Апеляційний суд Рівненської області
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2007 року м.Рівне

Колегія суддів
Судової палати в
кримінальних справах Апеляційного суду Рівненської області у складі:

головуючого Омельяненка В.І. суддів Шпинти М.Д., Гладкого
СВ. з участю прокурора Шаповала CO. розглянула у відкритому судовому
засіданні кримінальну справу за апеляціями потерпілої ОСОБА_1 на вирок Млинівського районного
суду від 19 жовтня 2006 року.

Цим вироком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, раніше не судимий, засуджений за ч.4 ст. 185 КК України із застосуванням ст.69 цього Кодексу на три роки три місяці
двадцять два дні позбавлення волі;

ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, немаючий судимості, засуджений за ч.4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу на три роки шість місяців
двадцять днів позбавлення волі;

ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3, не маючий судимості, засуджений
за ч.4 ст. 185 КК України із застосуванням ст.69
цього Кодексу на три роки шість місяців десять днів позбавлення волі;

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимий, засуджений
за ч.4 ст. 185 КК України із застосуванням ст.69
цього Кодексу на три роки шість місяців чотири дні позбавлення волі.

Постановлено стягнути солідарно із
засуджених на користь:

· потерпілої ОСОБА_1 28 300 грн. і 10 000 грн. на відшкодування матеріальної і моральної
шкоди (відповідно);

· науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при
УМВС України в Рівненській області 61
грн. судових витрат.

Справа №11-1/2007 р. Головуючий у 1 -й інстанції

Категорія: ч.5 ст. 185 КК Феськов П.В.

України Доповідач
Гладкий СВ.

Судом вирішено питання щодо речових доказів.

Як визнав суд,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_ 4 і ОСОБА_5 в ніч на 19 листопада 2001
року за попередньою змовою, зламавши замки на вхідних дверях, проникли в
будинковолодіння ОСОБА_1, АДРЕСА_1, і таємно викрали майно потерпілої на загальну
суму 10 170 грн.

У поданій
апеляції потерпіла ОСОБА_1 посилається на неправильність застосування судом ст.69 КК
України при призначені покарання всім винним взагалі та невідповідність
покарання раніше судимим ОСОБА_3 і ОСОБА_4. Також покликається на те, що жоден
із засуджених не відшкодував заподіяної шкоди, судом неправильно вирішено
цивільний позов. Просить скасувати вирок суду і постановити новий, яким визнати
підсудних винними за ч.5 ст. 185
КК України і призначити ним покарання в межах санкції цієї норми та
повністю задовольнити цивільний позов.

Заслухавши
суддю-доповідача, міркування прокурора про залишення вироку без зміни, дослідивши матеріали справи і обговоривши
доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Досудовим
слідством ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 обвинувачувалися за ч.5 ст. 185 КК України.
Давши належну оцінку доказам, які були перевірені
в судовому засіданні і, зокрема, вартості викраденого на час вчинення злочину,
суд правильно кваліфікував дії засуджених за ч.4 ст. 185 КК України.

Доводи апелянта
про безпідставність застосування судом ст.69 КК України не грунтуються на матеріалах справи, оскільки
зазначеною статтею передбачено можливість призначення основного
покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції Особливої частини
цього Кодексу, за наявності декількох обставин, що пом'якшують покарання та
істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Суд у відповідності до
вимог ст.ст. 66, 69 КК
зазначив у вироку обставини справи і дані про особу кожного з підсудних, які
визнав такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і
впливають на пом'якшення покарання. Зокрема такими, за вироком, визнано:
наявність у всіх підсудних на утриманні малолітніх дітей і відсутність
судимості, позитивні характеристики та тривалість їх тримання під вартою,
активне сприяння ОСОБА_4 розкриттю злочину (т.5 а.с.206-210).

Твердження
апелянта про наявність судимості у ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на час вчинення злочину не
відповідають дійсності, оскільки, як убачається з матеріалів справи кримінальна
справа щодо ОСОБА_3 закрита за п.4 ч.І ст.б КПК України, а судимість Водоп'яна
погашена (відповідно до ст.55 КК України 1960
р. і ст.89 КК України 2001
р.)(т.2 а.с.
187,207).

Посилання
потерпілої про відчуження засудженими належного їм на праві власності майна з метою унеможливити відшкодування
заподіяної ними шкоди не грунтується на матеріалах справи.

Поряд з тим, як убачається з матеріалів справи, при вирішенні цивільного
позову суд виходив з того, що частина викраденого була повернута
потерпілій і тому задовольнив позов за різницею вартості повернутих їй цвяхів
(т. 1 а.с. 162).

Визнавши завищеними позовні вимоги потерпілої у частині
відшкодування заподіяної їй моральної шкоди, суд врахував втрату душевного
спокою, нормальних життєвих зв'язків, погіршення стану здоров'я та значної
втрати часу при проведенні слідства і, частково задовольнив заявлений позов, у
відповідності до чинного законодавства у розмірі 10 000 грн.

За наведених обставин підстав для задоволення апеляції і скасування вироку
та постановления нового - не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.365, 366 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Вирок Млинівського районного суду від 19 жовтня 2006 року стосовноОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 залишити без зміни, а апеляцію потерпілої ОСОБА_1 - без задоволення.

Головуючий підпис Судді підписи

Суддя-доповідач С.В.Гяадкий