Справа
№ 1-168
В И Р О К

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23 липня 2008
року Хмільницький міськрайонний
суд Вінницької області

в складі:
головуючого Альчука П.П.

при секретарі Шустер О.О.

участю прокурора Новаківського О.Г.

адвоката ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м. Хмільнику справу про обвинувачення

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя
АДРЕСА_1, зареєстрований в АДРЕСА_2, тимчасово проживаючого без
прописки в АДРЕСА_3, громадянина Молдови, цигана, одруженого, на
утриманні дві неповнолітніх дитини,
освіта середня-спеціальна, не
працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 149
КК України, -

В С Т А Н О В И В:

10
лютого 2007 року підсудній ОСОБА_2., за попередньою змовою з невстановленими особами, маючи умисел на
незаконну угоду, об'єктом якої є людина, з корисливим мотивом, спрямованим на
одержання незаконних джерел збагачення, використовуючи обман, завербував та з
метою трудової експлуатації перемістив
через державний кордон України до Російської Федерації в м. Москву громадянина
ОСОБА_3. інваліда 1-ї групи, де в
останнього були відібрані документи і він був примушений жебракувати з метою особистого
збагачення ОСОБА_2. та осіб, які діяли з
ним в групі.

Винним
себе в скоєнні вказаного злочину підсудній ОСОБА_2. визнав повністю і показав,
що постійно прописаний в АДРЕСА_1, зареєстрований в АДРЕСА_2. Займається
торгівлею по Україні та Росії. Знає
ОСОБА_4, який родом з його села і
підтримує з ним дружні відносини. На початку 2007 року він з ОСОБА_4. були на Україні і вирішили знайти інваліда, щоб разом з ним
виїхати в м. Москву так як він займається торгівлею і йому потрібний був інвалід, щоб оформити на
нього патент, а також щоб він міг займатися жебрацтвом.

Коли він торгував в м. Хмільнику
Вінницької області, незнайомі люди
повідомили, що в с. Митенці Хмільницького району є інвалід - афганець без обох ніг ОСОБА_3.
Вдвох з ОСОБА_4розшукали в с. Митенці
ОСОБА_3., який проживав з дружиною та двома дітьми, запропонували йому роботу, на платній
автостоянці в м. Києві, запевнили, що він буде там сидіти, за допомогою кнопки
буде закривати та відкривати ворота і
отримуватиме зарплату не менше 1000
гривень в місяць. ОСОБА_3 спочатку не погоджувався, а потім погодився в присутності дружини. Вони сіли в
автомобіль ОСОБА_4, поїхали в м.
Кіровоград, де по дорозі ОСОБА_3.
пояснили, що поїдуть в м. Москву, де він буде проживати і займатися жебрацтвом.
З м. Кіровограда потягом вони втрьох приїхали на Київський залізничний вокзал м. Москви. З
Київського вокзалу він поїхав на квартиру, а ОСОБА_3з ОСОБА_4поїхали на іншу
квартиру. Через кілька днів йому подзвонив ОСОБА_4. і повідомив, що ОСОБА_3.
пропав. Вдвох з ОСОБА_4 приїхали на
Київський вокзал де побачили
ОСОБА_3. пропонували йому повернутись, але він відмовився і поїхав на
Україну.

Крім повного визнання
своєї вини самим підсуднім ОСОБА_2. його вина в скоєнні вказаних злочинів
доведена повністю показами потерпілого ОСОБА_3., свідка ОСОБА_5. та іншими матеріалами справи, дослідженими в
судовому засіданні.

Потерпілий ОСОБА_3.
показав, що він проживає в с.
Митенці спільно з дружиною - ОСОБА_5. та
двома малолітніми дітьми, являється учасником бойових дій, інвалідом 1-ї групи.
Його сім'я перебуває в скрутному
матеріальному становищі оскільки в нього немає обох ніг та пальців на руках,
тому він не може працювати і часто буває на лікуванні. 10 лютого 2007 року біля 15 години він
знаходився в своєму будинку. До нього
зайшло двоє чоловік, які представилися
ОСОБА_2та ОСОБА_4. Вони зайшли,
звернулися до нього по імені, запропонували цигарку, почали розпитувати
як у нього справи, чи не потрібна матеріальна допомога. Вони запропонували йому
роботу в м. Києві продавати газети біля
станції метро, працювати на приватних автостоянках, де за допомогою пульта
відкривати та закривати ворота. За вище вказану роботу вони пообіцяли платити йому 1000 гривень в
місяць. Він спочатку не погоджувався, але вони його вмовили і він погодився.
Після цього зайшла дружина, стала його відмовляти, але чоловіки заспокоїли її і
сказали якщо мені робота не сподобається то вони привезуть його назад. Коли він зібрався,
дружина віднесла його до автомобіля
іноземного виробництва, за кермом якого був ОСОБА_4 і вони поїхали в сторону
м. Житомира. По дорозі ОСОБА_2, який
назвався ОСОБА_2, повідомив йому, що він буде
в м. Москві поросити милостиню в метро. Він сказав, що не погоджується
на таку роботу, але його вже ніхто не слухав і його повезли в м. Кривий
Ріг, потім в м. Кіровоград, а звідти
потягом вони доставили його в м. Москву.
В м. Москві його завезли в квартиру, яку знімав ОСОБА_4. Там, він побув два
дні. Потім приїхала дружина ОСОБА_4-
ОСОБА_6. Вони провели з ним інструктаж, пояснивши, що буде під їх наглядом
їздити в метро і просити милостиню. Видали йому
камуфляжну форму, берет, тельняжку. На слідуючий день він разом з ОСОБА_6 на маршрутному таксі
поїхали до станції метро «Водний
стадіон», де він у вагонах метро просив
милостиню, вона за ним постійно спостерігала, забирала гроші. На четвертий день ОСОБА_6 сказала йому, щоб він просив милостиню
сам. Скориставшись цим він запитав у
людей як проїхати до Київського вокзалу.
Приїхавши до вокзалу, звернувся до працівників міліції, які допомогли
купити йому квиток до м. Хмільника, але потяг мав відправитися на слідуючий
день. Коли він перебував на вокзалі то
приїхала ОСОБА_6 і повідомила, що дружина з дітьми виїхали до м. Москви . Потім
приїхали ОСОБА_4 з ОСОБА_2які хотіли
його забрати, але він не погодився і потягом Москва-Жмеринка поїхав на Україну. В потягу попросив провідницю, щоб вона повідомила на потяг який рухається з
України до м. Москви, щоб дружина з дітьми зійшла на станції. Через деякий
час на станції Бахмач в Україні дружина
з дітьми зайшла до потягу і вони разом повернулися додому.

Аналогічні
покази дала свідок ОСОБА_5.

Дії підсудного ОСОБА_2. слід кваліфікувати по ст. 149 ч.2 КК
України, оскільки він за попередньою
змовою з невстановленими особами, маючи умисел на незаконну угоду щодо людини
шляхом обману та вразливий стан особи завербував та з метою трудової експлуатації перемістив
через державний кордон України до м. Москви інваліда 1-ї групи ОСОБА_3.
примушував жебракувати з метою особистого збагачення та осіб які діяли з ним в групі.

При призначенні виду і міри кримінального
покарання підсудньому ОСОБА_2 . суд
враховує те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності,
повністю визнав свою вину, щиро розкаюється в скоєному, сприяв розкриттю злочину, позитивно
характеризується, має на утриманні дві неповнолітніх дитини, являється
гіпертоніком другої стадії, що він повністю
відшкодував збиток потерпілому,
потерпілий просить не позбавляти його волі,
а тому вважає можливим його виправлення та перевиховання без ізоляції від
суспільства, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Керуючись ст.ст.323,324 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2
визнати винним по ст. 149 ч.2 КК України
і призначити покарання 5 ( п'ять) років позбавлення волі .

В силу ст. 75 КК України
звільнити засудженого ОСОБА_2. від відбування покарання з випробуванням з
іспитовим строком один рік шість місяців.

Відповідно до ст. 76 КК
України покласти на ОСОБА_2. обов'язки:

- не виїжджати за межі України на
постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи та
повідомляти цей орган про зміну місця
проживання .

Запобіжний захід щодо засудженого ОСОБА_2. до вступу вироку в законну
силу залишити підписку про невиїзд.

Речові докази міграційні картки
та білети залишити в справі.

Вирок можна оскаржити до апеляційного суду Вінницької області на протязі п'ятнадцяти діб з моменту його
проголошення.

Головуючий: / підпис/

З оригіналом згідно:

Голова

Хмільницького
міськрайонного суду П.П. Альчук

Ст. секретар
О.М. Закутій

Довідка:

Вирок набрав чинності 10
липня 2008 року

Голова

Хмільницького міськрайонного суду П.П.
Альчук

Ст. секретар
О.М. Закутій