Справа № 463/332/14-к
Провадження № 1/463/11/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 березня 2015 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючогосудді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Ясіня Рахівського району Закарпатської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.4 ст.358 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Фрунзе, Республіка Киргизія, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, інваліда 3-ої групи, не працюючого, раніше судимого 18.11.1999 року згідно з вироком Кордайського районного суду Жамбильської області Республіки Казахстан, приведеного у відповідність із законодавством України згідно з постановою Жовтневого районного суду м.Харкова від 30.10.2003 року за ч.3 ст.187, ч.1 ст.263, ч.1 ст.201 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, звільненого умовно-достроково 07.10.2008 року, не відбутий строк покарання 2 роки 11 місяців 1 день, на підставі постанови Дрогобицького районного суду Львівської області від 29.09.2008 року, зареєстрованого за адресою: Львівська область, Перемишлянський район, с.Біле, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.4 ст.358 КК України,

в с т а н о в и в :
підсудні ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинувачуються органом досудового слідства в тому, що за попередньою змовою групою осіб з невстановленими слідством особами, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, протягом травня 2010 року, шляхом обману та зловживання довірою, діючи з корисливих мотивів для власного безпідставного збагачення, незаконно заволоділи майном потерпілої ОСОБА_10 в особливо великих розмірах, а саме квартирою на АДРЕСА_3 , вартістю 277301 гривень. Так, приблизно на початку травня 2010 року ОСОБА_9 разом із невстановленою слідством особою на ім`я « ОСОБА_11 », матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, шляхом підкупу залучили до участі у вчиненні злочину як співвиконавця ОСОБА_8 , який був обізнаний у злочинних планах останніх та вступив у змову з ними з метою отримання особистої вигоди. В подальшому, 12.05.2010 року, використовуючи підроблений паспорт громадянки ОСОБА_10 , невстановлена досудовим слідством особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, знаходячись у приміщенні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м.Києва ОСОБА_12 , діючи під видом потерпілої ОСОБА_10 , видала довіреність № 592 від 12.05.2010 року на ім`я ОСОБА_8 на право представляти інтереси ОСОБА_10 при приватизації належної їй квартири на АДРЕСА_3 . Продовжуючи злочинний умисел, 12.05.2010 року, використовуючи підроблений паспорт громадянки ОСОБА_10 , невстановлена досудовим слідством особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи під видом потерпілої ОСОБА_10 , в приміщенні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м.Києва ОСОБА_13 , видала довіреність № 1741 на ім`я ОСОБА_8 на право представляти інтереси ОСОБА_10 при купівлі-продажі належної їй квартири на АДРЕСА_3 . В подальшому, 18.05.2010 року ОСОБА_9 разом із невстановленою слідством особою на ім`я « ОСОБА_11 », матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, використовуючи нотаріально посвідчену довіреність № 592 від 12.05.2010 року, видану невстановленою слідством особою під видом потерпілої від імені ОСОБА_10 на право представляти її інтереси при приватизації належної ОСОБА_10 квартири на АДРЕСА_3 , передали цю довіреність ОСОБА_8 , після чого ОСОБА_8 у зазначений день отримав у Відділі приватизації Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.К.Левицького,67, свідоцтво про право власності на квартиру на АДРЕСА_4 . 21.05.2010 року ОСОБА_9 разом із невстановленою слідством особою на ім`я « ОСОБА_11 », матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, використовуючи нотаріально посвідчену довіреність № 1741 від 12.05.2010 року, видану невстановленою слідством особою під видом потерпілої ОСОБА_10 від імені останньої на право представляти її інтереси при купівлі-продажу квартири на АДРЕСА_3 , передали цю довіреність ОСОБА_8 , після чого ОСОБА_8 у зазначений день в приміщенні приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_5 , уклав договір купівлі-продажу квартири на АДРЕСА_3 , відповідно до якого продав належну ОСОБА_10 квартиру, дійсна вартість якої становила 277301,0 гривень, ОСОБА_15 за 51000,0 гривень, заподіявши потерпілій майнову шкоду в особливо великих розмірах.

Крім того, підсудний ОСОБА_9 органами досудового слідства обвинувачується в тому, що 18.05.2010 року у групі з невстановленою слідством особою на ім`я « ОСОБА_11 », матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, маючи умисел на використання завідомо підробленого документа з метою заволодіння чужим майном, а саме квартирою потерпілої ОСОБА_10 на АДРЕСА_3 , використовуючи нотаріально посвідчену довіреність № 592 від 12.05.2010 року, виданою невстановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, під видом та від імені потерпілої ОСОБА_10 на підставі підробленого паспорта громадянки ОСОБА_10 Серії НОМЕР_1 , виданого 18.06.2009 року Личаківським РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, на право представляти інтереси ОСОБА_10 при приватизації належної їй квартири на АДРЕСА_3 , передавши її підсудному ОСОБА_8 , який був обізнаний у злочинному плані останніх, після чого ОСОБА_8 у зазначений день використав вказану завідомо підроблену довіреність, отримавши у відділі приватизації Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.К.Левицького,67, свідоцтво про право власності на квартиру на АДРЕСА_4 . В подальшому 21.05.2010 року ОСОБА_9 , продовжуючи злочинний умисел, у групі з невстановленою слідством особою на ім`я « ОСОБА_11 », матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, маючи умисел на використання завідомо підробленого документа з метою заволодіння чужим майном, а саме квартирою потерпілої ОСОБА_10 на АДРЕСА_3 , використовуючи нотаріально посвідчену довіреність № 1741 від 12.05.2010 року, виданою невстановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, під видом та від імені потерпілої ОСОБА_10 на підставі підробленого паспорта громадянки ОСОБА_10 Серії НОМЕР_1 , виданого 18.06.2009 року Личаківським РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, на право представляти інтереси ОСОБА_10 під час купівлі-продажу квартири на АДРЕСА_3 , передавши цю довіреність підсудному ОСОБА_8 , який був обізнаний у злочинному плані останніх, після чого ОСОБА_8 у зазначений день в приміщенні приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_5 , використав вказану завідомо підроблену довіреність, уклавши договір купівлі-продажу квартири на АДРЕСА_3 , відповідно до якого продав належну ОСОБА_10 квартиру дійсною вартістю 277301,0 гривень ОСОБА_15 за ціною 51000,0 гривень.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_8 свою вину в інкримінованих йому злочинах заперечив та пояснив, що на початку травня 2010 року повертався із заробітків залізничним транспортом з Краснодарського краю Російської Федерації додому в с.Ясіня Закарпатської області. Прибувши в м.Львів, він мав намір придбати квиток. На вокзалі квитків на потяг не було і він пішов на автостанцію, що знаходиться поряд із залізничним вокзалом в м.Львові з метою придбати квиток на автобус. Сидячи на лавці поряд із залізничним вокзалом, до нього підійшов невідомий чоловік, який представився на ім`я « ОСОБА_11 ». Між ними зав`язалася розмова, під час якої особа на ім`я « ОСОБА_11 » запропонував йому залишитися у м.Львові та сказав, що він зможе заробити трохи грошей, при цьому зазначив, що для цього необхідним є його паспорт. Ваня йому розповів, що вони будуть проживати на одній квартирі в м.Львові, на яку необхідно буде оформити документи на право власності, щоб її потім продати по довіреності, а він повинен був підписатись у необхідних для цього документах, за що отримає винагороду в розмірі 400 доларів США. На дану пропозицію він погодився. Через деякий час вони на маршрутному таксі поїхали на квартиру, де мали проживати. Квартира знаходилась в багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_3 , яка складалася з однієї кімнати, кухні та коридору. Він з особою на ім`я « ОСОБА_11 » почали проживати разом в даній квартирі, при цьому Ваня протягом дня відлучався по своїх справах, а він залишався сам на квартирі. На початку травня 2010 року точної дати він не пригадує, ОСОБА_11 сказав йому, що на вказану квартиру, де вони проживали, повинен прийти чоловік, щоб отримати орендну плату за вказану квартиру. Гроші в сумі 2 600 гривень за оренду Ваня передав йому у той же день, вказавши, що отримав ці кошти від іншої людини, яку він не знає. Цього ж дня прийшов ОСОБА_16 , якому він передав вказані гроші за оренду квартири, а також квитанції про оплату комунальних послуг, які йому дав ОСОБА_11 . Наступного разу з ОСОБА_17 він зустрівся у липні 2010 року в центральній частині м.Львова, де знову за дорученням Вані передав йому грошові кошти за оренду квартири в сумі 2 600 гривень. В травні 2010 року, точної дати не пригадує, він разом з Ванею поїхав у ЖЕК, де Ваня дав йому паспорт громадянина України, доручення від ОСОБА_10 на його ім`я, а також паспорт громадянина України, виданий на її ім`я, та сказав, що необхідно в ЖЕКу отримати довідку на квартиру на АДРЕСА_3 . Отримувати дану довідку, а також по всіх інших установах він ходив разом із Ванею, який стояв поруч із ним та говорив із працівниками установ від його імені. Також у травні 2010 року він разом із Ванею їздив у БТІ, де знову по дорученню від імені ОСОБА_10 отримував Витяг з державного реєстру прав власності на нерухоме майно на квартиру на АДРЕСА_3 . В травні 2010 року Ваня повідомив його, що він повинен укласти договір купівлі-продажу квартири на АДРЕСА_3 від імені ОСОБА_10 по дорученні, виданому на його ім`я. В цей же день він разом з Ванею поїхали в центральну частину м.Львова, де зустрілися з ОСОБА_15 , якого раніше бачив, коли той приходив оглядати квартиру. Разом з ОСОБА_15 вони поїхали до нотаріуса на вул.Личаківську в м.Львові. У нотаріуса вони з ОСОБА_15 представили всі необхідні документи, які йому дав Ваня, пояснивши, що всі грошові розрахунки між ними вже проведено, а їм необхідно лише посвідчити договір купівлі-продажу, хоч насправді жодних грошей за продаж квартири він не отримував. Після цього вони з ОСОБА_15 оформили договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 , а він ще декілька тижнів залишився проживати у цій квартирі. В подальшому, в липні 2010 року Ваня придбав йому квиток на поїзд та сказав, щоб він їхав в м.Севастополь, там його повинен був зустріти знайомий Вані та влаштувати на роботу, пов`язану з будівництвом. За оформлення договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_11 заплатив йому близько 500-600 гривень. Після того як він поїхав в м.Севастополь, він більше Ваню не бачив. Стосовно участі у вчиненні злочину особи на ім`я « ОСОБА_18 » пояснив, що останнього бачив лише один раз на квартирі. Валік був на вигляд близько 165 см. зросту із темно-русявим волоссям та плотної тілобудови. Більше ОСОБА_18 він не бачив. В подальшому у 2011 році він поїхав на заробітки в Черкаську область, де був затриманий працівниками міліції. Через декілька днів за ним приїхали працівники УБОЗ ГУМВС України у Львівській області, після чого вони поїхали в м.Львів для проведення слідчих дій. Також зазначив, що особа на ім`я ОСОБА_18 і ОСОБА_9 це дві різні особи. З останнім він познайомився під час утримання його під вартою в приміщенні Львівського СІЗО, при цьому ОСОБА_9 не чинив на нього жодного тиску з приводу зміни ним своїх показань, а він не відмовлявся від ставки віч-на-віч із ОСОБА_9 .

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_9 свою вину в інкримінованих йому злочинах заперечив та пояснив, що у 2010 році точної дати він не пригадує, до нього додому ввечері приїхали працівники УБОЗ ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . Його вдома не було, оскільки знаходився в тещі в лікарні. Дружина на той час перебувала у м.Брюховичі, де вони проживали. Працівники УБОЗу повідомили дружині, що він, керуючи автомобілем, збив двох людей на смерть, і що їм потрібно терміново з ним поговорити. При цьому, почали залякувати сім`ю, що йому грозить довічне ув`язнення, що у нього серйозні проблеми. Дружина дала їм номер його мобільного телефону. Передзвонили працівники міліції і запропонували зустрітися. На наступний день він уклав угоду із захисником ОСОБА_5 , якого повідомив, що його звинувачують у вчиненні ДТП, яку він не вчиняв. В подальшому, від захисника йому стало відомо, що нібито його обвинувачують у вчиненні шахрайських дій, якщо буде необхідність його офіційно викличуть на допит. Після цього, більше ніхто не телефонував і ні до кого не приїжджав. Через два роки, 28 чи 29 березня, знаходячись в м.Червонограді Львівської області, він був затриманий працівниками міліції, які повідомили, що його впізнали ОСОБА_8 та ОСОБА_21 . Останні зазначили, що він причетний до вчинення шахрайських дій. Провели обшуки в усіх помешканнях, де проживав він та його родичі. Мету обшуку ніхто не пояснював, жодних документів не вилучали, лише мобільні телефони. В подальшому, його було доставлено в приміщення УБОЗ ГУМВС України у Львівській області, де йому тривалий час не надавали можливості зв`язатись із захисником, на нього чинився фізичний та психологічний тиск з боку працівників міліції. Лише після його доставлення у Личаківський РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, йому було надано побачення із захисником. З будь-якими особами, у тому числі з ОСОБА_8 та особою на ім`я « ОСОБА_11 », він не вступав у змову з метою заволодіння квартирою потерпілої ОСОБА_10 чи будь-кого іншого. Вказаних осіб та потерпілу ОСОБА_10 він не знає та ніколи не зустрічав. З підсудним ОСОБА_8 він познайомився у приміщенні слідчого ізолятора. Під час розподілу новоприбулих осіб по камерах він побачив особу, яка відгукувалася на прізвище ОСОБА_8 . Побачивши його, підійшов до останнього та запитав, чи знає він його, на що ОСОБА_8 відповів, що не знає його. Щодо особи ОСОБА_22 повідомив, що знає його із дитинства, мав з ним спільні комерційні справи після звільнення з Дрогобицької ВК № 40, а саме останній шукав йому клієнтів на дрова, які він заготовляв та здійснював їх продаж. А також він позичав в останнього гроші на операцію для мами та вони дружили сім`ями. Із ОСОБА_23 він познайомився під час відбування покарання в приміщенні Дрогобицької ВК № 40. Після їх звільнення ОСОБА_23 попросився до нього на роботу та виконував у нього роботу як різноробочий. Коли роботи у нього для ОСОБА_23 не було, то він познайомив останнього з ОСОБА_22 , який на той час щось ремонтував та ОСОБА_23 міг йому допомогти у цьому. ОСОБА_24 він бачив під час відбування покарання у Дрогобицькій ВК № 40, але вони між собою не спілкувались та їх нічого не пов`язувало. Після звільнення з колонії вони також ніколи не зустрічались.

Дослідивши, проаналізувавши та оцінивши докази, зібрані органом досудового розслідування на досудовому слідстві, а також докази подані в ході судового розгляду даної кримінальної справи, суд визнає недоведеним пред`явлене підсудному ОСОБА_9 обвинувачення за ч.4 ст.190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, повторно, в особливо великих розмірах, за ч.4 ст.358 КК України, використання завідомо підробленого документа. У зв`язку з чим суд приходить до висновку щодо необхідності виправдання підсудного ОСОБА_9 за недоведеністю його участі у вчиненні цих злочинів з наступних підстав.

Крім того, незважаючи на невизнання підсудним ОСОБА_8 вини в інкримінованих йому злочинах, вчинення ним даних злочинів підтверджується низкою логічно узгоджених та послідовних, а відтак, на думку суду, достовірних доказів.

У відповідності до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог ст.323 КПК України (в редакції 1960 року) вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На переконання суду під час судового розгляду даної кримінальної справи обвинувачення не довело винуватість підсудного ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Як вбачається з показів підсудного ОСОБА_9 , він не визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів як на досудовому слідстві, так і в ході судового розгляду даної справи з мотивів, які наведені вище, його позиція була незмінною, доводи обґрунтованими, послідовними, і підтверджені матеріалами справи.

Показами потерпілої ОСОБА_10 , даними на досудовому слідстві та під час судового слідства, які досліджені судом при новому розгляді справи (т.2 а.с.5-10, т.3 а.с.90-92), оскільки судом були вжиті всі необхідні заходи щодо її виклику, однак остання жодного разу не з`явилася в судове засідання, місцеперебування останньої невідоме, учасники процесу не заперечили проти дослідження та оголошення таких в судовому засіданні без її участі, і з яких вбачається, що вона народилась і виросла у м.Львові. Навчалась у СШ № 62 та 63 м.Львова, у 2004 році поступила на заочне відділення факультету економічної кібернетики Львівської комерційної академії, який закінчила у 2009 році за спеціальністю економіст. Паралельно із навчанням працювала у різних комерційних структурах міста Львова. Останнім місцем її праці було ПП «Ласаграда», яке знаходиться в приміщенні супермаркету «Арсен» на вул.Патона у м.Львові, де вона працювала продавцем-консультантом. Звідти вона звільнилась наприкінці 2009 року і з того часу ніде не працювала. Спочатку вона проживала разом із матір`ю у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 . Її батьки отримали вказану квартиру як відомчу від овочевої фабрики, де вони працювали. Її мати ОСОБА_25 померла у 2005 році. У 2006 році вона придбала квартиру на АДРЕСА_6 , вийшла заміж за ОСОБА_26 , з яким протягом тривалого часу проживала там, одночасно залишаючись зареєстрованою за місцем проживання у квартирі на АДРЕСА_3 , де вона була єдиним квартиронаймачем, оскільки вказана квартира на той час не була приватизованою. Вона лише подала документи на приватизацію вказаної квартири, але дане питання не було вирішено, оскільки тривалий період часу не було дозволу на приватизацію квартири від овочевої фабрики. В 2007 році у неї з чоловіком почали виникати часті конфлікти, у зв`язку з чим вони розійшлись. У зв`язку зі збігом складних життєвих обставин, розлученням із чоловіком, вона почала зловживати алкогольними напоями. Протягом тривалого часу вона зловживала алкоголем, у зв`язку з чим потрапила до лікарні, її було поставлено на облік лікаря-нарколога, і вона розпочала лікування від алкогольної залежності. Її батько ОСОБА_27 помер наприкінці грудня 2009 року. Крім дідуся ОСОБА_28 , 1938 р.н., який проживає у м.Львові, жодних інших близьких родичів у неї не має. Весь цей час вона фактично проживала на АДРЕСА_6 , а квартиру на АДРЕСА_3 періодично здавала в найм. До 2010 року вказану квартиру вона здавала через маклерів, а потім, оскільки вона почала зловживати алкоголем, її дідусь ОСОБА_28 сказав, що буде самостійно займатися орендою вказаної квартири. До того часу як її дідусь почав здавати в найм квартиру, а саме в грудні 2009 року через когось із своїх знайомих вона познайомилась з особою на ім`я « ОСОБА_29 ». В ході спілкування з ОСОБА_30 остання повідомила, що має проблеми з житлом. Їй стало шкода останню, та вона запропонувала їй певний період часу пожити у неї вдома на АДРЕСА_6 . Таким чином, ОСОБА_29 протягом певного періоду часу проживала із нею. Знаючи про її проблеми з алкогольною залежністю, остання завжди намагалась її відговорювати від вживання алкоголю, доглядати за нею та справляла враження особи, яка хоче їй допомогти. Побачивши це, вона почала довіряти їй у всьому. На наступний день після загибелі її батька вона поїхала разом із ОСОБА_30 у с.Страдч Яворівського району Львівської області на похорон. При цьому вона взяла із собою свою сумочку, в якій знаходився її паспорт громадянина України. На похороні, будучи зайнятою різними поточними проблемами, вона віддала свою сумку з паспортом на зберігання ОСОБА_31 . Коли вони з ОСОБА_30 повернулись додому, вона виявила відсутність свого паспорта у сумці. Одразу після повернення з похорону вона посварилась із ОСОБА_30 , після чого остання зібрала свої речі та виїхала з її квартири, надалі ОСОБА_32 вона більше не бачила. Оскільки її паспорт так і не знайшовся, вона припускає, що його викрала ОСОБА_29 . Під час того як ОСОБА_29 у неї проживала, остання привела до неї в гості ОСОБА_33 та сказала, що це її однокласник, після чого він почав приходити до них у гості, спілкуватися, розпивати із ними алкогольні напої. Коли одного разу вона була вдома з ОСОБА_30 та ОСОБА_34 до них у двері постукав мужчина, який назвався ОСОБА_18 , зросту приблизно 178 см. із світло-русим волоссям, особу якого у підсудних вона не впізнає. Він сказав, що мешкає у м.Києві та шукає тут свою одногрупницю ОСОБА_35 . Тоді вони домовились, що вона розпитає про неї у сусідів, після чого він зайде до неї через декілька днів. Через декілька днів ОСОБА_18 прийшов знову до неї в гості, вона розповіла, що ОСОБА_36 тут ніде поряд не проживає. Валік тоді приніс із собою пиво і вона, ОСОБА_29 , ОСОБА_37 та ОСОБА_18 почали разом випивати. Валік з ОСОБА_34 здружились, після чого почали приходити до неї в гості разом. Одного разу ОСОБА_18 розповів, що в нього проблеми з господарем квартири, яку він винаймає, оскільки останній викрадає їжу з його холодильника. Також він сказав, що чув, що у неї є квартира, яка здається в оренду, але вона йому відповіла, що вказана квартира є зайнятою на даний час. Після смерті батька, коли ОСОБА_29 вже виїхала з її квартири, знову з`явився ОСОБА_18 , який сказав, що працює у м.Львові на будівництві стадіону та запитав, чи не здається в найм її квартира на АДРЕСА_7 , на що вона відповіла, що орендою квартири займається її дідусь. Вона дала ОСОБА_18 номер телефону ОСОБА_38 , який на прохання її дідуся займався орендою її житла. Через деякий час їй подзвонив ОСОБА_39 та повідомив, що до нього дзвонив ОСОБА_18 , і вони домовились, що йому буде здаватись в найм її квартира на АДРЕСА_3 . На скільки їй відомо, з березня до кінця літа 2010 року ОСОБА_18 орендував у неї квартиру за 1 300 гривень та оплачував комунальні платежі. Гроші за оренду квартири ОСОБА_18 повинен був віддавати ОСОБА_40 , а той передавав їх дідусеві. За яких обставин ОСОБА_18 сплачував гроші вона не знає, а квартиру на АДРЕСА_3 під час того, коли там повинен був проживати ОСОБА_18 , вона не відвідувала. На початку червня 2010 року, знаходячись на вул.Патона в м.Львові, вона разом з ОСОБА_18 відпочивала у барі «Калина», коли до них підсів мужчина віком близько 30 років, який представився ОСОБА_41 . Пізніше в Криму при випадкових обставинах вона дізналась, що в дійсності його звати не ОСОБА_11 , а ОСОБА_42 , оскільки на декілька секунд побачила його паспорт і встигла прочитати лише ім`я. В той же вечір знайомства ОСОБА_42 запропонував їм поїхати на відпочинок на Шацькі озера у Волинській області. Вони погодились та в середині червня 2010 року втрьох поїхали на Шацькі озера. Там вони відпочивали близько десяти днів на озері Світязь у приватному секторі. На відпочинок і назад вони їхали мікроавтобусом, за кермом якого на передньому сидінні їхали двоє незнайомих хлопців, з якими вона не розмовляла. В м.Шацьк, під час відпочинку ніяких надзвичайних подій з нею не трапилось. Вони разом ходили на озеро, дискотеку, відносини у всіх були дружелюбні. ОСОБА_42 постійно їй говорив, що їй не можна вживати алкогольні напої. Також з м.Шацьк вона телефонувала дідусю, що у неї все гаразд. З ОСОБА_43 озер вони повернулись на початку липня 2010 року. Далі ОСОБА_42 та ОСОБА_18 приходили до неї в гості, та приблизно через декілька днів ОСОБА_42 запропонував їй поїхати з ним та ОСОБА_18 на відпочинок та лікування від алкогольної залежності в АР Крим. Він сказав, що у нього є сестра, яка також має проблеми із алкогольною залежністю, яку також відвезуть у АР Крим, щоб подолати вказану залежність. При цьому вони повинні були поїхати приблизно на два тижні. Вона погодилась на зазначену пропозицію та вже на наступний день у визначений час на тому ж мікроавтобусі та з тими ж водіями, що відвозили їх на Шацькі озера, вони поїхали в АР Крим. При цьому ОСОБА_18 із ними не було, оскільки зі слів ОСОБА_44 у нього виникли якісь термінові справи, і він не зміг поїхати. Дорогою в АР Крим вона постійно вживала алкогольні напої. У м.Керч вони приїхали на якусь базу відпочинку. Там вони знаходились близько одного тижня, й відносини її з ОСОБА_45 у той час були ще нормальними. Далі вони з ОСОБА_45 поїхали до його товариша, з яким, з його слів, він разом служив, в с.Верхнє Садове до будинку на АДРЕСА_8 . Там ОСОБА_42 зустрівся з ним, вказаний мужчина представився їй ОСОБА_18 . Вона почала проживати у вказаному будинку із ОСОБА_45 , вказаним мужчиною на ім`я ОСОБА_18 , його дружиною ОСОБА_46 та двома його дітьми. Через два тижні з моменту приїзду в АР Крим вона почала говорити ОСОБА_47 , що їй треба їхати додому, однак він постійно говорив, що поїдемо найближчим часом, що зараз у нього немає грошей. При цьому під час її перебування вдома у ОСОБА_18 над нею почали систематично знущатись. ОСОБА_42 та ОСОБА_18 на неї безпричинно кричали, штовхали, ображали, заставляли вживати алкогольні напої, кололи їй якісь наркотичні засоби, відібрали у неї одяг, погрожували її підпалити. До будинку ОСОБА_18 в цей час приходили різні люди, які також піднімали на неї руки. При цьому ОСОБА_18 та ОСОБА_42 не давали можливості їй передзвонити додому. Одного разу вона прийшла до сусідів ОСОБА_18 , які сказали їй, що вона знаходиться в поганих людей. Тоді вона попросила їх дозволити їй передзвонити додому, але одразу прибігли ОСОБА_18 з ОСОБА_45 , та почали завдавати їй побоїв. Так само, коли одного разу її відправили у магазин за покупками, а вона затрималась, одразу за нею прибігли ОСОБА_18 та ОСОБА_42 , які контролювали кожен її крок. Останній раз вона пішла на річку, перед тим випивши якусь рідину, яку їй сказали пити ОСОБА_18 та ОСОБА_42 . Вже там їй стало погано, від чого вона втратила свідомість, після чого її підібрали люди, й вона отямилась вже у психіатричній лікарні у м.Севастополі. За її проханням лікарі подзвонили дідусю, який вислав їй гроші для повернення додому. Коли вона повернулась до м.Львова, то від дідуся дізналась, що невідомі особи приватизували її квартиру на АДРЕСА_3 , після чого продали її. При цьому вказала, що жодних довіреностей вона ніколи ні на кого не видавала, свою квартиру не продавала та не збиралась продавати. Оглядаючи копії її паспортів, що знаходяться у матеріалах справи, вказала, що у її втраченому паспорті була вклеєна фотографія іншої невідомої їй особи.

Обвинувачення підсудного ОСОБА_9 у скоєнні злочинів, що йому інкримінуються, ґрунтувалось на протоколі пред`явлення фотознімків для впізнання, що надані потерпілій ОСОБА_10 від 06.05.2011 року, (т.2 а.с.106-109), в якому вона вказуючи на чорно-білу ксерокопію фотографії ОСОБА_9 , ймовірно впізнала особу на ім`я « ОСОБА_11 » і пізніше, випадково довідалась, що його ім`я « ОСОБА_42 » з яким вона у 2010 році їздила на Шацькі озера, а потім в АР Крим. Будучи допитаною у судовому засіданні 04 жовтня 2012 року, потерпіла ОСОБА_21 зазначила, що підсудного ОСОБА_9 ніколи не бачила і він не є тією особою, яку вона впізнавала по фотознімку 06.05.2011 року (т.4 а.с.73-80). Таким чином, в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 спростувала причетність ОСОБА_9 до інкримінованих йому злочинів.

Надані в судовому засіданні покази ОСОБА_9 про непричетність до інкримінованих йому злочинів підтверджується показами підсудного ОСОБА_48 , потерпілої ОСОБА_10 , свідками та матеріалами справи.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_8 пояснив, що підсудного ОСОБА_9 ніколи не бачив і він не є тією особою, яка називалась йому на ім`я « ОСОБА_18 », з якою він познайомився у травні 2010 року та про якого давав покази на досудовому слідстві. Впізнання по фотознімках, які здійснювались ним відповідно до даних протоколу від 21 січня 2012 року (т.3 а.с.59-61), в якому вказано, що нібито особа на ім`я « ОСОБА_18 » насправді є ОСОБА_9 , здійснені ним під тиском працівників міліції та без присутності понятих. Впізнання ОСОБА_49 по чорно-білій ксерокопії фотографії ОСОБА_9 , не може вважатись доказом у справі, у зв`язку з повною невідповідністю зовнішності ОСОБА_9 словесному опису, який був даний йому, як особі, що назвалась на ім`я « ОСОБА_18 » 21.01.2012 року під час допиту ОСОБА_48 в якості свідка (т.3 а.с.45-47) та в цей же день під час допиту його як підозрюваного (т.3 а.с.57-58), так і під час допиту як обвинуваченого 24.01.2012 року (т.3 а.с.83-84), оскільки ОСОБА_50 в цих допитах впевнено вказував, що особа на ім`я « ОСОБА_18 » на вигляд 30-35 років, зростом 165 см., коротко стрижений, має русяве волосся, а підсудний ОСОБА_9 має волосся чорного кольору. Крім того, судом встановлено, що покази ОСОБА_48 , надані ним як обвинуваченим під час досудового слідства 02.04.2012 року (т.3 а.с.154-157), в яких він стверджував про причетність ОСОБА_9 до вчинення злочину і що особа, яка називалась « ОСОБА_18 » є ОСОБА_9 не можуть визнаватись доказом та братись до уваги, оскільки здійснені з порушенням вимог КПК України щодо обов`язкової участі захисника. Також під час судового розгляду ОСОБА_50 зазначив, що особу на ім`я « ОСОБА_18 » у пред`явленій йому фотографії ОСОБА_9 він не впізнавав. Протокол впізнання підписав під примусом слідчого та працівників УБОЗ, понятих при проведенні даної слідчої дії не було. При цьому, покази ОСОБА_48 щодо зовнішності ОСОБА_18 підтверджуються показами свідка ОСОБА_51 та потерпілої ОСОБА_10 , які дають аналогічні описи зовнішності ОСОБА_18 , як особи з русявим волоссям.

Показами свідка ОСОБА_51 , даними у судовому засіданні, згідно з якими останній пояснив, що до нього звернувся його керівник по аспірантурі ОСОБА_28 з проханням допомогти йому у здачі в оренду квартири на АДРЕСА_3 , власником якої була його онука ОСОБА_10 , однак фактично не проживала у ній. Потерпілу ОСОБА_10 він знав раніше, оскільки вона часто приходила на кафедру до свого дідуся, і вони там познайомились. ОСОБА_28 звернувся до нього з цим проханням, оскільки він не мав часу займатися даним питанням. Він погодився допомогти, після чого ОСОБА_28 передав йому ключі від квартири для того, щоб мати можливість показувати її клієнтам. В кінці лютого 2010 року до нього зателефонувала ОСОБА_52 та сказала, що має квартиранта на ім`я ОСОБА_53 . На початку березня 2010 року він зустрівся з ОСОБА_54 біля будинку на АДРЕСА_9 для того, щоб показати квартиру. ОСОБА_55 квартира підійшла і він одразу заплатив за перший та останній місяць проживання у квартирі 2 600 гривень. ОСОБА_53 сказав, що у ній будуть проживати 2 робітників, які зайняті на будівництві стадіону в м.Львові, а він є їх прорабом. Через декілька днів вони зустрілись біля Галицького ринку в м.Львові, де ОСОБА_53 передав йому гроші, а він останньому ключі від квартири, після чого вони більше не бачились. В травні 2010 року, коли він подзвонив з приводу оплати за квартиру, ОСОБА_53 сказав, щоб він приїхав на орендовану квартиру, і там буде чоловік, який передасть йому гроші. Приїхавши на квартиру, двері йому відчинив підсудний ОСОБА_8 . У квартирі був порядок, ОСОБА_8 передав йому гроші в сумі 1 300 гривень та квитанції за оплату комунальних послуг, при цьому, ОСОБА_8 говорив мало, лише сказав, що працює різноробочим на стадіоні в м.Львові. В подальшому, в липні 2010 року, він знов зустрівся в центральній частині м.Львова з ОСОБА_8 , який передав йому гроші за оренду квартири в розмірі 2 600 гривень. Потім він зателефонував ОСОБА_55 і домовилися про наступну зустріч у вересні 2010 року. У вересні він зателефонував до ОСОБА_56 , проте останній на зв`язок не виходив. Він вирішив поїхати та подивитися на стан квартири, однак у ній вже знаходились двоє робітників, які проводили ремонті роботи. Вони повідомили, що ремонт триває з серпня 2010 року за вказівкою власника квартири. Він подзвонив до даного чоловіка і запитав на якій підставі він робить ремонт у квартирі, на що той відповів, що має документи про право власності на вказану квартиру. З новим власником квартири він зустрівся біля будинку на АДРЕСА_9 . На місце приїхали також працівники УБОЗ ГУМВС України у Львівській області, які в подальшому запросили їх для дачі пояснень з приводу купівлі-продажу квартири. Також зазначив, що підсудного ОСОБА_9 він жодного разу не бачив і з ним не зустрічався.

Із показань свідка ОСОБА_15 , даних у судовому засіданні та на досудовому слідстві (т.3 а.с.94-97), вбачається, що протягом останніх 3 років до 2010 року перебував на заробітках у Республіці Польща. Зароблені кошти хотів вкласти у нерухомість. На початку травня 2010 року через мережу Інтернет він знайшов оголошення про продаж квартири за адресою: АДРЕСА_3 за ціною 20 000 доларів США. Він передзвонив на номер мобільного телефону та домовився про зустріч з продавцем біля ТЦ «Магнус» в м.Львові. Біля ТЦ «Магнус» він зустрівся з підсудним ОСОБА_8 , після чого поїхали оглядати квартиру. В цей же день він вирішив її придбати. Хто був власником квартири йому невідомо. Від ОСОБА_8 йому стало відомо, що квартира належить його тітці, яка проживає у м.Києві. Вони домовилися з ОСОБА_8 про продаж квартири за ціною 150 000 гривень та погодили дату зустрічі. На зустріч ОСОБА_8 прийшов з невідомим йому чоловіком, який назвався Ванею, віком близько 30 років, 170 см. зросту із світлим волоссям. Вони поїхали на вул.Личаківську в м.Львові до нотаріуса, де ОСОБА_8 передав всі наявні у нього документи на квартиру та довіреність на право її відчуження. Нотаріус перевірила всі представлені документи і повідомила, що жодних перешкод для укладення договору купівлі-продажу квартири немає. Вона підготувала договір, а вони з ОСОБА_8 підписались, вказавши, що всі розрахунки між ними вже проведено. При цьому гроші в розмірі 150 000 гривень він передав ОСОБА_8 у таксі вже після оформлення договору купівлі-продажу квартири, а ОСОБА_8 передав йому ключі від квартири, після чого він поїхав додому. Оскільки він придбав вказану квартиру з метою її подальшого перепродажу за більш високою ціною, а тому протягом кількох днів переоформив на себе право власності на придбану квартиру, після чого подав оголошення про її продаж за 33 000 доларів США, де вказав свій номер мобільного телефону. Через деякий час йому подзвонили покупці - чоловік і жінка, з якими він домовився про зустріч біля будинку на АДРЕСА_7 . Він показав чоловікові квартиру, яка йому сподобалась і він вирішив її придбати. При цьому вони зійшлися на ціні 31 000 доларів США. Однак певний час оформлення договору купівлі-продажу відкладалось, оскільки покупцям не вистачало частини грошей. В червні 2010 року вони домовилися про зустріч у нотаріуса за вибором покупця, щоб укласти договір купівлі-продажу. Після перевірки всіх документів та підписання договору він отримав в присутності нотаріуса у покупців обумовлену раніше суму. Після цього покупців він більше не бачив та з ними не спілкувався. Ключі від дверей квартири він особисто покупцям не передавав, оскільки хотів спочатку вивезти меблі, які там були. Після укладення угоди він знову поїхав у Польщу на заробітки, а тому ключі покупцям приблизно через два тижні після укладення договору передав хтось із його рідних. Також зазначив, що ОСОБА_9 він раніше ніколи не бачив і з таким не зустрічався.

Показами свідка ОСОБА_23 , оголошених судом, даних ним на досудовому слідстві (т.3 а.с.32-33, 166-169) в присутності понятих та із застосуванням відеозапису, оглянутого у судовому засіданні, згідно з якими останній пояснив, що проживав в смт.Брюховичі та заробляв собі на життя тим, що мив автомобілі. В липні 2009 року до нього приїхав ОСОБА_9 на автомобілі марки «ВАЗ 21099», щоб його помити. В подальшому ОСОБА_9 періодично приїжджав до нього, щоб помити автомобіль. В лютому 2010 року ОСОБА_9 знов приїхав до нього і запропонував заробити 400 доларів США. При цьому він розповів, що у нього є знайома, яка в м.Львові має дві квартири та особняк, однак вдруге вийшла заміж і переїхала на постійне місце проживання в м.Київ, а тому хоче якнайшвидше продати свої дві квартири в м.Львові та особняк. ОСОБА_9 пояснив, що дана знайома оформить на нього нотаріально посвідчені доручення на вчинення певних дій, після чого йому потрібно буде поїхати в БТІ та ЖЕКи для оформлення необхідних документів. Він погодився взяти участь у даній справі та передав ОСОБА_9 свій паспорт громадянина України. Через декілька днів ОСОБА_9 приїхав до нього з оформленим дорученням на його ім`я від імені знайомої ОСОБА_57 , на право приватизації від її імені квартири на АДРЕСА_7 . Протягом лютого-березня 2010 року ОСОБА_9 возив його в БТІ та інші державні установи. У цих установах він особисто нічого сам не робив без вказівок ОСОБА_9 чи його знайомого ОСОБА_58 , який був разом із ним. Вони обоє йому постійно пояснювали, куди необхідно пройти, де стати, коли і кому показати доручення, яке видавали перед входом у приміщення та забирали після цього, показували, де розписатись, які документи отримувати тощо. Він практично не розумів, чим саме займається, а лише усвідомлював, що ці дії стосуються продажу двох квартир та особняка, які належали знайомій ОСОБА_44 на ім`я « ОСОБА_59 ». В БТІ та інші установи він ходив зі ОСОБА_9 та ОСОБА_60 . Також вони ходили з ОСОБА_45 та ОСОБА_60 в ЖЕК, який знаходиться вул.Личаківській в м.Львові. До начальника ЖЕКу він спочатку не заходив. Через деякий час вона покликала його до себе в кабінет, де він показав їй доручення та свій паспорт, вона їх оглянула і сказала чекати в коридорі. В кабінеті залишились ОСОБА_9 та ОСОБА_61 . Коли вони вийшли, то ОСОБА_61 мав в руках якусь довідку, яку вони йому не показували. Протягом березня 2010 року він час-від-часу бачив ОСОБА_9 у смт.Брюховичі і той постійно обіцяв йому заплатити 400 доларів США, однак так їх йому і не заплатив, а в квітні 2010 року він був затриманий за вчинення іншого злочину.

В ході судового розгляду справи свідок ОСОБА_23 змінив свої покази, зазначивши, що дії, які, як на досудовому слідстві він зазначав, що вчинив ОСОБА_9 , в дійсності вчинила невідома особа на ім`я « ОСОБА_11 », з яким він познайомився в смт.Брюховичі. При цьому зазначив, що показання на ОСОБА_9 він давав під фізичним примусом з боку працівників міліції. Після знайомства з ОСОБА_62 , останній запропонував йому роботу, яка полягала у тому, що він мусив оформити певні документи на квартиру. З ОСОБА_62 він декілька разів їздив у БТІ для оформлення документів, а в подальшому цими питаннями займався особисто ОСОБА_11 та ОСОБА_61 . Його роль полягала в тому, що він повинен був підписувати документи, які саме він не знає. За це він отримував гроші. В подальшому він був затриманий за вчиненні іншого злочину. Що стосується ОСОБА_9 , з останнім він знайомий, бо допомагав йому рубати дрова у селі. Свідок ОСОБА_23 також зазначив, що на нього чинили тиск працівники міліції під час досудового слідства з вимогою надати неправдиві покази відносно ОСОБА_9 , що повністю співпадає з його показами, даними під час судових засідань при першому розгляді справи в суді першої інстанції. Зокрема, ОСОБА_23 повністю підтвердив покази ОСОБА_9 та заперечив його про причетність до вчинення будь-яких дій, спрямованих на незаконне відчуження квартири потерпілої ОСОБА_10 .

Після перегляду відеозапису допиту свідка ОСОБА_23 , останній вказав, що в дійсності про ОСОБА_63 він розповідав до його допиту як свідка, однак на вимогу працівників міліції під час допиту вказував, що незаконні дії із квартирами вчиняв ОСОБА_9 . Насправді, до ОСОБА_9 він лише одного разу звернувся за допомогою, чи не може він допомогти йому в одній справі, однак ОСОБА_9 сказав, щоб він звернувся з цим питанням до ОСОБА_22 . З ОСОБА_22 його раніше познайомив саме ОСОБА_9 , порадивши його як різноробочого ОСОБА_22 під час проведення ремонтних робіт у його квартирі. При цьому ОСОБА_22 з ОСОБА_62 познайомив безпосередньо він. Саме ОСОБА_64 , а не ОСОБА_9 давав ОСОБА_22 номер телефону нібито власника квартири. Також зазначив, що ОСОБА_9 в дійсності його нікуди на час оформлення документів на квартиру ОСОБА_10 не возив.

Згідно з показами свідка ОСОБА_22 , даних у судовому засіданні та на досудовому слідстві (т.3 а.с.161-164), останній пояснив, що давно знайомий з ОСОБА_9 , у них були дружні відносини. У 2009 році він запланував зробити ремонт у своїй квартирі, ОСОБА_9 запропонував йому в якості різноробочого свого знайомого ОСОБА_23 на що він погодився. За виконану роботу він з ОСОБА_23 розрахувався. На початку 2010 року до нього звернувся ОСОБА_9 з проханням допомогти ОСОБА_23 продати дві квартири в м.Львові. Як йому пояснив ОСОБА_9 , дані квартири належали родичці ОСОБА_65 , яка проживала в м.Києві та не мала часу займатись цим питанням у зв`язку з чим видала генеральні доручення на ім`я останнього. Одна з цих двох квартир знаходилась в районі АДРЕСА_10 , а інша на АДРЕСА_7 . В даних квартирах він не був, а на прохання ОСОБА_9 повинен був лише супроводжувати ОСОБА_66 у відповідних державних установах, оскільки останній був малограмотним та не орієнтувався в питаннях продажу квартири. Через деякий час він зустрівся з ОСОБА_23 , після чого поїхали в БТІ. З останнім вони їздили не тільки в БТІ, а й в інші установи - ЖЕКи, Личаківську районну адміністрацію. Проте до кінця вирішити питання з квартирами не встигли, оскільки дізнався, що ОСОБА_66 затримали працівники міліції. Після цього він його не бачив. Також зазначив, що ОСОБА_9 жодної винагороди йому не обіцяв, а лише попросив допомогти ОСОБА_23 .

Показами свідка ОСОБА_24 , даних у судовому засіданні та на досудовому слідстві (т.3 а.с.206-209), згідно з якими останній пояснив, що з підсудним ОСОБА_9 познайомився в місцях позбавлення волі, оскільки разом відбували покарання. В липні 2010 року вони випадково зустрілися на вул.Галицькій в м.Стрий Львівської області. ОСОБА_9 приїхав на автомобілі марки «Мерседес». Під час розмови він розповів ОСОБА_9 , що його дитина тяжко хворіє, у зв`язку з чим має проблеми з грошима, які кожен день необхідно витрачати на ліки. Він запропонував йому заробити гроші, і для цього необхідно поїхати до м.Львова в ЖЕК та отримати довідку про заборгованість, що рахується за квартирою його знайомої. Необхідність цього він пояснив тим, що його знайома зловживає алкогольними напоями та є неадекватною, у зв`язку з чим не зможе самостійно вчинити зазначені дії, а він також не може взяти зазначену довідку, оскільки є дуже зайнятим на роботі. Оскільки у нього паспорта не було, тоді ОСОБА_9 запитав у нього, чи не має він знайомого з паспортом, який би погодився допомогти в даній справі. Він вирішив звернутися за допомогою до свого товариша ОСОБА_67 , з яким був знайомий тривалий час, і той погодився допомогти. Через декілька днів він з ОСОБА_68 поїхали в м.Львів для того, щоб отримати довідку в ЖЕКу. Адреси місцезнаходження ЖЕКу він не пригадує, але зазначив, що це був Сихівський район. Біля приміщення ЖЕКу їх чекав чоловік, який передав ОСОБА_69 довіреність на його ім`я для отримання необхідних довідок у ЖЕКу, після чого вони пішли в приміщення ЖЕКу, а він поїхав додому. Також зазначив, що за весь цей час з ОСОБА_9 він бачився один раз, чи передав паспорт ОСОБА_70 . ОСОБА_9 він не пам`ятає.

Проте, покази свідка ОСОБА_24 суд не приймає до уваги, оскільки такі не стосуються події стосовно квартири на АДРЕСА_3 .

З показів свідків ОСОБА_71 та ОСОБА_72 , даними на досудовому слідстві та під час судового слідства, які досліджені судом при новому розгляді справи (т.2 а.с.24-27, т.3 а.с.121-122), оскільки судом були вжиті всі необхідні заходи щодо їх виклику, однак останні жодного разу не з`явилася в судове засідання, місцеперебування їх невідоме, учасники процесу не заперечили проти дослідження та оголошення таких в судовому засіданні без їх участі, і з яких вбачається, що вони є подружжям, у червні 2010 року вони, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, готувались до одруження, у зв`язку з чим шукали спільне житло. Переглядаючи газету «Ваш магазин», ОСОБА_72 знайшла оголошення про продаж однокімнатної квартири на АДРЕСА_7 . Ціна даної квартири була зазначена 33 000 доларів США. Оскільки дана ціна була прийнятною, вони вирішили зателефонувати за номером телефону, який був вказаний у повідомленні. ОСОБА_72 зателефонувала за цим телефоном, де невідомий чоловік повідомив їй, що вказану квартиру продає його товариш, якого звати ОСОБА_73 , що проживає не в м.Львові. Він також повідомив, що у даній квартирі проживає квартирант, і, якщо є бажання оглянути квартиру, то можна буде приїхати за адресою квартири на АДРЕСА_3 . Також він сказав, якщо їм сподобається квартира, і вони надумають її придбати, то він дасть їм номер телефону власника квартири. Приблизно через 1-2 дні ОСОБА_72 оглянула квартиру, після чого зателефонувала ОСОБА_74 , щоб вони разом її оглянули. Спочатку їм відчинили вхідні двері у під`їзд, ліфтом вони піднялись на 5-й поверх, де вхідні двері їм відчинив мужчина, схожий на підсудного ОСОБА_8 . Даний хлопець із ними майже не розмовляв, лише відчинив двері, дав можливість оглянути квартиру, про себе вказав, що є квартирантом та працює на будівництві в м.Львові. Оглядаючи квартиру, вони звернули увагу, що її стан був поганий, квартира була без сучасного ремонту, меблі пропалені, у квартирі валялись недопалки від сигарет. Крім квартиранта, ще хтось знаходився на балконі, але стояв спиною до них, а тому впізнати його вони не зможуть. Оглянувши квартиру, вони обговорили усі варіанти купівлі квартир, які бачили раніше, та вирішили зупинилися саме на квартирі на АДРЕСА_3 , яка найбільше підходила за ціною. Після цього ОСОБА_75 зателефонував за номером телефону, на який вони телефонували раніше, і невідомий чоловік дав їм номер телефону власника квартири. В подальшому вони зателефонували ОСОБА_15 і домовилися з ним про зустріч за адресою даної квартири, щоб узгодити остаточну ціну. Зустрівшись із ним біля будинку, вони узгодили вартість квартири в сумі 31 000 доларів США, передали власнику квартири завдаток в розмірі 100 доларів США та взяли у нього копію всіх документів на квартиру, щоб перевірити їх законність. З даними документами вони звернулися до знайомого ОСОБА_76 , який порадив нотаріуса, що міг би перевірити законність документів на квартиру. За його порадою вони звернулися до приватного нотаріуса ОСОБА_77 , яка перевірила документи і сказала, що з ними все гаразд. Після цього вони передзвонили ОСОБА_15 та домовився з ним про день, коли можна буде оформити договір купівлі-продажу квартиру. В домовлений час вони троє приїхали до нотаріуса на АДРЕСА_11 . В приміщенні нотаріальної контори 21 червня 2010 року було укладено договір купівлі-продажу квартири на АДРЕСА_3 . В приміщенні нотаріальної контори вони передали ОСОБА_15 гроші в сумі 31 000 доларів США, після чого вони із договором купівлі-продажу квартири поїхали в БТІ, де надали оригінал договору та отримали витяг про реєстрацію права власності на квартиру. На час оформлення договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_15 був власником квартири протягом двох місяців. Своє бажання продати квартиру він пояснював тим, що на момент її придбання мав вільні кошти та вирішив їх вкласти у нерухомість, а тепер йому знову були потрібні гроші, і він вирішив продати квартиру. Ключі від квартири власник повинен був передати їм приблизно через 2-3 тижні, оскільки там ще проживав квартирант і повинні були бути вивезені меблі. Через вказаний строк ОСОБА_75 подзвонив колишньому власнику квартири з приводу передачі їм ключів, однак той спочатку переніс зустріч, а потім у нього був відключений телефон, у зв`язку з чим вони поїхали за адресою реєстрації його проживання. Мама колишнього власника квартира повідомила їм, що зв`яжеться із сином і їм передадуть ключі. Після цього знайомий колишнього власника квартири передав їм ключі від квартири, і вони почали робити у ній ремонт. Приблизно за два дні до закінчення ремонту ОСОБА_74 зателефонував мужчина та повідомив, що він представляє дійсного власника квартири. Тоді він подзвонив до нотаріуса ОСОБА_77 , яка йому повідомила, що з даною квартирою не все гаразд, оскільки до неї приходили співробітники УБОЗ ГУМВС України у Львівській області та вилучили всі документи, пов`язані з оформленням купівлі-продажу вказаної квартири. Нотаріус дала йому номер телефону працівників УБОЗ, після чого він подзвонив до них. Останні його попросили, якщо буде хтось телефонувати з приводу даної квартири, щоб він їх повідомив про це. На наступний день він сам подзвонив мужчині, який йому раніше телефонував, та домовився із ним про зустріч. Коли вони зустрілися, він пред`явив останньому документи про право власності на квартиру. На зустріч прийшли також співробітники УБОЗ ГУМВС України у Львівській області.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи (т.1 а.с.2), 30 листопада 2010 року ОСОБА_10 звернулася до начальника УБОЗ ГУМВС України у Львівській області із заявою про злочин, в якій просить притягнути до кримінальної відповідальності осіб на ім`я « ОСОБА_78 », «Ваня» та « ОСОБА_18 », які викрали в неї паспорт та шляхом шахрайства і підробки документів незаконно заволоділи її квартирою за адресою: АДРЕСА_3 , а також вивезли її в с.Верхнє Садове поблизу м.Севастополь, де насильно утримували її та систематично наносили тілесні ушкодження, погрожуючи вбивством у випадку спроби втекти в м.Львів. Дана заява була зареєстрована у ЖРЗПЗ УБОЗ за № 378 від 30.11.2010 року та надано доручення працівнику УБОЗ ОСОБА_79 прийняти рішення у порядку ст.97 КПК України. З часу отримання даної заяви працівниками міліції перевірка у спосіб, визначений ч.4 ст.97 КПК України, не проводилась. Кримінальна справа за даною заявою про злочин була порушена лише 31.01.2011 року за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України (т.1 а.с.1). Дана перевірка здійснювалась працівниками УБОЗ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_80 та ОСОБА_81 з серпня 2010 року по 30.11.2010 року, під час якої направлялись запити, накладено арешт на квартири та відбирались пояснення у громадян.

Усі запити, що були скеровані у різні установи, організації та нотаріусам, мотивувались тим, що УБОЗ проводиться перевірка (т.1 а.с.69, 92, 114, 121, 132, 139, 145, 158, 160, 193, 197).

Крім того, о/у в ОВС УБОЗ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_82 здійснювався відбір пояснень у приватного нотаріуса ОСОБА_14 , ОСОБА_23 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 , при цьому в жодних поясненнях не зазначено дати (т.1 а.с.25-36, 48-65), а у поясненнях, що друкувались за допомогою комп`ютерної техніки, дати пояснень взагалі знищені хімічним способом пояснення ОСОБА_10 (т.1 а.с.4-9), ОСОБА_28 (т.1 а.с.14-16), ОСОБА_72 (т.1 а.с.19-21), ОСОБА_24 (т.1 а.с.37-39), ОСОБА_87 (т.1 а.с.41-43), ОСОБА_15 (т.1 а.с.44-47).

Виходячи із змісту ст.ст.1, 2, 10, 11 Закону України «Про міліцію», ч.4 ст.97 КПК України направлення письмових запитів для одержання безперешкодно і безоплатно відомостей від підприємств установ та організацій працівники міліції мають право виключно, якщо такі відомості їм необхідні у справах про злочин, що знаходяться в їх провадженні. Тобто, в провадженні є кримінальна справа, чи проводиться перевірка в порядку ст.97 КПК України, яка починається після реєстрації заяви чи повідомлення про злочин у ЖРЗПЗ за відповідною резолюцією керівника, або є заведена оперативно-розшукова справа.
Враховуючи те, що зібрані працівниками УБОЗ ГУМВС України у Львівській області матеріали до 30.11.2010 року, тобто до моменту реєстрації заяви ОСОБА_10 про вчинення злочину, є такими що зібрані незаконно і не можуть бути доказами у даній кримінальній справі.

Як вбачається з протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання від 06.05.2011 року за участю потерпілої ОСОБА_10 (т.2 а.с.102-105), остання чітко ствердила, що впізнає особу на ім`я « ОСОБА_18 », який разом з товаришем на ім`я « ОСОБА_11 », а в дійсності його ім`я ОСОБА_42 , в липні-серпні 2010 року, утримуючи її незаконно в будинку АДРЕСА_8 , систематично наносили їй тілесні ушкодження, били та катували.

Згідно з протоколом пред`явлення фотознімків для впізнання від 06.05.2011 року за участю потерпілої ОСОБА_10 (т.2 а.с.106-109), остання зазначила, що з великою вірогідністю впізнає особу, якого знала як «Ваня», пізніше при випадкових обставинах дізналася, що дану особу звати ОСОБА_42 , з яким вона познайомилася на початку червня 2010 року. Саме він разом з особою на ім`я « ОСОБА_18 » в липні-серпні 2010 року, утримуючи її незаконно в будинку АДРЕСА_8 , систематично наносили їй тілесні ушкодження, били та катували. Проте, в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 зазначила, що підсудного ОСОБА_9 бачить вперше і раніше з ним не зустрічалася.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 21.05.2010 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_14 (т.2 а.с.135), вбачається, що підсудний ОСОБА_8 , діючи від імені потерпілої ОСОБА_10 на підставі підробленої довіреності № 1741 від 12.05.2010 року, продав належну їй квартиру за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_15 за ціною 51 000 гривень.

Згідно з матеріалів виїмки документів, що стали підставою для приватизації квартири на АДРЕСА_3 (т.2 а.с.177-195) вбачається, що із заявою від 19.03.2010 року (т.2 а.с.180) до органу приватизації про передачу у власність вказаної квартири звернувся від імені ОСОБА_10 на підставі підробленої довіреності № 104 від 04.02.2010 року ОСОБА_23 , а отримав свідоцтво № НОМЕР_2 від 19.04.2010 року про право власності на вказану квартиру (т.2 а.с.190) на підставі підробленої довіреності № 592 від 12.05.2010 року ОСОБА_8 .

Як вбачається з висновку судової почеркознавчої експертизи № 6/233 від 18.05.2011 року (т.2 а.с.271-275), підписи та короткі рукописні тексти « ОСОБА_10 », або « ОСОБА_10 » від імені ОСОБА_10 в графі «ПІДПИС:» в других примірниках довіреностей: від 04.02.2010 року, виданої від імені ОСОБА_10 ОСОБА_23 , зареєстрованої в реєстрі за № 104 та посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_88 ; від 04.02.2010 року, виданої від імені ОСОБА_10 ОСОБА_23 , зареєстрованої в реєстрі за № 270 та посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_89 ; від 12.05.2010 року, виданої від імені ОСОБА_10 ОСОБА_8 , зареєстрованої в реєстрі за № 592 та посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_12 ; від 12.05.2010 року, виданої від імені ОСОБА_10 ОСОБА_8 , зареєстрованої в реєстрі за № 1741 та посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_13 ; від 09.08.2010 року, виданої від імені ОСОБА_10 ОСОБА_90 , зареєстрованої в реєстрі за № 601 та посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_85 , - виконані не ОСОБА_10 , а двома іншими особами.

Згідно з протоколом пред`явлення фотознімків для впізнання від 28.12.2011 року за участю свідка ОСОБА_23 (т.3 а.с.34-36) вбачається, що останній за зовнішнім виглядом та рисами обличчя впізнав ОСОБА_9 як свого знайомого та сусіда в смт.Брюховичі, на якого він вказував під час його допиту в якості свідка.

Як вбачається із протоколів пред`явлення особи для впізнання від 21.01.2012 року (т.3 а.с.48-49) за участю свідків ОСОБА_91 та ОСОБА_71 вбачається, що останні впізнали ОСОБА_8 як особу, яка під час шахрайських дій стосовно потерпілої ОСОБА_10 видавала себе за квартиранта у її квартирі на АДРЕСА_3 .

Відповідно до протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання від 21.01.2012 року за участю підсудного ОСОБА_8 (т.3 а.с.59-61) вбачається, що останній впізнав ОСОБА_9 як особу, яка під час шахрайських дій відносно потерпілої ОСОБА_10 представлялась йому на ім`я « ОСОБА_18 ». Проте, даний факт в судовому засіданні був спростований підсудним ОСОБА_8 , який пояснив, що в цей час на нього чинився тиск з боку працівників міліції, які самі зазначили йому вказати на ОСОБА_9 , останнього він перший раз побачив у приміщенні Львівського СІЗО, до цього часу він жодного разу його не бачив.

Як вбачається із протоколу ставки віч-на-віч між свідком ОСОБА_51 та підсудним ОСОБА_8 (т.3 а.с.75-77), учасники зазначеної слідчої дії підтвердили раніше дані на досудовому слідстві показання.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1422 від 11.05.2012 року (т.3 а.с.192-194), дійсна вартість квартири на АДРЕСА_3 станом на 21.05.2010 року могла становити 277301,0 гривень.

Із протоколу ставки віч-на-віч між підсудним ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_22 (т.3. а.с.219-223) вбачається, що учасник зазначеної слідчої дії ОСОБА_22 вказав, що ОСОБА_9 звернувся до нього з проханням допомогти ОСОБА_23 виготовити дублікати документів на дві квартири. Також він сказав, що дані квартири будуть продаватись за вигідною низькою ціною. Вартість квартири у малосімейному гуртожитку становитиме приблизно 20 000 доларів США, а тому необхідно якнайшвидше виготовити вказані документи.

Згідно з протоколом огляду предметів, постанови про визнання та долучення до кримінальної справи речових доказів (т.3 а.с.240-243), вбачається, що нотаріально посвідчені довіреності № 592, 1741, видані від імені ОСОБА_10 на уповноваженого ОСОБА_8 , були оглянуті та визнані речовими доказами у справі. З матеріалів виїмки документів у приватних нотаріусів (т.2 а.с.157-176), вбачається, що на підставі довіреності № 104 від 04.02.2010 року (т.2 а.с.169) невстановлена слідством особа на підставі паспорта потерпілої ОСОБА_10 із вклеєною фотографією іншої особи від імені ОСОБА_10 уповноважила ОСОБА_23 бути її представником з питань приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_3 ; на підставі довіреності № 592 від 12.05.2010 року (т.2 а.с.163) невстановлена слідством особа на підставі паспорта потерпілої ОСОБА_10 із вклеєною фотографією іншої особи від імені ОСОБА_10 уповноважила ОСОБА_8 бути її представником з питань приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_3 ; на підставі довіреності № 1741 від 12.05.2010 року (т.2 а.с.154) невстановлена слідством особа на підставі паспорта потерпілої ОСОБА_10 із вклеєною фотографією іншої особи від імені ОСОБА_10 уповноважила ОСОБА_8 розпоряджатися, в тому числі із правом продажу, квартирою за адресою: АДРЕСА_3 .

Допитані в судовому засіданні експерти ОСОБА_92 та ОСОБА_93 підтримали складений за їх участі Акт судово-психіатричної експертизи № 139 від 10.09.2014 року (т.6 а.с.162-165), додатково пояснивши, що ОСОБА_8 психічним захворюванням не страждає, виявляє леку розумову відсталість в ступені легкої дебільності, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій, ОСОБА_8 хронічним психічним захворюванням чи недоумством не страждав і не виявляв ознак тимчасового чи будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. У ОСОБА_8 виявляється наявність розумової відсталості на рівні легкої дебільності, поверхневість критики, схильність легко попадати під вплив інших осіб. Індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_8 не могли суттєво вплинути на його поведінку на момент інкримінованих йому дій, на розуміння характеру та значення протиправних дій, що вчинялися іншими співучасниками.

Оцінюючи зібрані досудовим слідством та перевірені у судовому засіданні засоби доказування, суд вважає їх достовірними та об`єктивними. Покази підсудного ОСОБА_8 суперечать безспірно встановленим обставинам справи і є способом захисту, спрямованим на уникнення кримінальної відповідальності за вчинене.

Таким чином, суд вважає доведеним, що підсудний ОСОБА_8 вчинив дії, спрямовані на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах. Його дії кваліфіковані вірно за ч.4 ст.190 КК України за кваліфікуючою ознакою шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах. Крім того, суд вважає доведеною винність підсудного ОСОБА_8 у використанні завідомо підробленого документа. Його дії кваліфіковані вірно за ч.4 ст.358 КК України.

Обираючи підсудному ОСОБА_8 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу підсудного, який раніше не судимий (т.3 а.с.299-300), на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває (т.3 а.с.297-298), згідно з актом судово-психіатричної експертизи від 10.09.2014 року, підсудний є осудним, психічним захворюванням не страждає, однак виявляє ознаки розумової відсталості в ступені легкої дебільності (т.6 а.с.162-165), за місцем проживання характеризуються позитивно (т.3 а.с.296).

Обставинами, що пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено.

При обранні підсудному ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.358 КК України суд виходить з того, що санкцією ч.4 ст.358 КК України передбачено найбільш суворий вид покарання у виді обмеження волі і відповідно до ст.12 КК України цей злочин віднесено до злочинів невеликої тяжкості. Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі. Згідно з ч.5 ст.74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст.49 КК України. Оскільки закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не є реабілітуючою підставою, у зв`язку з чим необхідна згода особи на звільнення його від кримінальної відповідальності, однак підсудний ОСОБА_8 заперечив винність у вчиненні зазначеного злочину, внаслідок чого такої згоди не надав, а тому за її відсутності суд вправі звільнити його лише від покарання за цією статтею обвинувачення.

Крім того, обираючи покарання підсудному ОСОБА_8 за ч.4 ст.190 КК України, враховуючи те, що підсудний раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, суд приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання підсудного можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та реального відбуття покарання, а тому йому слід обрати покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті з конфіскацією майна.

Разом з тим, положеннями ст.2 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року із змінами та доповненнями, передбачено, що звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, крім тих, які підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статті 1 цього Закону, засуджених за будь-які злочини, які не поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, якщо вони на день набрання чинності цим Законом відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання.

Крім того, в частині обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні ним інкримінованих йому злочинів, судом встановлено наступне, що в його діях відсутня об`єктивна та суб`єктивна сторона злочину. ОСОБА_9 не вчинив жодних дій на заволодіння майном шляхом обману або зловживання довірою, не отримав жодних прав на майно, як і не отримав жодної користі, в останнього відсутній будь-який умисел та корисливий мотив. Безпідставним є твердження обвинувачення, щодо вини підсудного ОСОБА_94 у використанні завідомо підробленого документа, тобто у вчинені злочину передбаченого ч.4 ст.358 КК України, вважаючи, що ОСОБА_95 разом із невстановленою слідством особою на ім`я « ОСОБА_11 » передав ОСОБА_96 для використання завідомо підроблені довіреності із вказівками на спосіб їх використання. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що ОСОБА_9 передавав будь-які документи ОСОБА_96 та давав йому будь-які вказівки щодо їх використання, а навпаки, наявними у справі доказами спростовується твердження сторони обвинувачення, що ОСОБА_9 , був знайомий з ОСОБА_49 та зустрічався з ним, до зустрічі в Львівському СІЗО. В ході судового слідства було встановлено, що ОСОБА_9 взагалі не є тією особою, яка представлялася ОСОБА_96 на ім`я « ОСОБА_18 » і вчиняла вказані в обвинувачені дії.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що пред`явлене підсудному ОСОБА_9 обвинувачення за ч.4 ст.190, ч.4 ст.358 КК України, є недоведеним, в ході досудового слідства та судового розгляду не здобуто жодних доказів того, що ОСОБА_9 діяв з умислом на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою та непідтверджена його участь у використанні завідомо підробленого документа, а тому в його діях відсутній склад злочинів передбачених ч.4 ст.190, ч.4 ст.358 КК України і з цієї підстави його слід виправдати.

Слід стягнути з ОСОБА_8 в дохід держави вартість за проведення експертиз в розмірі 3127,36 гривень.

Речові докази по справі: оригінали нотаріально-посвідчених довіреностей № 1741 та № 592, видані від імені ОСОБА_10 на ОСОБА_8 , що знаходяться в матеріалах виділеної в окреме провадження кримінальної справи № 142-0044, зберігати в матеріалах кримінальної справи № 142-0044.

Керуючись ст.ст.323, 324 КПК України (в редакції 1960 року), суд,

з а с у д и в :
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.4 ст.358 КК України та призначити покарання:

за ч.4 ст.190 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна;

за ч.4 ст.358 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_8 від покарання, призначеного за ч.4 ст.358 КК України.

Відповідно до вимог ст.2 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року звільнити ОСОБА_8 від покарання, призначеного за ч.4 ст.190 КК України.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_8 утримання під вартою, після вступу вироку в законну силу - скасувати.

ОСОБА_9 визнати невинним у пред`явленому обвинуваченні та виправдати за відсутністю в його діях складу злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.4 ст.358 КК України.

Запобіжний захід обраний підсудному ОСОБА_9 , у виді підписки про невиїзд - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_8 в дохід держави вартість за проведення експертиз в розмірі 3127,36 гривень.

Речові докази по справі: оригінали нотаріально-посвідчених довіреностей № 1741 та № 592, видані від імені ОСОБА_10 на ОСОБА_8 , що знаходяться в матеріалах виділеної в окреме провадження кримінальної справи № 142-0044, зберігати в матеріалах кримінальної справи № 142-0044.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Львівської області протягом 15 діб з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1