Справа №295/1081/15-к

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2015 року м. Житомир

Богунський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

з участю обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0006595 від 21.11.2014р. стосовно

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Волосів Андрушівського району Житомирської області, українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого відповідно до ст.89КК України

по обвинуваченню за ч.1 ст.213КК України, суд-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до Переліку органів ліцензування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2000 року №1698, ліцензії на здійснення операцій з брухтом кольорових і чорних металів видаються Міністерством промислової політики в порядку, визначеному Ліцензійним умовам провадження господарської діяльності із заготівлі, переробки, металургійної переробки металобрухту кольорових і чорних металів, затвердженими наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва та Міністерства промислової політики від 25.02.2003 року №14/65.

Згідно ст.4 Закону України Про металобрухт від 05.05.1999 року в редакції від 29.12.2011 року операції з металобрухтом здійснюються лише спеціалізованими або спеціалізованими металургійними переробними підприємствами, також їх приймальними пунктами. Діяльність, пов`язана із заготівлею, переробкою брухту чорних та кольорових металів і його металургійною переробкою, проводиться на підставі ліцензії, що видається в порядку, встановленому законодавством. Крім цього, всі операції з металобрухтом, за винятком діяльності фізичних осіб, пов`язаної із збиранням та реалізацією побутового брухту чорних та кольорових металів, а також діяльності фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності і юридичних осіб, пов`язаної із збиранням та реалізацією промислового брухту кольорових та чорних металів, який утворився в результаті їх діяльності, підлягають ліцензуванню.

ОСОБА_4 , маючи злочинний умисел, спрямований на здійснення операцій з брухтом кольорових та чорних металів без спеціального дозволу та державної реєстрації, а також організації незаконного пункту прийому, схову та збуту металолому, всупереч вимогам ст.4 Закону України Про металобрухт та Переліку органів ліцензування, не будучи зареєстрованим, як суб`єкт підприємницької діяльності у встановленому законом порядку, у встановленому законом порядку спеціального дозволу (ліцензії) на здійснення операцій з брухтом кольорових та чорних металів не отримав, з корисливих мотивів створив на території свого подвір`я, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , пункт прийому, схову та збуту металобрухту кольорових та чорних металів, а саме здійснював заготівлю кольорових та чорних металів.

Так, 26.11.2014р., ОСОБА_4 , перебуваючи на території свого будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , порушуючи законодавство про здійснення операцій з металобрухтом, здійснив прийом брухту кольорового металу у ОСОБА_5 , а саме прийняв 30кг кольорового металу, з метою його подальшого збуту, сплативши за нього ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 210 грн.

Крім того, 03.12.2014р., ОСОБА_4 , перебуваючи на території свого будинку за адресою: АДРЕСА_1 , здійснив прийом брухту чорного металу у ОСОБА_6 , а саме прийняв 17кг чорного металу, з метою його подальшого збуту, сплативши за нього грошові кошти ОСОБА_6 в сумі 34 грн.

Також, продовжуючи свої злочинні дії 18.12.2014, ОСОБА_4 , перебуваючи на території свого будинку за адресою: АДРЕСА_1 , здійснив прийом брухту чорного металу у ОСОБА_7 , а саме 16кг чорного металу, з метою його подальшого збуту, сплативши ОСОБА_7 за нього грошові кошти в сумі 32 грн.

Своїми умисними діями, які виразились у здійсненні операцій з брухтом кольорових та чорних металів без спеціального дозволу та державної реєстрації, а також організації незаконного пункту прийому, схову та збуту металобрухту, ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 213 КК України.

19 січня 2015року на стадії досудового розслідування між підозрюваним ОСОБА_4 та старшим прокурором прокуратури м.Житомира ОСОБА_3 укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст.468,469,470,472КПК України.

Згідно даної угоди ОСОБА_4 на першочергових етапах досудового розслідування дав визнавальні показання щодо обставин вчинення злочину, щиро розкаявся, беззастережно визнав свою винуватість у здійсненні операцій з брухтом кольорових та чорних металів без спеціального дозволу та державної реєстрації, а також організації незаконного пункту прийому, схову та збуту металобрухту. Підозрюваний ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні. Сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч.1 ст.213КК України та визначено покарання, яке повинен нести ОСОБА_4 у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 8500грн. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження означеної угоди, встановлені ч.2 ст.473КПК України та наслідки її невиконання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити ОСОБА_4 узгоджену міру покарання.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю та показав, що він цілком розуміє характер обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.213КК України, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити йому узгоджену міру покарання. Крім того зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст.473КПК України, наслідки її невиконання, передбачені ст.476КПК України.

Вивчивши надані матеріали, вислухавши думку прокурора, показання обвинуваченого, суд дійшов висновку про наявність всіх підстав для затвердження цієї угоди.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.468КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості.

При цьому, як передбачено ч.4ст.469КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий не допускається.

Згідно п.1ч.3ст.314КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти зокрема рішення про затвердження угоди.

Як встановлено судом ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.213КК України. Даний злочин відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості. Потерпілі по даному кримінальному провадженні відсутні. Суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_4 вчинено даний злочин, а тому його дії кваліфікує за ч.1 ст.213КК України.

Суд встановив, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або внаслідок обіцянок чи дій, будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також судом встановлено, що обвинувачений цілком розуміє права, передбачені п.п.1-4 ч.4 ст.474КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Судом перевірено, що за своїм змістом укладена угода про визнання винуватості відповідає вимогам ст.472КПК України, а також відсутні підстави для відмови у її затвердженні, передбачені ч.7 ст.474КПК України.

Виходячи із викладеного, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості від 19 січня 2015року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України, не встановлено.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Питання стосовно речових доказів судом вирішуються в порядку ст.100КПК України.

Керуючись ст.ст.314, 370, 371, 373, 374, 375, 394,468, 472-475 КПК України, суд,-

З А С У Д И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.213КК України від 19 січня 2015року, укладену сторонами по кримінальному провадженню №0006595 від 21.11.2014р. між старшим прокурором прокуратури м.Житомира ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 ..

ОСОБА_4 визнати винуватим за ч.1 ст.213КК України та призначити покарання за цим законом у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 8500 (вісім тисяч п`ятсот)гривень.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирати.

Речові докази брухт кольорових та чорних металів у кількості: чорний брухт 390кг, кольоровий - 135кг, латунь - 8кг, нержавіючий метал - 25кг, що зберігається в камері великогабаритних речових доказів №3 Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області конфіскувати.

Вирок суду на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня проголошення до апеляційного суду Житомирської області:

обвинуваченим виключно з підстав призначення покарання суворішого ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами 4-7 ст.474КПК України, в тому числі не роз`яснення наслідків укладення угоди;

прокурором виключно з підстав - призначення покарання менш суворого ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду, який набрав законної сили обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_1