, а саме недопустимість доказів, фальсифікації матеріалів кримінального провадження, неправильна оцінка доказів були предметом перевірки у суді першої інстанції та у вироку наведені мотиви з яких вони визнані безпідставними.

Суд правильно зазначив, що у показаннях інших чисельних свідків, допитаних судом, як за клопотанням сторони обвинувачення, так і потерпілої / ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 / ( ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 /, відсутні будь-які дані щодо події конфлікту , оскільки вони не були безпосередніми їх учасниками.

Судом також правильно проаналізовані та спростовані доводи сторони захисту, які викладені і у апеляції, щодо недопустимості таких доказів через їх фіктивність , а саме висновок медичного експерта № 980 від 22.09.2014 року, який відсутній у матеріалах справи, висновок експерта №1250 від 27.10.2014 року за наслідками проведення слідчого експерименту, який не містить опису проведених експертом досліджень, протоколу слідчого експерименту, де є невідповідність дати складання /16 жовтня 2014 року/ із показаннями потерпілої де вона зазначає дату «22 серпня 2014 року».
Приймаючи такі докази до уваги місцевий суд правильно послався на положення ст. 93 КПК України, та вказав, що органами слідства дотримана процедура їх збирання і подання для ознайомлення учасникам кримінального провадження, під час слідства заяв клопотань щодо таких доказів у сторони захисту не було, заключення експертиз відповідають вимогам закону і є доказом, слідчий експеримент проводився із учасниками судового провадження і ніхто його не оспорював, він був предметом дослідження судового медика та суду, а тому у колегії суддів відсутні підстави визнати згадані докази такими, які отримані з грубим порушенням норм КПК України.

Суд першої інстанції всебічно та повно оцінив згадані докази у відповідності до положень ст.94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Розбіжність в зазначенні дати в протоколі слідчого експерименту, постанови слідчого про призначення судово-медичної експертизи, може бути наслідком звичайних описок, які знайшли своє пояснення та спростування під час з`ясування обставин та перевірки їх доказами в судовому засіданні і не викликають сумніву в їх достовірності.

Посилання засудженого в апеляції щодо наміру потерпілої обмовити його в даному випадку шляхом заподіяння нею самою або іншою особою тілесних ушкоджень і в такий спосіб тиснути на нього при розгляді позову щодо участі батьків у вихованні дитини, є надуманою, оскільки нічим не підтверджується, а навпаки наведеними вище доказами спростовано.

Не підлягає задоволенню і апеляція прокурора та потерпілої щодо призначення більш суворого покарання, оскільки призначаючи покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, а також роз`яснень, що містяться в Постанові №7 Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, належним чином врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до невеликої тяжкості, особу винного, який характеризується позитивно, наявність на утриманні малолітньої дитини із-за якою фактично і сталася сварка.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_7 на обліку у лікаря нарколога не перебуває, під наглядом у психіатра не знаходиться. Із зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства та правильно призначив такий вид покарання, як штраф, саме таке покарання на думку колегії суддів є необхідним і достатнім для попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.

Правильно суд першої інстанції вирішив і питання щодо заявленого потерпілою позову, задовольнивши його частково в розмірі 5 000 грн. виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги обставини вчиненого правопорушення та характер відносин між сторонами в цілому та під час конфлікту зокрема, що на думку колегії суддів є цілком достатнім для компенсації завданих потерпілій моральних збитків. Підстав для його збільшення немає.

Порушень вимог кримінально-процесуального закону, що тягнуть скасування оскаржуваного вироку, не встановлено.

За таких мотивів апеляційні скарги учасників кримінального провадження слід залишити без задоволення, а вирок суду без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407-409 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора прокуратури м.Комсомольська і потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Комсомольського міського суду від 3 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України - без зміни.

Судові рішення можуть бути оскаржені у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали суду.

СУДДІ:

ОСОБА_23 ОСОБА_4 ОСОБА_2