У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Верховного Суду України

у складі:

головуючого-судді

Філатова В.М.,

суддів

Глоса Л.Ф. і Таран Т.С.,

за участю прокурора

Казнадзея В.В.,

засудженого

ОСОБА_1,

розглянувши
в судовому засіданні в м. Києві 22 квітня 2008 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженогоОСОБА_1на вирок Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 15 січня 2008 року щодо нього,

встановила:

вироком
Довгінцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11
липня 2007 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Кривого Рогу, жителя с. Петрівське Дніпропетровської області, раніше неодноразово судимого, останній раз
28.12.2006 року за ч. 1 ст. 309 КК України на 1 рік позбавлення волі з
випробуванням з іспитовим строком на 1 рік,

засуджено за ч. 1 ст. 15 і ч. 1 ст. 115 КК України із
застосуванням ст. 69 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання
за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком і
визначено ОСОБА_1 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і 1 місяць.

Згідно з вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та
засуджено за замах на умисне вбивство свого рідного брата - ОСОБА_2., вчиненого
засудженим 1 лютого 2007 року близько 20 години за таких обставин.

Цього дня в період з 11 до 18 години ОСОБА_1 з різними
особами вжив у великій кількості спиртні напої. Будучи у стані алкогольного
сп'яніння, близько 18 годин 30 хвилин він прийшов до житла свого брата в
квартиру АДРЕСА_1, де між ними виникла сварка. Внаслідок цього ОСОБА_2 виштовхав ОСОБА_1 зі своєї квартири та викинув на сходову
площадку його одяг. Будучи розлюченим такими діями свого брата, уОСОБА_1 виник
умисел з помсти вбити його. З метою
реалізації цього злочинного наміру
ОСОБА_1 у квартирі своїх батьків,
які проживають у цьому ж будинку, взяв кухонний ніж та пішов до квартири
ОСОБА_2. На східцях між другим і третім
поверхами зазначеного будинку, зустрівши свого брата, який прямував до батьків,
ОСОБА_1 з метою умисного вбивства із
значною силою завдав ОСОБА_2 принаймні 4
удари ножем у грудну клітку та удар у ліве стегно. Але свій злочин до кінця не
довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпілому було
своєчасно надано медичну допомогу.

За апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді
справи судом першої інстанції, вирок місцевого суду в частині призначення
засудженому покарання скасовано
Апеляційним судом Дніпропетровської області, яким постановлено свій вирок від
15 січня 2008 року. Цим вироком ОСОБА_1 призначено покарання за ч. 1 ст. 15 і
ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років, та на
підставі ст. 71 КК України визначено остаточне покарання у виді позбавлення
волі на строк 7 років і 1 місяць. У решті вирок районного суду залишено без
зміни.

У касаційній скарзі та доповненнях до неї
засуджений зазначає, що на досудовому слідстві було порушено його право на
захист. Вважає, що досудове слідство та судовий розгляд справи проведено
неповно, необ'єктивно, однобічно, що викладені у вироку висновки суду про
спрямованість умислу на вчинення
вбивства потерпілого не відповідають фактичним обставинам справи і не
підтверджені зібраними по справі доказами; стверджує, що потерпілий сам спровокував між ними бійку, а він тільки
заподіяв брату тяжкі тілесні ушкодження.
У зв'язку з цим просить вирок
щодо нього змінити, перекваліфікувавши його дії із ч. 1 ст. 15 і ч. 1 ст. 115
КК України на ч.1 ст. 121 КК України, та пом'якшити призначене йому покарання.

Заслухавши доповідь судді Верховного
Суду України, пояснення засудженого, який підтримав касаційну скаргу, думку прокурора Казнадзея В.В. про необхідність залишення оскаржуваних
судових рішень без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність
винуватостіОСОБА_1 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідає
фактичним обставинам справи,
обґрунтований сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні,
належно оцінених і наведених судом у вироку, і є правильним.

Цей висновок ґрунтується на показаннях
самого засудженого про те, що після сварки зі своїм братом саме він завдав
йому удари кухонним ножем у грудну клітку.

Потерпілий ОСОБА_2 підтвердив, що,
посварившись із ОСОБА_1, він виштовхав його зі своєї квартири. Через
деякий час, піднімаючись по східцях в квартиру своїх батьків, його перестрів
брат, який став йому удари ножем у ліву
частину тулубу та бив навіть тоді, коли він намагався від засудженого втекти.

Згідно з висновком судово-медичної
експертизи, у ОСОБА_2. встановлено
множинні проникаючі колото-різані поранення грудної клітки ліворуч з
ушкодженням міжреберної артерії, лівої легені, діафрагми, черевної порожнини з
ушкодженням шлунку, печінки, селезінки, поза черевного простору з
ушкодженням нирки, а також колото-різана
рана лівого стегна. Ці ушкодження утворилася від предмета, яким міг бути кухонний ніж.

Дослідивши та проаналізувавши ці та
інші докладно наведені у вироку докази в їх сукупності, суд дав їм належну
оцінку і обґрунтовано визнавОСОБА_1 винним у скоєнні замаху на умисне вбивство ОСОБА_2. з неприязні.

Суд ретельно перевірив доводи засудженого, аналогічні
тим, що викладені ним у касаційній скарзі, про відсутність в його діях
умислу на умисне вбивство ОСОБА_2., а наявність наміру тільки
заподіяти тілесні ушкодження
потерпілому, який душив його. Викладені у вироку мотиви про визнання цих
доводів безпідставними судова колегія вважає обґрунтованими, такими, що
відповідають фактичним обставинам справи.

Оцінюючи спрямованість умислу засудженого, суд, як видно
з вироку, обґрунтовано послався на те, що ОСОБА_1, наносячи із значною силою
чисельні удари ножем в ліву частину
грудної клітки, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій та, у
такий спосіб завдаючи удари потерпілому у життєво важливі органи, бажав
настання смерті останнього.

Про це свідчить і та обставина, що безпосередньо після
вчиненого злочину ОСОБА_1 висловлювався про вчинене ним вбивство свого брата,
що підтвердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_3 і ОСОБА_4- батьки
засудженого й потерпілого. Тому доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 не
мав наміру вбивати ОСОБА_2., є
безпідставними.

Не заслуговують на увагу і твердження
касаційної скарги засудженого про порушення його права на захист на досудовому
слідстві.

Так, з матеріалів справи убачається, що
ОСОБА_1 неодноразово було роз'яснено право на захист, але він відмовився від
участі захисника.

Суд, правильно встановивши фактичні
обставини справи, дав належну оцінку доказам і правильно кваліфікував
діїОСОБА_1 за ч.1 ст.15 і
ч. 1 ст.115 КК України.

При призначенні засудженому покарання апеляційний суд,
відповідно до вимог ст. 65 КК України,
повною мірою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а також
обставину, яка обтяжує покарання, - вчинення злочину у стані
алкогольного сп'яніння і призначив йому покарання в межах санкції ч.1 ст.115 КК України. Це покарання є
необхідним й достатнім для виправленняОСОБА_1 та попередження нових злочинів, а
тому колегія суддів не знаходить підстав для його пом'якшення, про що просить у
касаційній скарзі засуджений.

Порушень процесуального закону, які могли б вплинути на
правильність судового рішення, не виявлено.

Ураховуючи викладене, керуючись ст. ст..
394-396 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишити
без задоволення, а вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 січня
2008 року щодо нього - без зміни.

Судді:

Філатов В.М. Таран Т.С. Глос Л.Ф.