АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 212/3221/15-кСуддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/339/К/15Суддя-доповідач ОСОБА_2
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції від 21.05.2015 р. скасувати у зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального законодавства, обвинувальний акт повернути у суд першої інстанції, призначивши новий розгляд.

Оскаржуваною ухвалою від 21.05.2015 р. Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області повернув обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, прокурору, що його затвердив, у зв`язку з невідповідністю зазначеного обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України.
Обгрунтовуючи таке рішення, суд першої інстанції послався на те, що розмір матеріальної шкоди, заподіяної інкримінованим обвинуваченому кримінальним правопорушенням, був визначений без дотримання вимог ст. 242 КПК України, а також обвинувачення не містить достатніх відомостей в частині опису викраденого майна.
Крім того, згідно обвинувальному акту ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були найняті обвинуваченим ОСОБА_6 для здійснення вантажно-розвантажувальних робіт, втім у подальшому приймали участь у демонтуванні трубопроводу та розрізанні демонтованих елементів на менші частини, що суд вважає суперечністю.
Також суд посилається недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування, а саме на те, що у ньому відсутні відомості про проведення огляду місця події від 29.07.2014 р. та допит свідка ОСОБА_9 , посилання на які містить обвинувальний акт, і дані про відкриття матеріалів досудового розслідування представнику потерпілого.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на незаконність ухвали у зв`язку з істотним порушенням судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону.
Так, на думку прокурора, вартість викраденого майна може бути визначена іншим шляхом, ніж проведення експертизи, що випливає з положень п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 "Про судову практику у справах про злочини проти власності", а також, за необхідності, експертиза могла бути призначена у межах судового розгляду на підставі ст. 332 КПК України.
Також прокурор посилається на те, що під час досудового розслідування потерпілим було надано лише довідку вартості завданих збитків, що містить дані про викрадення елементів трубопроводу теплотраси ТК-315 - ТК - 313 інвентарний номер 1300383 загальною довжиною 140 м без подальшої конкретизації, що позбавляє слідчого та прокурора інкримінувати обвинуваченому додаткові відомості щодо об`єкту злочину.
Крім того, прокурор зазначає, що обвинувальний акт не містить суперечності в частині ролі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , оскільки у ньому правильно описані як зміст попередньої домовленості між ними та обвинуваченим, так і їх подальші спільні дії.
Щодо змісту реєстру матеріалів досудового розслідування прокурор зазначає, що ознайомлення представника потерпілого з матеріалами досудового розслідування є правом цього учасника кримінального провадження, а отже відсутність даних про цю процесуальну дію в реєстрі не обгрунтовує прийняте судом рішення, а відсутність відомостей щодо проведення огляду місця події від 29.07.2014 р. та допиту свідка ОСОБА_9 пояснюється технічною помилкою. Крім того, на думку прокурора, недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування не можуть бути підставою для застосування положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, оскільки за змістом даної норми процесуального закону такою підставою є виключно недоліки обвинувального акту.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі і просив її задовольнити, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд у підготовчому судовому засіданні може прийняти рішення про повернення обвинувального акту у випадку, якщо останній не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо він містить положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.
Аналізуючи з урахуванням доводів апеляційної скарги підстави, з яких обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 був повернутий прокурору, колегія суддів вважає, що частина висновків суду не ґрунтується на процесуальному законі.
Так, висновки суду першої інстанції щодо суперечливості обвинувального акту в частині розбіжностей між змістом домовленості ОСОБА_6 з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 і діями останніх на виконання цієї домовленості є надуманими, оскільки відсутні підстави вважати, що особи, залучені для здійснення вантажно-розвантажувальних робіт, не могли прийняти участь у демонтажі та розрізанні відповідного майна.
Крім того, за змістом ч. 2 ст. 109 КПК України обвинувальний акт має містити відомості лише про ті процесуальні дії, що були фактично проведені. На етапі підготовчого провадження у суду були відсутні достатні підстави вважати, що така процесуальна дія, як відкриття матеріалів досудового розслідування представнику потерпілого, була фактично здійснена, а отже висновки суду про недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування у цій частині мають характер припущення.
Разом з тим, висновок суду про невідповідність обвинувального акту вимогам закону внаслідок інших допущених порушень є правильним.
Так, доводи прокурора щодо необгрунтованого посилання суду першої інстанції на невизначення експертним шляхом розміру шкоди, заподіяної злочином, як на підставу для повернення обвинувального акту, колегія суддів оцінює критично.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України обов`язковим елементом обвинувального акту є зазначення розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор для визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням, зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи.
З наведених положень кримінально-процесуального закону випливає, що проведення експертизи для визначення розміру заподіяної злочином шкоди є безумовним обов`язком сторони обвинувачення у кримінальному провадженні, а зазначення в обвинувальному акту розміру такої шкоди, визначеної іншим шляхом, ніж проведення експертизи, не може вважатися належним виконанням вимог п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України та є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Посилання апелянта на положення п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 10 "Про судову практику у справах про злочини проти власності", у якому зазначений інший порядок визначення розміру шкоди, заподіяної злочином, ніж призначення експертизи, колегія суддів вважає недоречними, оскільки згаданою Постановою було надано роз`яснення щодо застосування судами чинного на той час кримінально-процесуального закону - КПК України (1960 р.), у той час як дане кримінальне провадження здійснюється на підставі КПК України (2012 р.), згідно положенням якого проведення експертизи для визначення розміру шкоди, заподіяної злочином, є обов`язковим.
Доводи прокурора щодо можливості виправлення такого недоліку обвинувального акту шляхом призначення та проведення експертизи в порядку ст. 332 КПК України колегія суддів оцінює критично, оскільки вони не спростовують ані обов`язку слідчого та прокурора виконати вимоги ст. 242 КПК України, ані наявності в обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 недоліку в частині неналежного зазначення розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, що згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України є підставою для повернення цього обвинувального акту прокурору.
Не є обгрунтованими і посилання апелянта на неможливість подальшої конкретизації опису викраденого майна, оскільки відповідно до ст. 42 ч. 3 п. 1 КПК України обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують, а відсутність належної конкретизації в обвинувальному акті не тільки порушує право обвинуваченого на обізнаність із сутністю пред`явленого обвинувачення, але одночасно унеможливлює справедливий розгляд справи судом. У той же час зі змісту обвинувального акту відносно ОСОБА_6 дійсно неможливо встановити, яке саме майно було викрадене, яким є його матеріал, вага, розмір тощо. Недостатня увага слідчого та прокурора до встановлення фактичних обставин справи у цій частині не звільняє їх від необхідності належного викладення фактичних обставин кримінального правопорушення в обвинувальному акті.
Також зі змісту реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що у ньому дійсно не зазначені процесуальні дії, посилання на які містить обвинувальний акт, а саме проведення огляду місця події від 29.07.2014 р. та допит свідка ОСОБА_9 . Доводи апеляційної скарги прокурора щодо виникнення цього недоліку внаслідок технічної помилки не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згаданий недолік має місце та є підставою для повернення обвинувального акту прокурору незалежно від причини його виникнення.
Посилання прокурора на неможливість повернення обвинувального акту в порядку п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України з підстав наявності недоліків у реєстрі матеріалів досудового розслідування колегія суддів оцінює критично, оскільки згідно ч. 4 ст. 291 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування є обов`язковим додатком до обвинувального акту, а отже його невід`ємною частиною.
З урахуванням викладеного колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню шляхом зміни оскаржуваної ухвали з виключенням з неї висновків суду про обставини, що згідно процесуальному закону не є підставами для повернення обвинувального акту прокурору відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів -
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.
Виключити з мотивувальної частини ухвали висновки суду про: суперечливість обвинувального акту в частині розбіжностей між змістом домовленості ОСОБА_6 з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 і діями останніх на виконання цієї домовленості; недолік реєстру матеріалів досудового розслідування в частині відсутності даних про відкриття матеріалів досудового розслідування представнику потерпілого.
В решті ухвалу суду - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4