Ухвала

іменем україни

11 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_7.,

суддів ОСОБА_4. та ОСОБА_5.,

при секретарі ОСОБА_6,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження №0000323 від 14 червня 2014 року щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця с. Ділятин Надвірнянського району Івано-Франківської області, мешканця АДРЕСА_1, такого, що судимості не мав,

за участю прокурора ОСОБА_8.,

в с т а н о в и л а:

у касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування ухвали суду апеляційної інстанції та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх вимог прокурор вказує на те, що судом апеляційної інстанції безпідставно залишено без зміни призначене судом першої інстанції покарання нижче від найнижчої межі. Зокрема, вказується на залишення судом апеляційної інстанції без оцінки ступеня тяжкості кримінального правопорушення, яким малолітній потерпілій завдано шкоди, та думки законного представника щодо застосування суворої міри покарання для висновку щодо достатності визначеного судом першої інстанції виду та розміру покарання.

Вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2014 року ОСОБА_1 визнаний винуватим і засуджений за частиною 2 статті 156 КК України із застосуванням статті 69 цього Кодексу на 3 роки позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Згідно з вироком, ОСОБА_1 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 14 червня 2014 року об 11 годині, прийшовши до господарства ОСОБА_2, що розташоване в АДРЕСА_1, для надання послуг ветеринара, де вчинив розпусні дії щодо малолітньої ОСОБА_3

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 24 грудня 2014 року вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2014 року щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи прокурора, яка підтримала касаційну скаргу, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволення з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за частиною 2 статі 156 КК України та призначено покарання із застосуванням статті 69 КК України на 3 роки позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Зокрема, суд першої інстанції призначив ОСОБА_1 покарання нижче від найнижчої межі з врахуванням ступеня тяжкості кримінального правопорушення, даних про його особу, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю проживання, відсутності тяжких наслідків для потерпілої згідно з висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи, а також вказав на відсутність обтяжуючих покарання обставин та пом'якшуючі покарання обставини, до яких віднесено щире каяття та добровільне відшкодування суми завданих збитків.

Перевіряючи вказаний вирок суду на відповідність призначеного засудженому покарання вимогам статті 65 КК України, у тому числі за апеляційною скаргою прокурора, суд апеляційної інстанції ствердив, що встановлені судом першої інстанції обставини обґрунтовано надавали підстави для призначення покарання нижче від найнижчої межі, у зв'язку з чим не вбачав підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Однак з такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Підстави для призначення більш м'якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, визначаються статтею 69 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Так, залишаючи вирок суду без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, суд апеляційної інстанції вказав на обґрунтоване врахування судом першої інстанції при призначенні засудженому покарання із застосуванням статті 69 КК України того, що він позитивно характеризується по місцю проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності, від його дій не настали тяжкі наслідки для малолітньої потерпілої, а також обставини, що пом'якшують покарання - щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків, та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Проте, судом апеляційної інстанції не вказано, яким чином наведені ним та судом першої інстанції пом'якшуючі покарання обставини разом з даними про його особу, виходячи з індивідуальних особливостей вчинення кримінального правопорушення та категорії посягань на охоронювані права і свободи осіб, досить істотно знижують ступінь його тяжкості, а також перебувають в такому співвідношенні одна з одною, щоб можна було впевнено стверджувати про доцільність призначення йому покарання нижче від найнижчої межі.

Крім того, позиція суду апеляційної інстанції щодо правильності призначення засудженому покарання нижче від найнижчої межі не узгоджується і з його мотивами щодо неможливості застосування статті 75 цього Кодексу, як про це ставив питання захисник засудженого у апеляційних вимогах, де він акцентував увагу на важливість та значущість моральних цінностей і суспільних відносин, на які посягнув засуджений.

Оскільки прокурор у апеляційний скарзі з вказаних підстав просив ухвалити новий вирок з визначенням розміру покарання за вчинене засудженим кримінальне правопорушення, а суд апеляційної інстанції наділений такими повноваженнями, то ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню саме з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відтак, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись статтями 433-438, 532 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

касаційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 24 грудня 2014 року щодо засудженого ОСОБА_1 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_7 ОСОБА_4 ОСОБА_5