Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/259/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.05.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурора: ОСОБА_7 ,

потерпілого: ОСОБА_8 ,

представника потерпілого-адвоката: ОСОБА_9 ,

обвинуваченого: ОСОБА_10 ,

захисника - адвоката: ОСОБА_11

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді, в режимі видеоконференцзв`язку, кримінальне провадження № 0000144 за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хмельове, Маловисківського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, одруженого, освіта вища, раніше не судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 850 гр. 00 коп.
Звільнено ОСОБА_10 від призначеного покарання на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Вироком суду ОСОБА_10 засуджено за те, що він наніс ОСОБА_8 умисне легке тілесне ушкодження, при наступних обставинах.
Так 11 березня 2014 року близько 08.00 години ОСОБА_10 , перебуваючи на території огороду ОСОБА_8 , що розташований за адресою АДРЕСА_1 , під час сварки, умисно, дерев`яним кілком, що використовувався в якості межового знаку, наніс останньому один удар в область лівої частини грудної клітки, від чого ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці грудної клітки в середній третині по боковій поверхні зліва, який утворився від травматичного впливу при контакті з тупим об`єктом, який згідно висновку судово-медичної експертизи № 20 від 12.03.2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити виправдувальний вирок стосовно ОСОБА_10 .

Обгрунтовує свої доводи тим, що ОСОБА_10 , являється інвалідом 2-ї групи, хворіє на цукровий діабет типу 2, та потребує постійного введення інсуліну, так як хворіє на тяжку форму діабету і в момент нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 обвинувачений знаходився у ліжку після зробленого уколу інсуліну і не міг рухатись. Те що ОСОБА_10 потребує стаціонарного лікування підтверджується епікризами МК СХ №10560 та №10772 згідно яких він перебував на стаціонарному лікуванні в ендокринологічному відділенні Кіровоградської обласної лікарні в період з 30.05 - 14.06.2013 р. та 12.06 - 24.06.2014 р.

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у судовому засіданні підтвердили що ОСОБА_10 не міг причинити тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_8 на його огороді о 8-00 годині 11 березня 2014 року, оскільки у вказаний час він знаходився у ліжку у своєму будинку, проте вказані показання свідків суд залишив поза увагою.

У своїх показаннях свідок ОСОБА_14 стверджував те, що бачив як ОСОБА_10 , якого взнав на значній відстані, наніс удар ОСОБА_8 та виражався в його адресу нецензурними словами, в той час як при проведенні слідчого експерименту на місці, свідок ОСОБА_8 в показах вказав, що він не міг розібрати про що говорили потерпілий ОСОБА_8 та обвинувачений. З місця де знаходився свідок ОСОБА_14 і до місця події була значна відстань, між якими росли високі дерева, хоч і без листя, але з високим кронами, через які не можна було належним чином роздивитись все те, що могло відбуватись на огороді у потерпілого ОСОБА_8 і свідок ОСОБА_14 не міг з території свого двору, через дорогу та огороди бачити та чути все те, що там відбувалось.

Крім того, показання самого потерпілого ОСОБА_8 носять суперечливий характер. Так, у заяві, яку він подав до міліції, він вказав, що удар йому ОСОБА_10 наніс рейкою, а потім змінив покази і став стверджувати, що удари були нанесені дерев`яним кілком, який ОСОБА_10 витягнув нібито з землі.

При допиті в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 вказував на те, що коли до нього підійшов ОСОБА_10 , то в руках у нього були сапа та граблі. А тому не зрозуміло, для чого потерпілий ОСОБА_8 піднімав вгору руки з вказаним інструментом, щоб його збоку вдарив по тулубу засуджений ОСОБА_10 , з врахуванням того, що в руках потерпілого ОСОБА_8 були більш вагомі знаряддя для оборони ніж палиця, яка нібито була в руках засудженого ОСОБА_10 .

Ініціювання причинених ОСОБА_8 тілесних ушкоджень пов`язане з тим що між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 тривалий час тому склалися не дружні стосунки із-за самовільно зайнятої ОСОБА_8 земельної ділянки, а саме, церковної території та земельної ділянки ОСОБА_10 на якій потерпілий ОСОБА_8 зробив самовільні прибудови, які сільська рада зобов`язала ОСОБА_8 розібрати та перенести на свою територію, що підтверджується довідкою Єлизаветградківської сільської ради №48 від 28.03.2014 року.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника-адвоката ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу та просили вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити виправдувальний вирок стосовно ОСОБА_10 , прокурора який заперечував проти задоволення апеляції, потерпілого, який просив апеляції залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за таких підстав.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове і судове слідство по ній проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винність обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України при обставинах, вказаних у вироку суду, ґрунтуються на зібраних по справі доказах, яким суд дав всебічну, об`єктивну оцінку, і відповідають фактичним обставинам справи.

Так, допитаний під час апеляційного розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_10 вину у вчинені кримінального правопорушення не визнав і показав, що тілесних ушкоджень ОСОБА_8 не наносив. 11 березня 2014 року до 14 години зі свого будинку не виходив, оскільки хворіє на цукровий діабет і щодня вранці проходить курс лікування.

Потерпілий ОСОБА_8 суду показав, що 11 березня 2014 року близько 08 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_10 , в ході сварки, яка виникла за межу огороду, ударив його дерев`яним кілком по лівій стороні грудей.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_10 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, його вина повністю підтверджується дослідженими судом доказами, а саме:

показаннями свідка ОСОБА_14 , який показав, що на початку березня місяця 2014 року між 8-9 годинами працював по господарству на подвірні власного домоволодіння. Почувши крики сварки на огороді ОСОБА_8 , він побачив, що ОСОБА_10 дерев`яним кілком наніс удар по тулубу потерпілому ОСОБА_8 ;

показаннями свідка ОСОБА_15 , відповідно до яких 11 березня 2014 року близько 08 год. через вікно вона бачила, що ОСОБА_16 пішов до її чоловіка ОСОБА_8 , який знаходився на власному огороді. Через декілька хвилин чоловік повідомив що його ударив ОСОБА_10 . З цього приводу зі скаргою на дії ОСОБА_10 пішов до селищної ради;

показаннями свідка ОСОБА_17 , який суду показав, що 11 березня 2014 року між 09 та 10 годинами до нього як до голови Єлизаветградської селищної ради, звернувся потерпілий ОСОБА_18 зі скаргою в якій зазначив, що в цей день його побив ОСОБА_10

висновком експерта, згідно якого ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці грудної клітки в середній третині по боковій поверхні зліва, який утворився від травматичного впливу при контакті з тупим об`єктом, який згідно висновку судово-медичної експертизи № 20 від 12.03.2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Вищевказане тілесне ушкодження може відповідати часу вказаному в обставинах справи тобто 11.03.2014 року. Синець в ділянці грудної клітки зліва утворився від дії одного травматичного впливу. Судово-медичних даних, які б вказували на утворення тілесного ушкодження у гр. ОСОБА_8 внаслідок падіння з висоти власного зросту на землю (підлог, виступаючі предмети) немає;

протоколом проведення слідчого експерименту, від 19.09.2014 року, під час проведення якого свідок ОСОБА_14 розказав та показав як обвинувачений ОСОБА_10 наніс потерпілому ОСОБА_8 удар.

Дії обвинуваченого ОСОБА_10 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне спричинення легких тілесних ушкоджень.
Доводи захисника-адвоката ОСОБА_11 відносно того, що ОСОБА_10 не наносив тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає безпідставними, метою яких є уникнення кримінальної відповідальності такими що повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , висновком судово-медичної експертизи № 20 від 12.03.2014 року, та протоколом проведення слідчого експерименту від 19.09.2014 року.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання - відсутні. З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_10 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України.

Також, суд першої інстанції правильно застосував стосовно ОСОБА_10 п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» та звільнив його від покарання внаслідок акту амністії, оскільки він на час вчинення кримінального правопорушення є інвалідом другої групи, на даний час є інвалідом третьої групи довічно, надав заяву про застосування до нього ЗУ «Про амністію у 2014 році».

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли стати підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

За таких обстави апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2014 року, стосовно ОСОБА_10 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді: підписи.

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Кіровоградської області ОСОБА_2