АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, українець, громадянин України, який зареєстрованийта проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ранішене судимий,
засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги витрати на лікування потерпілої ОСОБА_8 в сумі 14539, 44 грн. та 2562, 68 грн. за лікування ОСОБА_6 , а всього на загальну суму 17102, 12 грн. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 856, 52 грн. за проведення авто технічної експертизи №92/ат від 28.02.2014 року.

Судом першої інстанції визнано доведеним, що ОСОБА_6 20.10.2013 року близько 15-20 год., керуючи технічно справним мотоциклом «HYOSUNG GT650R» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині бул. Перова в середній смузі руху зі сторони просп. Броварського в напрямку вул. А. Навої в м. Києві зі швидкістю руху 67 км/год., яка перевищувала максимально допустиму швидкість на даній ділянці 60 км/год. На вказаному мотоциклі на задньому пасажирському сидінні знаходилась пасажирка ОСОБА_8 . У цей час по проїзній частині бул. Перова в середній смузі руху попутного напрямку рухався автомобіль «ВАЗ-21093» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 . Під час руху ОСОБА_6 допустив порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункт «б» 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України: проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при виникненні небезпеки для руху, чим для нього був автомобіль «ВАЗ-21093», якого він об`єктивно спроможний був виявити, завчасно не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним мотоцикла, продовжував рух та навпроти будинку № 8 по бул. Перова в м. Києві вчинив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-21093» під керуванням водія ОСОБА_9 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру мотоцикла «HYOSUNG GT650R» ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 2045/Е від 20.01.2014 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя).

Згідно висновку автотехнічної експертизи № 92/ат від 28.02.2014 року в даній дорожній ситуації з технічної точки зору в діях водія мотоцикла «HYOSUNG GT650R» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 вбачаються невідповідності вимогам пунктів 12.3 та 12.4 ПДР України. Порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункт «б», 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року змінити та призначити ОСОБА_6 тільки основне покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. В задоволенні цивільного позову прокурора в інтересах Київської міської лікарні швидкої медичної допомоги відмовити. В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

В обґрунтування наведеного вказує на те, що ОСОБА_6 є фізичною особою - підприємцем і здійснює поставки кави та кавового обладнання, користується транспортним засобом для здійснення своєї підприємницької діяльності та заробітку грошових коштів, після вчинення кримінального правопорушення повністю відшкодував потерпілій витрати на лікування та реабілітацію, ОСОБА_6 раніше не судимий, позитивно характеризується, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, сам постраждав під час даної дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, захисник вважає,що не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Крім того, на думку захисника, задоволення судом цивільного позову прокурора в інтересах Київської міської лікарні швидкої медичної допомоги є безпідставним, оскільки обвинувачений оплатив усі витрати на лікування потерпілої та її утримання, що підтверджується квитанціями про купівлю ліків та підтверджує й сама потерпіла. Відсутність квитанцій на оплату утримання потерпілої є порушенням з боку персоналу лікарні. Надана КМЛШМД довідка не містить деталізації витрат, що входять до визначення «ліжко-день», перелік препаратів, які використовувалися для лікування потерпілої та обвинуваченого, їх вартість, розрахунок тощо.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є правильним, ґрунтується на зібраних на досудовому слідстві та досліджених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну оцінку у їх сукупності, що в апеляційній скарзі й не оскаржується.

Вірною є й кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особуОСОБА_6 , обставиною, що пом`якшує покарання визнав фінансову допомогу під час лікування потерпілої ОСОБА_8 , обставин, що обтяжують покарання, не встановив, призначив ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України мінімальне покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами, передбачене санкцією даної статті, та вважаючи, що виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства, на підставі ст. 75 КК України звільнив ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

З огляду на конкретні обставини вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення у сфері порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом; завдання потерпілій ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, колегія суддів погоджується з призначеним ОСОБА_6 судом першої інстанції додатковим покаранням у виді позбавленням права керування транспортними засобами, передбаченим санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Підстав для зміни вироку суду в цій частині з наведених захисником в апеляційній скарзі мотивів колегія суддів не знаходить, об`єктивних доказів на підтвердження необхідності не призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами матеріали справи не містять.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення витрат на користь Київської міської лікарні швидкої медичної допомоги.

Згідно довідки-розрахунку КМКЛШМД №413 від 24.02.2014 року фактичні видатки на лікування ОСОБА_8 за кошти лікарні складають 14 539,44 грн.

Згідно довідки-розрахунку КМКЛШМД №2273 від 27.12.2013 року фактичні видатки на лікування потерпілої ОСОБА_8 за кошти лікарні складають 2662,68 грн.

Розрахунки зазначених довідок КМКЛШМД відповідають Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою КМУ від 16.07.1993 року №545.

З урахуванням наведених обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а вирок як законний та обґрунтований необхідно залишити без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, авирок Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України, - без зміни.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_______________ ______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/398/2015 Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_10
Доповідач: ОСОБА_1