Справа №584/294/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/436/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та ОСОБА_14 на вирок Путивльського районного суду Сумської області, від 20 травня 2015 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 286 ч. 3; 135 ч. 1 КК України з призначенням покарання:

за ст. 286 ч. 3 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки;

за ст. 135 ч. 1 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_11 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь Фінансового управління Путивльської районної державної адміністрації 255,42 грн. та на користь Головного управління державного казначейства України в Сумській області 1658,93 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілих.

Стягнуто на користь потерпілої ОСОБА_12 , в рахунок відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_11 100 000 грн., з приватного акціонерного товариства Українська Страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп 7 308 грн.

Стягнуто на користь потерпілої ОСОБА_14 з ОСОБА_11 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 24 825,40 грн. витрат на поховання, з приватного акціонерного товариства Українська Страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп 4 542 грн. витрат на поховання та 7 308 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто на користь потерпілого ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_11 100 000 грн., з приватного акціонерного товариства Українська Страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп 7 308 грн.

Стягнуто на користь потерпілого ОСОБА_13 в рахунок відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_11 100 000 грн., з приватного акціонерного товариства Українська Страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп 7 308 грн.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз у розмірі 3 993,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 по 2 000 грн. кожному витрат по оплаті вартості правової допомоги.

ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду ОСОБА_11 обвинувачений в тому, що він 1 лютого 2015 року, близько 2 ї години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 21713», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить його батьку ОСОБА_15 , рухаючись в м. Путивль, Сумської обл. по вул. Кірова в напрямку перехрестя з вул. Дзержинського в районі будинку № 38, в порушення вимог п. п. 2.9 а, 12.1, 12.2, 12.4 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, втратив контроль над керуванням автомобілем, у зв`язку з чим виїхав на зустрічну смугу руху, де скоїв наїзд на пішоходів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які в цей час рухалися в попутному напрямку, з послідуючим виїздом за межі проїзної частини на ліве узбіччя та зіткненням з електроопорою.

Після цього ОСОБА_11 , в порушення п. 2.10 Правил дорожнього руху України, не вжив можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, яких сам своїми протиправними діями поставив у безпорадний стан, позбавивши їх можливості до самозбереження, не викликав працівників швидкої медичної допомоги та зник з місця пригоди, усвідомлюючи при цьому, що пригода сталася в темний час доби, в місці, де на той час нікого не було і допомоги потерпілим надати було нікому, окрім самого обвинуваченого ОСОБА_11 .

Внаслідок наїзду, потерпілий ОСОБА_18 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди, а потерпілий ОСОБА_17 був доставлений до Путивльської центральної районної лікарні, де в цей же день помер від отриманих тілесних ушкоджень.

Пасажир автомобіля марки ВАЗ 21713 ОСОБА_19 внаслідок дорожньо транспортної пригоди отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

На вирок суду надійшли апеляційні скарги від потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та ОСОБА_14 в яких, не оспорюючи висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_11 у вчиненому та юридичної кваліфікації його дій, ставиться питання про скасування вироку суду в частині призначення судом покарання ОСОБА_20 за ст. 286 ч. 3 КК України.

Потерпілі вважають, що призначене судом покарання за ст. 286 ч. 3 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, є явно не справедливим, так як не відповідає ступеню тяжкості вказаного кримінального правопорушення та особі ОСОБА_11 через м`якість такого покарання.

Прохаючи скасувати вирок в цій його частині за наведених підстав, потерпілі ставлять питання про постановлення нового вироку апеляційним судом яким призначити ОСОБА_11 за ст. 286 ч. 3 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, а на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглиненя менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Крім того, потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та ОСОБА_14 в своїх апеляційних скаргах просять скасувати вирок суду і в частині рішення суду про стягнення на їх користь з ОСОБА_11 сум в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Потерпілі мотивують вказані апеляційні вимоги тим, що рішення суду про стягнення на їх користь з ОСОБА_11 по 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди не відповідає їх моральним стражданням, що настали внаслідок втрати їх дітей.

При цьому, потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та ОСОБА_14 просять ухвалити новий вирок в частині вирішення їх позовних вимог про стягнення на їх користь з ОСОБА_11 по 292 692 грн. кожному в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті вироку та поданих апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_10 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_11 про заперечення апеляційних скарг, пояснення потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та представника потерпілих ОСОБА_21 про підтримку апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження, піддавши аналізу доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення.

У відповідності з ст. 404 КПК України, колегія суддів, здійснюючи апеляційний розгляд матеріалів кримінального провадження в межах поданих апеляційних скарг, враховуючи, що сторони кримінального провадження не оскаржують висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_11 у вчиненому та юридичної кваліфікації його дій, не обговорює питання законності вказаних висновків.

Колегія суддів вважає, що суд, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_11 за вчинене, у відповідності до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_11 кримінальних правопорушень, його особу та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Призначене судом покарання ОСОБА_11 за ст. 286 ч. 3 КК України та за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, колегія суддів знаходить таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких ОСОБА_11 визнаний винним, особі ОСОБА_11 та обставинам, що обтяжують та пом`якшують покарання, та таким, що буде сприяти його виправленню та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

У зв`язку з цим колегія суддів не знаходить підстав для визнання призначеного судом покарання ОСОБА_11 таким, що є несправедливим через його м`якість.

Колегія суддів не може погодитись з мотивами апеляційних скарг про те, що причиною призначення ОСОБА_11 м`якого покарання є істотність порушення ОСОБА_11 Правил дорожнього руху України, а сам значне перевищення швидкості руху, наявність у ОСОБА_11 стану алкогольного сп`яніння під час керування ним транспортним засобом, нехтування дорожньою обстановкою, неналежний контроль з боку ОСОБА_11 за рухом керованого ним автомобіля, настання особливо тяжких наслідків у вигляді смерті потерпілих від настання дорожньо транспортної пригоди.

Так, зазначені в апеляційних скаргах вказані обставини в обгрунтування апеляційних вимог про визнання м`яким призначеного ОСОБА_11 покарання, не можуть враховуватись такими, що обтяжують покарання, оскільки вказані обставини становлять ознаки об`єктивної сторони ст. 286 ч. 3 КК України, як закону України про кримінальну відповідальність за яким ОСОБА_11 засуджений.

Також, не може бути врахована при призначенні покарання ОСОБА_11 і обставина притягнення його раніше до адміністративної відповідальності за керування ним транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, оскільки за такі дії ОСОБА_11 поніс окрему відповідальність у встановленому законом порядку і ця обставина, у відповідності з ст. 67 КК України, не може бути врахована як обтяжуюча покарання обставина.

Не може враховуватись, як обтяжуюча покарання обставина, і те, що ОСОБА_11 після настання дорожньо транспортної пригоди, залишив місце пригоди чим залишив в небезпеці потерпілих, оскільки ці дії ОСОБА_11 отримали в суді окрему юридичну кваліфікацію, а саме за ст. 135 ч. 1 КК України, з призначенням відповідного покарання.

Колегією суддів встановлено, що в ході судового розгляду дії потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 в настанні дорожньо транспортної пригоди не отримали юридичної оцінки взагалі, а тому посилання потерпілих в апеляційних скаргах на те, що суд призначив ОСОБА_11 м`яке покарання, не врахувавши відсутність вини потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 в настанні дорожньо транспортної пригоди, є безпідставним.

В той же час колегія суддів, за вказаної обставини, позбавлена можливості висловити свою думку щодо наявності вини потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 в настанні дорожньо транспортної пригоди, так як не має права виходити за межі апеляційних вимог при апеляційному розгляді справи, виходячи з вимог ст. 404 КПК України.

Колегія суддів також знаходить безпідставними мотиви апеляційних скарг про те, що причиною призначення судом м`якого покарання ОСОБА_11 є неврахування судом його не визнання вини у вчиненому та його намагання перекласти вину в настанні дорожньо транспортної пригоди на потерпілих.

Як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції, було встановлено, що ОСОБА_11 визнає свою вину в порушенні вимог п. п. 2.9 а, 12.1, 12.2, 12.4 Правил дорожнього руху України, що спричинило смерть потерпілим ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Те, що в ході досудового розслідування він вказував не повні дані стосовно настання дорожньо транспортної пригоди, не дає підстав для висновку про невизнання ним вини у вчиненому, оскільки така позиція ОСОБА_11 обумовлюється перш за все його суб`єктивним сприйняттям обставин настання пригоди, а не способом його захисту з метою уникнення чи зменшення відповідальності за вчинене.

Крім того, колегія суддів вважає необхідним зауважити, що поряд з тим, що судом призначено покарання ОСОБА_11 у відповідності до вимог ст. 65 КК України, апеляційні вимоги потерпілих щодо скасування вироку суду першої інстанції через м`якість призначеного судом покарання та ухвалення судом апеляційної інстанції нового вироку з призначенням більш суворого покарання не можуть бути задоволенні, виходячи ще й з наступного.

Так, ухвалення судом апеляційної інстанції нового вироку, у відповідності до ст. 370 КПК України повинно здійснюватись на підставі досліджених та проаналізованих доказів. При цьому, дотримуючись вимог ст. 404 ч. 3 КПК України, суд апеляційної інстанції за клопотанням учасників судового провадження зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з того, що потерпілі в своїх апеляційних скаргах заявили не конкретні клопотання про дослідження обставин та в ході апеляційного розгляду цей недолік скарг не усунули і не вказали які обставини досліджені судом не повністю чи з порушенням, або не були досліджені судом взагалі, колегія суддів, дотримуючись загальних засад кримінального провадження, з власної ініціативи не має права визначати обставини, які підлягають дослідженню, досліджувати їх, та приймати до уваги для ухвалення нового вироку, як того вимагають потерпілі в своїх апеляційних скаргах.

Колегія суддів вважає, що за вказаних обставин подання потерпілими апеляційних скарг з вимогою ухвалення нового вироку, виключається можливість ухвалення апеляційним судом нового вироку, навіть в разі визнання призначеного судом покарання несправедливим через його м`якість.

Вирішуючи апеляційні скарги потерпілих щодо вимог про скасування вироку суду в частині рішення про стягнення з ОСОБА_11 на користь потерпілих моральної шкоди, колегія суддів, частково задовольняючи ці апеляційні вимоги, виходить з наступного.

Колегія суддів вважає, що суд, ухваливши рішення про стягнення з ОСОБА_11 на користь потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та ОСОБА_14 по 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, не в повній мірі врахував моральні страждання кожним з потерпілих, що були викликані втратою їх дітей.

Колегія суддів вважає, що розмір грошового відшкодування завданої ОСОБА_11 моральної шкоди потерпілим повинен визначатися в залежності від ступеню фізичних та душевних страждань які понесли потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в результаті загибелі їх сина ОСОБА_17 та потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_14 в результаті загибелі їх сина ОСОБА_18 , виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи ступінь емоційних переживань потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та ОСОБА_14 на час втрати ними своїх синів та моральних страждань від усвідомлення їх безповоротної втрати на цей час, колегія суддів вважає необхідним збільшити розмір відшкодування моральної шкоди, що настала для потерпілих.

При цьому колегія суддів вважає, що сума грошових коштів в розмірі по 150 000 грн., що необхідно стягнути з ОСОБА_11 кожному із потерпілих, є такою, що відповідає тим моральним стражданням, що зазнали потерпілі від втрати їх синів.

У зв`язку з збільшенням грошових сум в відшкодування потерпілим моральної шкоди, колегія суддів, відповідно до ст. 408 ч. 1 п. 3 КПК України, вважає необхідним вирок суду в частині стягнення з ОСОБА_11 на користь потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та ОСОБА_14 моральної шкоди, змінити.

Керуючись ст. ст. 404; 405; 408; 418; 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , задовольнити частково.

Вирок Путивльського районного суду Сумської області, від 20 травня 2015 року, відносно ОСОБА_11 , в частині рішення про стягнення з ОСОБА_11 моральної шкоди на користь потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , змінити.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь потерпілих ОСОБА_12 150 000 грн., ОСОБА_14 150 000 грн., ОСОБА_9 150 000 грн., ОСОБА_13 150 000 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині вирок Путивльського районного суду Сумської області, від 20 травня 2015 року, відносно ОСОБА_11 , залишити без зміни, а апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі 3 х місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_11 в цей же строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.