У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Верещак В.М.,

суддів

Кравченка К.Т., Кузьменко
О.Т.,

за участю
прокурора

Волошиної Т.Г.

розглянула в судовому
засіданні 2 жовтня 2008 року в м. Києві кримінальну справу за касаційним поданням
прокурора, який брав участь у розгляді справи на ухвалу Апеляційного суду Вінницької
області від 2 червня 2008 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Ухвалою апеляційного суду кримінальну справу
щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

та

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

обвинувачених
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187 та

п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України направлено на
додаткове розслідування.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обвинувачуються у тому, що за попередньою змовою між собою,
ІНФОРМАЦІЯ_3, приблизно о 20 годині, перебуваючи у стані алкогольного
сп'яніння у будинку АДРЕСА_1, з метою заволодіння чужим майном,
напали на ОСОБА_3.

Продовжуючи свої злочинні дії, діючи з корисливих
мотивів та за попередньою змовою умисно позбавили ОСОБА_3 життя.

При попередньому розгляді справи, не встановивши
порушень КПК України під час провадження досудового слідства і складання обвинувального
висновку, суд призначив зазначену справу до слухання (т. 3 а. с. 199).

Розглядаючи справу, суд встановив, що підсудний
ОСОБА_1 народився, навчався і проживав у Росії до 1998 року. При
розслідуванні даної справи показання давав російською мовою.

Оскільки процесуальні документи, такі як
постанова про пред'явлення обвинувачення, обвинувальний висновок складені українською,
а ОСОБА_1 хоч і розуміє українську мову, проте не зміг прочитати обвинувальний
висновок, суд дійшов висновку, що було порушено право підсудного на захист.

З наведених підстав суд повернув справу
на додаткове розслідування.

У касаційному поданні прокурор просить
скасувати ухвалу суду, оскільки його висновок не відповідає фактичним обставинам
справи і право підсудного ОСОБА_1 на захист,
як вважає прокурор, порушено не було.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора,
який підтримав подання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені
у поданні прокурора, колегія суддів вважає, що подання є підставним і підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 370 КПК
України, позбавлення чи обмеження прав особи, яка не володіє мовою судочинства,
а саме, робити заяви, давати показання, заявляти клопотання, знайомитися із матеріалами
справи, виступати у суді рідною чи іншою мовою якою вона володіє і користуватися
послугами перекладача, є істотним порушенням кримінально-процесуального закону.

Апеляційний суд під час встановлення особи
підсудного (в ухвалі засудженого) в підготовчій частині судового засідання належним
чином не перевірив і не підтвердив зазначені в ухвалі обставини, і не встановивши
істотних порушень закону, прийняв передчасне і необґрунтоване рішення про повернення
справи на додаткове розслідування.

Зокрема, зі справи видно, що ОСОБА_1 є громадянином України, за національністю - українець, на
території Бершадського району проживали його батьки. У 1992 році він приїхав у м.
Бершадь.

У січні 1994 році зареєстрував шлюб із ОСОБА_4, від якої має доньку, 1994 року народження. Паспорт громадянина
України отримав у м. Бершадь у вересні 1998 року.

2 серпня 1999 року Бершадським районним судом ОСОБА_1 був засуджений за ч. 1 ст. 206 КК України (1960 року). Тривалий
час працював на будівельних майданчиках, в тому числі і в м. Одеса. Під час досудового
слідства ОСОБА_1 неодноразово роз'яснювалися його права, у тому числі давати
показання рідною мовою та користуватися послугами перекладача.

Як видно із протоколів допитів та інших
слідчих дій ОСОБА_1 неодноразово заявляв, що бажає давати показання українською,
якою володіє вільно і у наданні послуг перекладача не має потреби.

ОСОБА_1 заявляв,
у тому числі й у присутності захисника, що українську мову він розуміє, обвинувачення,
яке йому висунуте також зрозуміле.

Жодних заяв і клопотань про порушення його
прав, або перешкоджання висловлюватися мовою, яку він розуміє, або про надання йому
перекладача не робив.

Як убачається із протоколу судового засідання,
ОСОБА_1 заявив, що українську
мову розуміє, обвинувачення йому зрозуміле, на досудовому слідстві у нього був захисник,
з яким він підписував усі документи.

Постанову про пред'явлення обвинувачення
прочитав, але поверхово. Зміст обвинувачення зрозумів, але не погоджується із ним.

Висловився про слухання справи без повернення
на додаткове розслідування. Вважає, що його право на захист порушено не було, а
те, що він не читає українською мовою, не є перешкодою для слухання справи.

За наведених обставин, коли дані про володіння
ОСОБА_1 українською мовою і зрозумілість пред'явленого йому обвинувачення
очевидні, а порушень вимог закону і прав підсудного не виявлено, рішення суду про
повернення справи на додаткове розслідування, вважати законним немає підстав.

Колегія суддів звертає увагу й на те, що
приймаючи рішення, суд проігнорував роз'яснення, котрі містяться у п. 15 постанови
Пленуму Верховного Суду України “Про застосування законодавства, яке забезпечує
право на захист у кримінальному судочинстві” № 8 від 24 жовтня 2003 року.

Керуючись ст. ст. 395, 396 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання прокурора, який брав участь
у розгляді справи, задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області
від 2 червня 2008 року, щодо ОСОБА_1 скасувати,
а справу направити на новий судовий розгляд.

С у д д і:

К.Т. Кравченко В.М.
Верещак О.Т. Кузьменко