АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМБНБМ УКРАЇНИ

28 березня 2007 року. м.
Київ.

Колегія
суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Київської області
в складі:

головуючого Миколюка О.В.

суддів Ігнатюка
О.В., Авраменка М.Г.

з участю:
прокурора Чупринської
Є.М.

потерпілої ОСОБА_1

представника
потерпілої ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві
кримінальну справу за апеляціями: прокурора, який приймав участь у розгляді
справи судом першої інстанції та потерпілої ОСОБА_1 на вирок Миронівського
районного суду Київської області від 22
січня 2007 року -

встановила:

Вироком Миронівського районного суду Київської області від 22 січня 2007 року

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця сел. Голики Славутського
району Хмельницької області, громадянина України, із повною загальною середньою
освітою, не одруженого, не працюючого, який мешкає в АДРЕСА_1, раніше не
судимого

засуджено за ст.
124 КК
України до 2-х років
обмеження волі;

на підставі ст. 75 КК
України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання із випробуванням,
встановлено іспитовий строк тривалістю в 3
роки;

стягнуто ізОСОБА_2 на користьОСОБА_1: 4806
грн.32 коп. у відшкодування
матеріальної шкоди, 500 грн. у
відшкодування витрат, пов"язаних із наданням правової допомоги, 5000 грн. у
відшкодування моральної шкоди;

вирішене питання
про речові докази.

Зазначеним вирокомОСОБА_2 визнанно винним та засуджено за
те, що він 22 серпня 2006 року близько
опівночі, знаходячись на подвір"ї будинку АДРЕСА_1 перевищуючи межі необхідної оборони, захищаючись від
нападу, умисно, кухонним ножем, який він вихватив із рук громадянинаОСОБА_3,
наніс останньому удар в живіт, спричинивши проникаюче колото-різане поранення
черевної порожнини з ушкодженням печінки та настанням гострої крововтрати. Внаслідок
отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2в
Миронівський ЦРЛ.

Справа № 11-365/2007 Головуючий
в 1-й інстанції
Рудик. Ю.В.

Категорія:
ст. 124 КК України Доповідач
Ігнатюк О.В.

2

В апеляції прокурора
вказано на незаконність вироку та необхідність його скасування із постановлениям нового вироку. В
обгрунтування апеляції прокурор посилався на те, що судом без належних на те
підстав дії засудженого були перекваліфіковані із ч.2 ст. 121 на ст. 124 КК України.
Внаслідок неналежної оцінки показань як самого засудженого, так і показань
свідків, не врахування фактичних обставин за яких злочин був вчинений, суд, на
думку апелянта, прийшов до помилкового висновку про перебування засудженого у
стані необхідної оборони. Вважав, що зібрані по справі докази вказують на
доведеність вини засудженого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.
Просив вирок скасувати в зв"язку із необхідністю застосування закону про
більш тяжкий злочин та призначення більш суворого покарання, постановити по
справі новий вирок, яким засудитиОСОБА_2 за ч.2 ст. 121 КК України до 7-ми років
позбавлення волі.

В
апеляції потерпілої вказано на незаконність вироку та необхідність його
скасування. В обгрунтування апеляції потерпіла посилалась на те, що суд
необґрунтовано перекваліфікував дії засудженого із ч.2 ст. 121 на ст. 124 КК України.
Зібрані по справі докази, яким суд не дав належної оцінки, вказують на
доведеність вини засудженого в умисному завданні тяжкого тілесного ушкодження і
спростовують висновки суду про перебування засудженого у стані необхідної
оборони. Окрім того, апелянт вважав, що судом не правильно був розв"язаний
цивільний позов, а стягнута у відшкодування моральної шкоди грошова сума явно
не відповідає ступеню понесених нею та її сім"єю моральних страждань.
Просила вирок скасувати, постановити по справі новий вирок, яким
засудитиОСОБА_2 за ч.2 ст. 121
КК України, призначивши йому покарання в межах максимального строку.

В
запереченнях на апеляцію прокурора та потерпілої захисник ОСОБА_4 вказав на
необґрунтованість даних апеляцій. Вважав, що судом були з"ясовані всі
обставини події, зібраним доказам дана належна оцінка внаслідок чого суд дійшов
до обґрунтованого висновку про необхідність перекваліфікації дій засудженого із
ч.2 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України. Призначене засудженому покарання
із звільненням від його відбування із випробуванням захисник вважав
справедливим. Просив залишити обидві апеляції без задоволення, а вирок - без змін.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення
прокурора, який обидві апеляції підтримав, вважав, що у справі зібрана достатня
кількість доказів, які вказують на доведеність вини засудженого у вчиненні
злочину, передбаченого ч.2 ст. 121
КК України, а тому суд необґрунтовано перекваліфікував дії засудженого на
ст. 124 КК
України, просив вирок скасувати та постановити новий вирок, яким засудити
засудженого за ч.2 ст. 121
КК України, пояснення потерпілої та її представника, які обидві апеляції
підтримали, вважали їх обгрунтованими, посилались на необґрунтованість
перекваліфікації дій засудженого на ст. 124
КК України, потерпіла, окрім того послалась на неправильне розв'язання
цивільного позову, вказавши, що як матеріальна, так і моральна шкода
відшкодовані не у повному обсязі, вивчивши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляцій, колегія суддів приходить до висновку, що обидві апеляції
підлягають до часткового задоволення.

У відповідності до п.п.2 та 3
ч.1 ст.367 КПК України підставами для скасування вироку, серед інших, є:
невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам
справи та наявність істотних порушень кримінально-процесуального закону.

Згідно
із ч.1 ст.334 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна
містити формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, з зазначенням місця,
часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину. Цих
вимог закону суд першої інстанції, постановляючи щодо

3

ОСОБА_2
обвинувальний вирок та формулюючи у ньому обвинувачення, яке він вважав
доведеним, у повній мірі не дотримався.

Так, об"єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 124 КК України
характеризується вчиненням дій, спрямованих на заподіяння тяжкого тілесного
ушкодження, настанням наслідків у виді тяжкого тілесного ушкодження, наявністю
причинного зв"язку між; вказаними діями і наслідками та вчинення цих дій,
в даному конкретному випадку, у разі перевищення меж необхідної оборони. Таким
чином обов"язковими ознаками об"єктивної сторони злочину,
передбаченого ст. 124 КК
України є вчинення дії направлених на завдання саме тяжкого тілесного
ушкодження та фактичне завдання такого тілесного ушкодження. Між тим суд,
засуджуючиОСОБА_2 за ст. 124 КК України та формулюючи обвинувачення, яке він
вважав доведеним, зазначених ознак об"єктивної сторони злочину у вироку не
навів, зокрема не вказав на заподіяння якого ступеня тяжкості тілесних
ушкоджень були направлені дії засудженого, та якого ступеня тяжкості тілесні
ушкодження були фактично завдані потерпілому внаслідок дій засудженого, чим
допустив порушення вимог ч.1 ст.334 КПК України.

Окрім того, вирок щодоОСОБА_2 не відповідає фактичним обставинам справи.

Як вбачається із вироку, суд в основу вироку поклав
показання засудженого, який показав суду, що 22 серпня 2006
року близько опівночі, в будинкуАДРЕСА_1 ОСОБА_5та ОСОБА_3 йому
погрожували, витягли із-за столу, наносили удари руками по голові. Однак поза
увагою суду залишилось те, що вказані показання не узгоджуються із показаннями
свідків ОСОБА_5.,ОСОБА_6., ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а також із висновком
судово-медичної експертизи № 105 від 25 серпня 2006 року. Так, в своїх
показаннях зазначені вище свідки вказували на інші обставини конфлікту та
наступні дії ОСОБА_5. таОСОБА_3, зокрема на те, що ОСОБА_2 у грубій формі
ображав брата ОСОБА_5. таОСОБА_3, а останні намагалися його заспокоїти. Із
показань цих свідків не вбачається те, що ОСОБА_5та ОСОБА_3 витягували
засудженого із-за столу та наносили йому удари в область голови. Із зазначеного
вище висновку судово-медичної експертизи вбачається, що уОСОБА_2 не було
виявлено будь-яких тілесних ушкоджень в області голови. Не дивлячись на вказану
неузгодженість між показанням засудженого, свідків ОСОБА_5.,ОСОБА_6., ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
зазначеного висновку судово-медичної експертизи, суд у вироку показанням
зазначених свідків та висновку судово-медичної експертизи будь-якої оцінки не
дав, наведених суперечностей не усунув і не навів у вироку докладних мотивів із
яких він прийняв одні і відкинув інші докази.

Визнавши те, що із сторони свідка ОСОБА_5. на адресу засудженого були погрози,
суд у вироку не навів мотивів із яких він дійшов до висновку, що вказані
погрози були реальними, мали під собою підґрунтя, за яких обставин та у
зв"язку із чим вони висловлювались, чи не були викликані ці погрози
поведінкою самого засудженого та чи не були вони направлені на припинення цієї
поведінки засудженого.

За змістом ч.1 ст.36 КК України стан необхідної оборони виникає у особи
внаслідок суспільно небезпечного посягання або у разі створення реальної
загрози заподіяння шкоди. Визнавши те, що ОСОБА_9перебував у стані необхідної
оборони, суд у вироку не зазначив у чому полягало посягання, які обставини
вказували на виникнення реальної загрози заподіяння шкоди, в чому проявлялась
ця загроза та не вказав, якими доказами ці обставини стверджуються.

Визнавши
те, що засуджений завдав потерпілому тілесне ушкодження ножем, який він забрав
у потерпілого, суд у вироку не навів будь-яких міркувань стосовно того, чи не
було припинене посягання внаслідок переходу ножа від

4

потерпілого до засудженого та чи
існувала після цього реальна загроза заподіяння шкоди.

Окрім того у вироку судом не дано будь-якої оцінки
показанням свідків про те, що вони не бачили ножа у потерпілого та того, як він
його брав, хоча конфлікт у будинку проходив у присутності певної кількості людей,
а також про те, що вони не чули будь-якого конфлікту на вулиці.

Таким чином, суд, не навівши у вироку докази, які
підтверджують його висновки, не взявши до уваги докази, які могли істотно
вплинути на його висновки та, при наявності суперечливих доказів, не зазначивши
чому він взяв до уваги одні докази і відкинув інші, допустив невідповідність
своїх висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам справи.

За
наявності зазначеного вище порушення закону, яке колегія суддів вважає істотним
та невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам
справи, яка могла вплинути на правильність застосування кримінального закону,
вирок Миронівського районного суду Київської області від 22 січня 2007 року щодоОСОБА_2
не може визнаватись законним та обгрунтованим, а тому він підлягає скасуванню.
Оскільки при постановленні вироку судом було допущене істотне порушення
кримінально-процесуального закону, яке призвело до викладення у вироку
неповного та неконкретного обвинувачення визнаного судом доведеним, що
унеможливлює постановления
по справі нового вироку, то вказана справа підлягає направленню на новий
судовий розгляд в процесі якого необхідно врахувати наведене, дослідити зібрані
по справі докази, перевірити при цьому доводи апеляції потерпілої щодо
неповного відшкодування завданої матеріальної шкоди, необгрунтованого стягнення
на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. та відмови
у стягненні в цій частині іншої суми, яка була заявлена у позові, перевірити
доводи прокурора та потерпілої про необхідність застосування щодо засудженого
закону про більш тяжкий злочин, звернувши увагу на те, що при доведеності вини
застосування закону про більш тяжкий злочин та посилення покарання у даному
випадку допускається, встановленим обставинам дати належну юридичну оцінку,
прийняти щодоОСОБА_2 законне та обгрунтоване рішення.

Керуючись ст. 365, 366 КПК України
колегія суддів,

ухвалила:

Апеляцію прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої
інстанції та апеляцію потерпілої ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Миронівського районного суду Київської області від 22 січня 2007 року щодо
ОСОБА_2 скасувати.

Справу про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України
направити на новий судовий розгляд до Миронівського районного суду Київської
області, іншим суддею.

Запобіжний
захід щодо ОСОБА_2 залишити без змін -
підписку про невиїзд.