Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1.,
суддів ОСОБА_2., ОСОБА_3.,
за участю прокурора ОСОБА_4.,
захисника ОСОБА_5,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 28 квітня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 - ОСОБА_5, на вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 17 травня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 27 травня 2014 року.

Вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 17 травня 2013 року

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Деснянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2005 року за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, звільненого постановою Білозерського районного суду Херсонської області від 22 грудня 2008 року умовно - достроково на 11 місяців 18 днів,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Деснянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2005 року та остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 27 травня 2014 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він 8 березня 2009 року, приблизно о 1.00 годині, знаходячись біля будинку № 87 по пр. Ушакова в м. Херсоні, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров'я потерпілої, відкрито заволодів майном неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 на загальну суму 1475 гривень.

У касаційній скарзі захисник порушує питання про скасування судових рішень та закриття справи в зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону та істотним порушенням кримінально - процесуального закону. Заперечуючи правильність оцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, стверджує про недоведеність винуватості у вчиненні засудженим зазначеного злочину. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що досудове та судове слідство проведено не повно та не об'єктивно, не досліджені всі обставини справи, які мають суттєве значення, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що судом порушено вимоги ст. ст. 323, 334 КПК України, оскільки суд належним чином не обґрунтував вирок, а докази, на які посилаються суди, здобуті із порушенням встановленого законом порядку і є недопустимими. Крім того, вважає, що на вказані порушення апеляційний суд не зважив й ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 398 КПК 1960 року, касаційний суд вправі скасувати або змінити вирок, ухвалу у разі виявлення: істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону; неправильного застосування кримінального закону; невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого, однак не вправі втручатись у судові рішення на підставах однобічності або неповноти слідства, чи невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Отже, суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень щодо неповноти й однобічності слідства, а також невідповідності висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. Переглядаючи справу, суд виходить із фактичних обставин, установлених у вироку.

Із змісту касаційної скарги вбачається, що захисник посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, визначення яких дано у статтях 368 та 369 КПК України, просить доказам по справі дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої і апеляційної інстанцій, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, ґрунтується на зібраних доказах, які судом повно перевірялися і яким дана належна оцінка відповідно до вимог ст. 67 КПК України.

Суд навів у вироку мотиви, чому він взяв за основу вироку за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України показання потерпілої ОСОБА_7, як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні, про обставини вчинення відкритого викрадення її майна, у тому числі і грошових коштів, засудженим, які є послідовними і такими, що узгоджуються між собою та іншими зібраними по справі доказами.

Оцінка усіх зібраних по справі доказів судом проведена згідно з вимогами процесуального законодавства, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності та їх достатності для постановлення вироку. В основу обвинувального вироку судом покладені виключно ті докази, які не викликають сумнівів у своїй достовірності.

Відповідно до встановлених судом фактичних обставин справи дії ОСОБА_6 кваліфіковані правильно за ч. 2 ст. 186 КК України.

Посилання в касаційній скарзі захисника на те, що вирок суду не відповідає вимогам ст. ст. 323, 324, 334 КПК 1960 року, є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку має бути викладено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину та наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду.

Всупереч доводам захисника в касаційній скарзі, зі змісту вироку вбачається, що суд, відповідно до вимог названої норми закону, у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, з достатньою конкретизацією встановив та зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, мотиви його вчинення, зазначив дії і роль засудженого. Крім того, вказані обставини було перевірено й апеляційним судом при розгляді апеляцій на вирок місцевого суду. Будь-яких порушень кримінально-процесуального закону, а саме вимог ст. 334 КПК 1960 року, апеляційним судом не встановлено, а стосовно доводів захисника, аналогічних викладеним у касаційній скарзі, наведено відповідні мотиви їх необґрунтованості.

Крім того, об'єктивність оцінки наведених у вироку доказів, на що звертали увагу захисники засудженого, було перевірено апеляційним судом, який з наведенням мотивів спростування, визнав їх неспроможними. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено. Підстав для сумніву в правильності оцінки зібраних доказів у колегії суддів немає.

Одночасно не ґрунтуються на матеріалах справи доводи касаційної скарги щодо порушення судом статей 299, 300, 308 КПК України, оскільки, як убачається з протоколу судового засідання, суд дотримався встановленого порядку дослідження доказів по справі, а допит потерпілої ОСОБА_7, засудженого ОСОБА_6 та свідків здійснювався у відповідності до вимог кримінально-процесуального Закону.

Безпідставними є й доводи захисника засудженого про порушення права ОСОБА_6 на захист, оскільки із матеріалів справи вбачається, що ст. ст. 21, 46, 47 КПК України органами досудового розслідування та судами не порушено. Крім того, з матеріалів справи і, зокрема, протоколу судового засідання вбачається, що ОСОБА_6 був обізнаний з обсягом його процесуальних прав, активно ними користувався в ході судового слідства, зокрема, давав показання, задавав питання та відповідав на питання, виступав в судових дебатах і з останнім словом, йому була надана можливість ознайомитись з матеріалами справи і протоколом судового засідання.

Не заслуговують на увагу й доводи захисника про порушення апеляційним судом вимог ст. 377 КПК 1960 року.

Так, ухвала апеляційного суду це рішення суду стосовно законності та обґрунтованості судового рішення, що перевіряється в апеляційному порядку. Вона повинна бути законною та обґрунтованою. Окрім додержання інших, передбачених ст. 377 КПК України, вимог, в ухвалі слід проаналізувати і співставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляції, і дати на кожен з них вичерпну відповідь, пославшись на відповідний матеріальний чи кримінальний закон. У разі залишення вироку без зміни в ухвалі необхідно докладно викласти мотиви й підстави відхилення апеляції, а також докази, що спростовують наведені в останній доводи. Усі зазначені в апеляційній скарзі доводи мають бути ретельно вивчені, та проаналізовані, щоб жоден з них не залишився без відповіді в апеляційній ухвалі.

Під час розгляду справи в порядку апеляційного провадження суд, дотримавшись положень глав 29, 30 КПК 1960 року, ретельно перевірив усі доводи, викладені в апеляціях захисників засудженого та належним чином проаналізував їх й мотивовано відмовив у їх задоволенні, із зазначенням в ухвалі доказів, якими вони спростовуються, розкривши та проаналізувавши їх зміст, з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення.

Порушень визначеного процесуальним законом порядку збирання і подання фактичних даних, на підставі яких суд установив наявність суспільно небезпечного діяння та винність у ньому засудженого ОСОБА_6, колегія суддів під час перевірки справи не виявила.

Таким чином, доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не перевірив усіх обставин справи в їх сукупності та не навів належної оцінки дослідженим по справі доказам, є необґрунтованими, оскільки зміст ухвали апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року, в ній повно викладені всі підстави, через які апеляції захисників визнано необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що покарання, призначене ОСОБА_6, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України.

Істотних порушень кримінального чи кримінально-процесуального закону, які б давали безумовні підстави для зміни чи скасування судових рішень та які могли б перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок, при перевірці справи в касаційному порядку не встановлено.

Керуючись ст. ст. 394-396 КПК 1960 р, пунктами 11, 15 розділу ХІ "Перехідні положення" КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 17 травня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 27 травня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 - ОСОБА_5, без задоволення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3.