Справа № 346/4799/14-к
Провадження № 11-кп/779/12/2015
Категорія ч. 2 ст. 121 КК України
Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря с/з ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000596 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , за ч. 2 ст. 121 КК України за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Коломийського міськрайонного суду від 22 жовтня 2014 року, з участю прокурора ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_6 , -

в с т а н о в и л а :
Захисник просить винести рішення, яким вирок суду відносно ОСОБА_6 скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України.

За вказаним вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що вона спричинила умисно тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого. Її дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України з призначенням покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на три роки, на підставі ст. 71 КК України та ч. 3 ст. 72 КК України призначено покарання за сукупністю вироків, зараховано покарання за вироком Коломийського міськрайонного суду від 25 жовтня 2012 року за ст., ст. 213 ч. 1, 204 ч. 1 КК України до штрафу 4 760 грн. і призначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки та штрафу 4 760 грн.

Захисник мотивує свою позицію тим, що вважає вирок суду незаконним та необгрунтованим виходячи з того, що судом неправильно кваліфіковано дії обвинуваченої. Свою вину в судовому засіданні визнала спочатку частково, а так повністю. Але у вироку не вказано, а якою ж була позиція захисту. Він же просив змінити обвинувачення зі ст. 121 ч. 2 КК України на ст. 118 КК України, тобто на умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони, незважаючи на те, що обвинувачена ОСОБА_6 під час судового слідства заявила, що повністю визнає вину. Виходив з того, що ОСОБА_6 не має юридичної освіти, не розуміється на кваліфікації кримінальних правопорушень, а тому щиро заявила в суді, що свою вину за ч. 2 ст. 121 КК України визнає повністю. Він же, виходячи зі змісту ст. 47 КПК України, повинен підтримувати зазначену позицію. Вважає, що при обставинах у справі мав місце не просто побутовий конфлікт, а з боку обвинуваченої мала місце необхідна оборона від суспільно-небезпечного посягання покійного ОСОБА_9 який, погрожуючи фізичною розправою, схопив обвинувачену за сорочку і почав шарпати її, а вона у відповідь на ці дії, захищаючись від суспільно-небезпечного посягання, схопила в праву руку кухонний ніж і, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, маючи намір на спричинення тілесного ушкодження невизначеної тяжкості, нанесла ОСОБА_9 один удар ножем в стегно лівої ноги.

Посилається на пункт 22 Постанови Верховного Суду України № 2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» щодо того, що слід враховувати вирішуючи питання про умисел особи. А показаннями ОСОБА_6 і свідка ОСОБА_10 , підтверджується зазначене ним вище, що вона не витерпівши цих дій потерпілого, знаючи з його попередніх дій, що він може почати бити її, захищаючись від його протиправних суспільно-небезпечних дій, зі злості на нього раптово схопила кухонний ніж і нанесла вказаний удар. Що вона передбачала ці суспільно-небезпечні наслідки і хоч не бажала, але свідомо припускала їх настання; тому вважає, що в діях ОСОБА_6 був наявний непрямий умисел на заподіяння умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони. Що такий висновок слід зробити і виходячи зі змісту п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи»

Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 396, ч. 3 ст. 404 КПК України по тексту апеляційної скарги заявив клопотання про необхідність повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, які були з`ясовані з показань : обвинуваченої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_12 , даних ними в суді першої інстанції і під час досудового розслідування, оскільки вони, будучи з`ясовані судом першої інстанції, досліджені ним не повністю; дана їм судом першої інстанції оцінка не відповідає вимогам ст. 94 КПК України, оскільки вона не ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх встановлених в суді першої інстанції обставин кримінального провадження.

Як підтверджує текст оскарженого вироку, суд першої інстанції встановив, що 07 липня 2014 року, близько 05 год., ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем проживання, в АДРЕСА_1 , та, будучи в стані алкогольного сп`яніння, у ході побутового словесного конфлікту із своїм зятем ОСОБА_9 , із яким спільно проживала, на грунті неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер та суспільну небезпечність своїх дій, схопила в праву руку кухонний ніж, котрий відповідно до висновку експерта № 125 від 19 серпня 2014 року не є холодною зброєю, який знаходився на цегляній пічці, після чого, повернувшись обличчям до ОСОБА_9 , маючи намір на спричинення тілесного ушкодження невизначеної тяжкості, нанесла останньому один удар вказаним ножем в стегно лівої ноги, чим спричинила : сліпе колото-різане поранення лівого стегна, з колото-різаною раною на передній поверхні верхньої третини лівого стегна, раневим каналом, який продовжується від рани на шкірі спереду назад, знизу вверх та дещо справа наліво і ушкодженням по його ходу підшкірно-жирової клітковини та м`язів лівого стегна, лівих стегнових артерій та вени із розвитком гострої крововтрати; садна, з крововиливами у м`які тканини голови, на межі тім`яної та потиличних ділянок праворуч, в результаті чого ОСОБА_9 помер. Згідно висновку експерта № 93 від 14 серпня 2014 року сліпе колото-різане поранення лівого стегна, виявлене у ОСОБА_9 , має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечне для життя ( небезпека для життя ушкоджень великих кровоносних судин та крововтрати ) і знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 .

В ході апеляційного розгляду захисник та обвинувачена доводи апеляційної скарги підтримали. Прокурор вважав, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вирок суду без зміни.

Заслухавши сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, вивчивши обставини на необхідність оцінки яких вказував апелянт, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Суд апеляційної інстанції згідно вимог ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При розгляді кримінального провадження та складанні вироку суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дотримався вказаних вимог закону.

Колегія суддів, погоджуючись з вироком, як і суд першої інстанції, теж виходить з того, що обвинувачена в суді повністю визнала вину у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України і що її вина підтверджується показаннями свідків, матеріалами кримінального провадження. Зокрема, свідка ОСОБА_10 , котра підтвердила, що у вказаний день та час її чоловік ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив із нею та її матір`ю конфлікт, а коли почав кричати в адрес матері, обзивав її нецензурними словами, то мати підійшла до цегляної печі, де викурювала сигарету, в той час ззаді до неї підійшов ОСОБА_9 та продовжував обзивати її і погрожував їй фізичною розправою, шарпав її за одяг і вона, не витерпівши цього, взяла із печі кухонного ножа, та, тримаючи його в правій руці, повернулась через ліве плече обличчям до ОСОБА_9 та нанесла йому один удар даним ножем в область стегна лівої ноги. Свідка ОСОБА_13 про те, що 07 липня 2014 року вночі вживав спиртне у квартирі обвинуваченої разом з потерпілим та нею, її донькою. Потерпілої ОСОБА_12 про те, що її покійний брат ОСОБА_9 , його дружина і обвинувачена зловживали спиртними напитками та на цьому грунті вчиняли сварки та бійки.

Вина обвинуваченої підтверджується також протоколом огляду місця події від 07 липня 2014 року з фотознімками до нього, висновком експерта № 93 судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_9 від 14 серпня 14 року, що сліпе колото-різане поранення лівого стегна, виявлене у ОСОБА_9 , має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, яке небезпечне для життя ( небезпека для життя ушкоджень великих кровоносних судин та крововтрати ) і знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 , висновками судово-імунологічних та криміналістичної і цитологічної експертиз, висновком судової експертизи кухонного ножа, яким спричинено поранення ОСОБА_9 .

При обранні міри покарання обвинуваченій, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченій суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Обставини, що пом`якшують покарання суд визнав її щире каяття та сприяння розкриттю злочину, що позитивно характеризується за місцем проживання, визнана потерпілою ОСОБА_12 не має до неї претензій, що вона є особою пенсійного віку, і на підставі ст. 69 КК України призначив зазначене покарання.

В ході вирішення клопотання апелянта про те яким чином досліджувати докази, зокрема, показання обвинуваченої та свідків, на необхідність іншої оцінки яких він вказував в апеляційній скарзі, захисник погодився з тим, що слід взяти за основу показання зазначених ним осіб, вказані у вироку, але дати їм іншу правову оцінку.

Вирішуючи питання щодо того мала чи ні місце необхідна оборона при обставинах у справі, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Згідно роз`яснень даних у п. п. 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону», необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася.

Проте, на думку колегії суддів, при обставинах доведених у даному кримінальному провадженні, достовірно встановлено, що між обвинуваченою та покійним ОСОБА_9 протягом тривалого часу на грунті тих чи інших обставин виникали сварки та бійки до яких сторони уже були звиклися. І не було підстав обвинуваченій вважати, що у зазначений час з боку покійного можуть мати місце ті чи інші реально небезпечні для неї діяння, а намір на вчинення злочину виник у неї, як це вона сама пояснила, в тому числі в суді першої інстанції, і що покладено в основу вироку, тому що вона не бажала терпіти таких його дій, але не з метою захисту тих чи інших своїх законних інтересів, зробила це зі злості, наміру вбивати не мала і не припускала, що він удару він може померти. А тому підстав вважати, що мало місце перевищення меж необхідної оборони по справі немає. Так само як і немає підстав вважати, що могла мати місце уявна оборона ( ст. 37 КК України ).

При викладених вище обставинах колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Коломийського міськрайонного суду від 22 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України без змін.

На ухвалу протягом трьох місяців з дня її оголошення, а обвинуваченою у той самий строк з дня вручення їй копії ухвали, може бути подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

С У Д Д І :

_______________ __________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом :

Суддя : ОСОБА_2