АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/150/15 Справа № 710/896/14-к Категорія: ч.2, 3 ст. 185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2 ,
суддів при секретарі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,, ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , прокурора прокуратури Шполянського району ОСОБА_10 на вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 08.12.2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець с. Нечаєво, Шполянського району Черкаської області, житель АДРЕСА_1 , маючий на утриманні малолітню дитину, не судимий в силу ст. 89 КК України ,-

засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, - на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 2,3 ч. 1 ст. 76 КК України.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українець, громадянин України, уродженець м. Дніпропетровськ, житель АДРЕСА_1 , маючий на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимий, -

засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, - на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 2,3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку Шполянського районного суду Черкаської області ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винними та засуджені за те, що ОСОБА_7 , перебуваючи на території СТОВ «Насіння» в с. Антонівка Шполянського району Черкаської області, маючи попередню домовленість з ОСОБА_8 на крадіжку майна СТОВ «Насіння», 12.03.2014 року близько 17 години 30 хвилин, 13.03.2014 року близько 16 години та 14.03.2014 р. близько 16 години, надав ОСОБА_8 ключі від приміщення комори № 10, звідки останній таємно, умисно, викрав один мішок насіння соняшника та п`ять мішків кукурудзи, що належать СТОВ «Насіння», які вони вдвох перенесли на територію свинарника СТОВ «Насіння» та сховали, і які ОСОБА_7 14.03.2014 року таємно, умисно, з корисливих мотивів переніс з території СТОВ «Насіння» с. Антонівка, Шполянського району, Черкаської області. Таким чином, за період з 12.03.2014 р. по 14.03.2014 р. ОСОБА_7 викрав разом з ОСОБА_8 майно, яке належить СТОВ «Насіння», спричинивши матеріальні збитки на загальну суму 8591,08 грн.

На вказаний вирок подано апеляційні скарги:

- захисником ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 , в якій вони вважаючи вирок суду незаконним, просили його скасувати та закрити кримінальне провадження за відсутності в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України. В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що вина ОСОБА_7 не доведена, свідки, які були допитані в ході досудового слідства та при розгляді справи, не вказували на його причетність до скоєння злочину, докази попередньої змови не здобуто, вирок винесений на припущеннях;

- прокурором, який не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинувачених, просив вирок суду стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, та постановити новий вирок, яким засудити: ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком - 2 роки, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 2,3 ч. 1 ст. 76 КК України; ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком - 2 роки, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 2,3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали власну апеляцію та заперечили проти апеляції прокурора; думку прокурора, який не підтримав апеляцію прокурора Шполянської районної прокуратури, вважає, що апеляція обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника не підлягає до задоволення; думку обвинуваченого ОСОБА_8 , який заперечив апеляції прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника , вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що вони не підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даній справі вказані вимоги закону були належним чином дотримані.

Висновок районного суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень при обставинах, наведених у вироку, відповідає матеріалам справи та ґрунтується на доказах, досліджених в судовому засіданні, яким суд дав належну правову оцінку.

Не дивлячись на те, що ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, та пояснив під час апеляційного розгляду кримінального провадження, що він до вчиненої крадіжки непричетний, попередньої змови між ним та ОСОБА_8 на її скоєння не було, він лише допомагав ОСОБА_8 реалізовувати посівний матеріал, не знаючи, що він викрадений останнім, частину коштів від реалізації насіння соняшнику та кукурудзи віддавав ОСОБА_8 , іншу залишав собі за перевозку; його вина у вчиненні крадіжки за попередньою змовою з ОСОБА_8 підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, перевіреними судом першої інстанції та наведеними у вироку доказами.

Так, з показів обвинуваченого ОСОБА_8 , даних ним в ході судового слідства по кримінальному провадженню в суді першої інстанції, які є послідовними, вбачається, що він працював денним охоронником СТОВ «Насіння», 12 березня 2014 року під час чергування до нього підійшов ОСОБА_7 , який також працював на СТОВ «Насіння» підсобним робітником, та запропонував йому викрасти з комори на території СТОВ «Насіння» мішок посівної кукурудзи та соняшника, пояснивши, що в нього є клієнти, які куплять посівне насіння, а вони на цьому зароблять гроші, на що він погодився, і вони пішли до приміщення комори, ОСОБА_7 шляхом підбору ключів до навісного замка його відчинив, вони викрали мішок соняшника і мішок кукурудзи та заховали біля приміщення свинарника, ОСОБА_7 релізував викрадене та привіз йому його частину грошей 300 грн. Аналогічним способом вони 13.03.2014 р. та 14.03.2014 р. викрали ще 4 мішки посівної кукурудзи. Всього за викрадений посівний матеріал кукурудзи та соняшника він отримав від ОСОБА_7 гроші в загальній сумі 900 грн. Вказані покази обвинувачений ОСОБА_8 підтвердив і під час апеляційного розгляду справи.

З показів представника потерпілого ОСОБА_11 , даних під час проведення судового слідства по кримінальному провадженню вбачається, що з 12 по 14 березня 2014 року з приміщення комори № 10 СТОВ «Насіння» було викрадено посівне насіння соняшника та кукурудзи на суму 8591,08 грн, яке повернуто обвинуваченими;

Свідок ОСОБА_12 , який працює виконавчим директором СТОВ «Насіння» в судовому засіданні суду 1 інстанції показав, що дійсно з комори № 10 з території СТОВ «Насіння» зник посівний матеріал кукурудзи та соняшника. При опитуванні працівників СТОВ «Насіння», ОСОБА_8 зізнався у вчиненні крадіжки разом з ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_13 , в судовому засіданні показала, що зі слів її чоловіка ОСОБА_8 їй стало відомо, що він разом з ОСОБА_7 вчинили крадіжку посівного матеріалу з комори з території СТОВ «Насіння», за що він отримував гроші від ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_14 , в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що в березні 2014 року до нього звернувся ОСОБА_7 та запропонував купити кукурудзу, на що той погодився та придбав у ОСОБА_7 5 мішків кукурудзи за 900 грн.

Свідок ОСОБА_15 , в судовому засіданні суду і інстанції показав, що в середині березня 2014 року до нього додому приїхав ОСОБА_7 та привіз в паперовому мішку насіння соняшника, грошей йому він не давав, оскільки ОСОБА_7 був йому винен 500 грн. тому він вважав, що насіння йому привезли взамін боргу.

З довідок № 81 від 02.04.2014 р. , № 89 від 08.04.2014 р., виданих СТОВ «Насіння» вбачається, що обоє обвинувачених - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повернули викрадений посівний матеріал до СТОВ «Насіння» ( а.с.15,16)

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що покази обвинуваченого ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 та інших, які вони безпосередньо давали в судовому засіданні є чіткими, послідовними, узгоджуються між собою та з іншими доказами кримінального провадження, є об`єктивними та достовірними і викривають злочинні дії обвинувачених, тому обґрунтовано поклав їх в основу вироку.

Аналіз наведених доказів в їх сукупності з доказами, на які маються посилання у вироку суду, свідчить про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, і його дії за 2 ст. 185 КК України кваліфіковано правильно.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника в апеляції щодо непричетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, об`єктивно не підтверджені та спростовуються вищепереліченими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, в тому числі - показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 , які є послідовними, узгоджуються з іншими доказами та спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , які направлені на ухилення від кримінальної відповідальності за скоєне та розцінюються - як обраний обвинуваченим спосіб захисту, зважаючи на постійну зміну обвинуваченим ОСОБА_17 показів та перекручування фактів. Вказаним обставинам суд першої інстанції дав належну оцінку, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50,65, 66 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 районний суд достатньо виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, дані про особу винного, який характеризується позитивно, не судимий в силу ст. 89 КК України, має на утриманні малолітню дитину, збитки потерпілому відшкодував, за відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 районний суд також виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочинів, дані про особу винного, який характеризується позитивно, є інвалідом 2 групи з дитинства, раніше не судимий, його каяття, молодий вік, наявність на утриманні двох малолітніх дітей, відшкодування збитків потерпілому, обставин, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та, за відсутності обтяжуючих покарання обставин, обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про можливість виправлення обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без реального відбування покарання, звільнивши їх від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України, з покладенням на них обов`язків, передбачених ст.76 КК України; враховуючи встановлені по справі та наведені у вироку позитивно характеризуючі обвинувачених дані, обвинуваченому ОСОБА_7 враховано: позитивні характеристики, наявність на утриманні малолітньої дитини, відшкодування збитків, те, що він раніше судимий, однак судимість погашена; ОСОБА_8 враховано: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, позитивні характеристики, те, що він раніше не судимий, має на утриманні двох малолітніх дітей, збитки потерпілому відшкодував.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що призначене районним судом обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 покарання, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, належним чином мотивоване, і є необхідним та достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора в якій порушується питання про збільшення покарання ОСОБА_18 до 4 років позбавлення волі, ОСОБА_8 - збільшення іспитового строку до 2 років .

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлений щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вирок є законним і обґрунтованим, а підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Керуючись ст. 405, ч.1 п.1 ст. 407, ст. 418, КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 08 грудня 2014 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_9 , прокурора прокуратури Шполянського району ОСОБА_10 , - залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :