Номер провадження: 11-кп/785/95/15
Номер справи місцевого суду: 495/6518/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляцію обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.10.2014р., яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Білгород-Дністровський Одеської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 08.12.1989 року Білгород - Дністровським міським судом Одеської області за ст. ст.140 ч. 3, 215-3 ч. 2 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі;

- 19.10.1994 року Білгород-Дністровським міським судом за ст. 140 ч. 3, 299-6 ч.2, 315 ч.2, 317 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 25.01.2000 року Білгород-Дністровським міським судом за ст. 142 ч. 3 КК України до 6 років позбавлення волі; 11.03.2011 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом за ст. 307 ч.2, 309 ч.2 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. 06.10.2012р. звільнений з Петрівської ВК № 49 по відбуттю строку покарання.

- 29.08.2014року вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області був засуджений за ст. 395 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу в сумі 510 грн., який сплачений,

засуджений за ст.ст. 186 ч.1, 15 ч.3, ст.186 ч.1, 70 КК України до остаточного покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі,

встановила:
Зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що 3.07.2014, приблизно о 13:00 годині, перебуваючи в приміщенні рекламного агентства Іскра, розташованого в місті Білгород-Дністровський, вул. Першотравнева, 75/4, Одеської області у нього виник умисел на таємне заволодіння чужим майном. Так, ОСОБА_7 умисно, з корисливих мотивів, таємно взяв з офісного столу ноутбук марки Dell Inspirion 7720 вартістю 2000 грн. та мобільний телефон Nоkia 5228 чорного кольору вартістю 300 грн. із sim-карткою оператора Life вартістю 10 грн., на рахунку якого гроші були відсутні, що належали ОСОБА_8 . Направляючись до виходу з приміщення офісу, не очікуючи появи власника викраденого майна ОСОБА_7 , розуміючи, що його дії стали носити відкритий характер та злякавшись потерпілого, залишив на підлозі ноутбук марки Dell Inspirion 7720, тим самим не довівши свій умисел на відкрите викрадення майна з причин, що не залежали від його волі.

Далі, ОСОБА_7 , розуміючи, що його дії стали носити відкритий характер та помічені потерпілим ОСОБА_8 не відмовився від умислу на заволодіння майном потерпілого зник з місця події з мобільним телефоном Nоkia 5228 чорного кольору вартістю 300 грн., із sim-карткою оператора Life вартістю 10 грн. на рахунку якого гроші були відсутні, розпорядившись ним на власний розсуд.

В апеляції ОСОБА_7 зазначив, що при призначенні покарання суд не врахував те, що він має постійне місце проживання, не ухилявся від проведення слідчих дій, щире каяття та активну допомогу слідству, а також відшкодування шкоди потерпілому. Також ОСОБА_9 просить врахувати те, що він хворіє на туберкульоз та вірусний гепатит та потребує постійного лікування.

За таких обставин обвинувачений просить змінити вирок суду та призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Вина засудженого в інкримінованих йому злочинах повністю доказана дослідженими судом доказами та ніким не оспорюється, а його дії вірно кваліфіковано судом першої інстанції за ст. 15 ч.3, ст.. 186 ч.1 КК України як замах на відкрите викрадення чужого майна, не доведений до кінця з причин, що не залежали від нього; за ч.1 ст. 186 КК України як відкрите заволодіння чужим майном.

При призначенні покарання обвинуваченому суд врахував суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, характеристику ОСОБА_7 , його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, стан здоров`я, тобто усі обставини, на які посилається обвинувачений в апеляції.

Таким чином, доводи засудженого про те, що суд при призначенні покарання не врахував пом`якшуючи його вину обставини, не відповідають дійсності.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення середньої тяжкості, що свідчить про те, що він не став на шлях виправлення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що міру покарання обвинуваченому обрано відповідно до вимог ст. 65 КК України, та підстав для призначення йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, не знаходить.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 400, 404, 405, 407 КК України, колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:
Апеляцію обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.10.2014р. відносно нього, - без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду ОСОБА_2

Одеської області:

ОСОБА_3

ОСОБА_4