№ 336/147/15-к
провадження № 1кп/336/359/2015
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2015 року м.Запоріжжя
Шевченківський районний суд м.Запоріжжя в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 Кримінального кодексу України, -
30.10.2014 р. приблизно о 13.30 годині ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «ВАЗ 210990-20», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїжджій частині вул..Червоної, рухаючись з боку вул..Кругової у напрямку пр..Моторобудівників в м.Запоріжжя.
В цей же час пішохід ОСОБА_4 , знаходячись в районі БК «Шевченко» по вул..Червоній, 24А в м.Запоріжжя, почала перетинати проїжджу частину вул..Червоної, рухаючись зліва-направо за напрямком руху автомобіля «ВАЗ 210990-20» по нерегульованому пішохідному переходу.
Водій ОСОБА_6 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу на якому знаходилась пішохід ОСОБА_4 , маючи об`єктивну спроможність виявити зниження швидкості автомобілів, що рухались попереду, діючи в порушення вимог п.18.4 ПДР України, згідно якого визначено, що якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитись і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, не зменшив швидкість, своєчасно не зупинив керований автомобіль та не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, а перестроївся у сусідню праву смугу та продовжив рух, в результаті чого допустив наїзд передньою частиною кузову керованого автомобіля на пішохода ОСОБА_4 .
Згідно висновку судової медичної експертизи № 5182 М від 11.12.2014 р. пішоходу ОСОБА_4 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого внутрисуглобного оскольчатого перелому латерального мищелку правої великогомілкової кістки, з частковим розривом малогомілкової колатеральної зв`язки, з розвитком гемартрозу правого колінного суглобу, трабекулярного набряку головки малогомілкової кістки, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, не небезпечні для життя, але які потягли за собою тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня.
Відповідно до висновку судової авто технічної експертизи № 815/14 від 19.12.2014 р., в даній дорожньо-транспортній ситуації, дії водія ОСОБА_6 не відповідали вимогам п.18.4 ПДР, та знаходились в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.
Вислухавши думку учасників судового розгляду, приймаючи до уваги, що обвинувачений не оспорює фактичних обставин справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності його позиції, тобто визнання ним вини не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, суд в порядку ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорювалися, і обмежився дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, допитом потерпілої, як цивільного позивача та вивченням письмових доказів, які обґрунтовують заявлені позовні вимоги.
ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала заявлений позов, пояснивши, що діями ОСОБА_6 їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 40 000 грн. та просила задовольнити позов з підстав, викладених в позовній заяві.
Суд погоджується з кваліфікацією дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд згідно із вимогами ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_6 вчинив злочин невеликої тяжкості. Обвинувачений має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий, на обліку у нарколога не перебуває.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування шкоди потерпілій.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного, тяжкості скоєного, суд прийшов до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді обмеження волі без реальної ізоляції його від суспільства.
При вирішенні питання про стягнення з обвинуваченого судових витрат, а саме витрат, пов`язаних із залученням експертів та проведенням експертиз, суд прийшов до висновку, що на підставі ст.ст.122, 124 КПК України, витрати, пов`язані із залученням експертів, висновки яких покладені в основу обвинувачення, підлягають стягненню з ОСОБА_6 на користь держави.
Суд стягує з обвинуваченого на користь держави витрати на проведення автотехнічної експертизи в сумі 589,68 грн.
При вирішенні цивільного позову, заявленого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд виходить з наступного.
У відповідності до вимог ст.ст.127-129 КПК України обов`язок про відшкодування матеріальної та моральної шкоди вироком покладається на підозрюваного, обвинуваченого.
Вимоги про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_4 обгрунтувала з посиланням на те, що в результаті протиправних дій обвинуваченого вона зазнала фізичної болі та страждань. Їй було проведено операцію, але лікування триває до цього часу. Протягом трьох місяців позивач не мала можливості вести звичний для неї спосіб життя, втратила працездатність.
Заслухавши цивільного позивача та позицію обвинуваченого з приводу заявленого позову, оцінивши у сукупності всі надані на обґрунтування цивільного позову докази, суд задовольняє цивільний позов частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.ст.22, 23, 1166, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої їй внаслідок порушення її прав, зокрема, витрат, які особа зробила або повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ст..23 ЦК України та роз`яснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику по справам про стягнення моральної (нематеріальної) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим, ступінь його вини, глибину душевних страждань потерпілої, що знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із діями обвинуваченого, вимоги розумності та справедливості, а також майновий стан обвинуваченого, який на теперішній час працює, має на утриманні малолітню дитину, приходить до висновку про часткове задоволення вимог та стягує з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 15 000 грн.
Долю долучених до справи речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст.371, 373-374 КПК України суд, -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України і призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у вигляді обмеження волі з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він в період всього іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну свого місця проживання, періодично з`являтися в органи кримінально-виконавчої системи на реєстрацію, не виїжджати без їх дозволу за територію України.
Запобіжний захід обраний ОСОБА_6 у вигляді особистого зобов`язання, до набрання вироком законної сили, залишити без змін.
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування завданої злочином матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави судові витрати з проведення судової експертизи в сумі 589 грн. 68 коп.
Речовий доказ по справі - автомобіль ВАЗ 210990-20, державний номер НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , передати в розпорядження власника ОСОБА_8 .
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення, особам, які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1