Провадження № 1-кп/161/747/13
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 30 грудня 2013 року

Луцький міськрайонний суд Волинської
області під головуванням:

судді -
Борнос А.В.,

за участю секретаря -
Ющак О.А.,

прокурора -
Степанькова М.О.,

потерпілого - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні кримінальне провадження
№000740, що надійшло з прокуратури
Луцького району 04.12.2013 року з
обвинувальним актом відносно ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця
АДРЕСА_1, українця, гр.України, з
середньою освітою, неодруженого,
непрацюючого, раніше судимого:

- 08.07.2013 року вироком Луцького
міськрайонного суду за ст. 289 ч.2 КК
України до 5 років позбавлення волі, на
підставі ст. 75 КК України надано
іспитовий строк - 3 роки;

- у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.2
КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_2 14.10.2013 року
близько 23.00 год., перебуваючи за місцем
свого проживання, що по АДРЕСА_1, під час
конфлікту зі своїм батьком - потерпілим
ОСОБА_1, що виник на ґрунті особистих
неприязних відносин, умисно наніс два
удари ногою в ділянку правої гомілки та
наступив на праву стопу, спричинивши
тілесних ушкоджень та фізичного болю.

Згідно висновку судово-медичної
експертизи №1482 від 28.10.2013 року
потерпілому ОСОБА_1 було спричинено
тілесні ушкодження у вигляді
піднігтевої гематоми 1-го пальця правої
стопи, які за ступенем тяжкості
відносяться до категорії легких
тілесних ушкоджень, що спричинили
короткочасний розлад здоров'я, а також
внутрішньо-шкірних крововиливів
правої стопи, які за ступенем тяжкості
відносяться до категорії легких
тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_2 скоїв кримінальне
правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК
України, тобто умисно наніс
потерпілому легкі тілесні ушкодження,
що спричинили короткочасний розлад
здоров'я.

Допитаний в судовому засіданні
обвинувачений ОСОБА_2 свою вину в
умисному нанесенні потерпілому ОСОБА_1
легких тілесних ушкоджень, що
спричинили короткочасний розлад
здоров»я, не визнав. Суду дав показання,
що 14.10.2013 року близько 23.00 год.,
знаходячись за місцем свого
проживання, у нього з батьком - ОСОБА_1
дійсно виник словесний конфлікт, однак
будь-яких умисних ударів останньому
він не наносив та жодних ушкоджень не
спричиняв. Оскільки його батько проти
його волі утримував у будинку, тому він
відштовхнув його, звільнивши вихід,
після чого разом зі своєю дівчиною -
ОСОБА_3, вийшли. Він припускає, що міг
наступити на ногу потерпілому, однак
ствердив, що це не було зроблено умисно.
Просив його виправдати в зв'язку з
відсутністю складу злочину.

Незважаючи на невизнання своєї вини
обвинуваченим ОСОБА_4, його винність в
спричиненні умисного легкого
тілесного ушкодження, що спричинило
короткочасний розлад здоров'я
потерпілого підтверджується зібраними
на досудовому слідстві та дослідженими
за клопотанням учасників судового
провадження доказами.

Так, допитаний в судовому засіданні
потерпілий ОСОБА_1 суду дав показання
про те, що 14.10.2013 року ввечері він
перебував за місцем свого проживання,
що по АДРЕСА_1. Близько 23.00 год. між ним
та його сином - ОСОБА_2 виник словесний
конфлікт, оскільки останній у пізній
час перебував у кімнаті зі сторонньою
людиною та голосно слухали музику,
заважаючи бабі - ОСОБА_4, відпочивати.
Під час конфлікту ОСОБА_2 ображав його
нецензурною лайкою, а в подальшому,
оскільки він перешкоджав залишити
обвинуваченому будинок, так як вже були
викликані працівники міліції, ОСОБА_2
умисно наніс два удари ногою в ділянку
гомілки та наступив на праву стопу в
район пальців. Під час вказаного
конфлікту була присутня ОСОБА_4, яка
бачила усі обставини спричинення йому
ушкоджень. Внаслідок вказаних дій йому
було спричинено тілесних ушкоджень та
фізичного болю. Цивільного позову про
відшкодування збитків не заявляв,
наполягає на суворому покаранні,
категорично заперечив можливість
примирення.

Свідок ОСОБА_5 дав показання, що 14.10.2013
року у кімнаті його брата - ОСОБА_2 у
пізню пору голосно грала музика, тоді у
його кімнату заходив батько - ОСОБА_1
Однак суті розмови він не чув, так як
вийшов в той час на вулицю. Потім
побачив, як обвинувачений випихав
руками батька на вулицю, погрожуючи
фізичною розправою та правою ногою
наніс удар по стопі батька. Відразу ж
після приїзду працівників міліції
потерпілий пожалівся на біль у нозі,
після чого було виявлено ушкодження
великого пальця ноги.

Свідок ОСОБА_4 дала показання, що 14.10.2013
року в зв»язку з тим, що у кімнаті внука
- ОСОБА_2 голосно грала музика виник
словесний конфлікт. Потерпілий двічі
заходив до кімнати обвинуваченого та
просив це припинити, після чого
викликав працівників міліції. Почувши
про це, обвинувачений та дівчина
намагались покинути будинок, однак
потерпілий наполягав на їх залишенні
до прибуття міліції, ставши у дверях,
при виході з будинку. Тоді
обвинувачений схопив рукою за шию
потерпілого та почав виштовхувати,
ображаючи, при цьому, різною
нецензурною лайкою. Після чого наніс
два удари у ногу і один удар зверху
взутою ногою, наступивши на стопу
потерпілого, вибігши з будинку.

Згідно висновку судово-медичної
експертизи №1482 від 28.10.2013 року
потерпілому ОСОБА_1 було спричинено
тілесні ушкодження у вигляді
піднігтевої гематоми 1-го пальця правої
стопи, які за ступенем тяжкості
відносяться до категорії легких
тілесних ушкоджень, що спричинили
короткочасний розлад здоров'я,
оскільки для їх загоєння необхідний
час більше шести діб, а також
внутрішньо-шкірних крововиливів
правої стопи, які за ступенем тяжкості
відносяться до категорії легких
тілесних ушкоджень. Судово-медичних
даних про тілесні ушкодження, які б
підтверджували факт падіння з висоти
власного зросту немає.

Судом критично оцінюються показання
обвинуваченого ОСОБА_2 про те, що він не
наносив умисних ударів потерпілому,
оскільки вони є суперечливими, не
відповідають обставинам справи,
встановленим під час судового
провадження, такі показання
обвинуваченого суд розцінює як
намагання уникнути відповідальності
за фактично вчинене ним кримінальне
правопорушення. Окрім того, як
вбачається із матеріалів
кримінального провадження, ОСОБА_2,
давав різні пояснення та писав
відповідні заяви до правоохоронних
органів з приводу обставин конфлікту,
зокрема, що ОСОБА_1 вдарив свою матір -
ОСОБА_4 і намагався домогтись
повідомлення від останньої про її
побиття саме обвинуваченим ОСОБА_2
Таким чином, суд до його показань
відноситься критично. Аналогічно
судом ставляться під сумнів і
показання неповнолітнього свідка
ОСОБА_3, яка ствердила, що бачила лише як
під час словесного конфлікту
обвинувачений відштовхнув плечем
потерпілого, оскільки такі показання
не узгоджуються як з показаннями
самого обвинуваченого, який
стверджував про те, що вирвався з
будинку, відштовхнувши своєю рукою
руку потерпілого. Окрім того, як
встановлено в судовому засіданні
обвинувачений розповідав свідку про
показання свідків, допитаних у
судовому засіданні, що ставить під
розумний сумнів її особисту
незацікавленість та об»єктивність
показань.

Враховуючи, що показання потерпілого
ОСОБА_1 дані як під час досудового
розслідування, так і безпосередньо в
судовому засіданні є послідовними,
аналогічними за змістом, відповідають
іншим обставинам справи та
підтверджуються дослідженими в
судовому засіданні доказами, зокрема
показаннями свідка-очевидця ОСОБА_4,
висновком судово-медичної експертизи
№1482 від 28.10.2013 року, не викликають
сумнівів у їх достовірності, оскільки
підстав ставити їх під сумнів у суду
немає, тому суд бере їх за основу при
постановленні даного вироку та
приходить до висновку про винуватість
ОСОБА_2 у спричиненні потерпілому
ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень, що
спричинили короткочасний розлад
здоров'я, кваліфікуючи його дії за ст. 125
ч.2 КК України.

При обранні покарання суд враховує
ступінь тяжкості вчиненого
кримінального правопорушення і дані
про особу винного.

Обставин, що пом'якшують чи обтяжують
покарання суд не вбачає.

Обвинувачений ОСОБА_2 має постійне
місце реєстрації та проживання, де
характеризується позитивно, вчинений
ним злочин, згідно ст.12 КК України,
відноситься до категорії невеликої
тяжкості, однак вину не визнав та не
розкаявся у вчиненому, даючи
суперечливі показання, намагався
уникнути відповідальності за фактично
вчинені ним дії, враховуючи його особу,
який раніше судимий за вчинення
тяжкого умисного корисливого злочину,
вчинив злочин проти життя і здоров'я
особи під час іспитового строку, що
свідчить про його небажання стати на
шлях виправлення, тому суд призначає
покарання в межах санкції ст.125 ч.2 КК
України, у виді арешту, із
застосуванням ст.ст. 71, 72 КК України.

На думку суду, обрана міра покарання, є
необхідною та достатньою для його
виправлення та попередження вчинення
ним нових правопорушень.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,

З А С У Д И В :

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні
кримінального правопорушення
передбаченого ст. 125 ч.2 КК України,
призначивши покарання - 3 (три) місяці
арешту.

На підставі ст. 71 КК України за
сукупністю вироків, шляхом приєднання
до покарання, призначеного за даним
вироком, невідбутого покарання за
вироком Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 08.07.2013 року - 5
(п'ять) років позбавлення волі, з
розрахунку, що, згідно ст.72 КК України
одному дню позбавлення волі відповідає
один день арешту, остаточно визначити
до відбуття ОСОБА_2 5 (п'ять) років 3 (три)
місяці позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати з
дня приведення вироку до виконання.

Зарахувати в строк відбуття покарання
термін перебування під вартою за
вироком Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 08.07.2013 року, з 14
квітня до 12 червня 2013 року.

На вирок суду може бути подана
апеляція до апеляційного суду
Волинської області протягом 30 днів з
дня його проголошення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: