У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1.,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3.,
при секретарі за участю прокурора захисників ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_6, ОСОБА_7,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000539, за обвинуваченням

ОСОБА_8,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі та доповнень до неї потерпіла ОСОБА_9 порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_8 в зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону, істотним порушенням кримінального процесуального закону. Крім того, вказує, на однобічність та неповноту досудового і судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та те, що слідство було проведено необ'єктивно, неповно, однобічно, а вирок постановлено на припущеннях, вважає, що в діях засудженого є ознаки складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 та ч. 3 ст. 296 КК України. Також зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України та просить рішення по справі скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 порушує питання про скасування судових рішень по справі в зв' язку з неправильним застосуванням кримінального закону, істотним порушенням кримінального процесуального закону. Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту досудового розслідування та судового слідства. Вказує, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України не доведена. На обґрунтування своїх доводів посилається на те, що розслідування та розгляд даного провадження проведено поверхнево; всі докази вини ОСОБА_8 були отримані з порушенням вимог процесуального законодавства та зазначає, що під час конфлікту засуджений діяв у стані необхідної оборони, захищаючи себе та ОСОБА_10 від нападу перебуваючих в стані алкогольного сп'яніння ОСОБА_11 та ОСОБА_12, що залишилось поза увагою суду при визначенні кваліфікації дій ОСОБА_8 Також зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України та просить рішення по справі скасувати та закрити кримінальне провадження у зв'язку з відсутністю в діях засудженого складу інкримінованого йому злочину.

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2014 року ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 119 КК У країни до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 липня

2014 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 змінено. Виключено

з мотивувальної частини вироку посилання суду на такі докази, як: протокол

слідчого експерименту від 24 січня 2014 року (т. 3 а.с. 14-21), зазначений в

абзаці 2 на звороті аркуша № 76 тому № 3; висновок комісійної судово- медичної експертизи № 16-Д від 14 лютого 2014 року (т. 3 а.с. 35-55), зазначений в абзаці 3 звороту аркуша № 76 тому № 3; свідчення свідка ОСОБА_13, зазначені в абзаці 4 ар кушу справи № 75 тому № 3. В решті вирок районного суду щодо ОСОБА_8 залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те,

що він 23.02.2013 року, близько 23.45 годин, знаходячись на площадці біля

центрального входу до нічного розважального клубу «Сталкер», який

розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. 20-річчя Перемоги, 10, в

ході раптово виниклої сварки з раніше йому незнайомим ОСОБА_11, який

перебував в стані алкогольного сп'яніння, не бажаючи спричинити останньому тяжкі тілесні ушкодження та не маючи умислу на заподіяння смерті останньому, не передбачивши, що потерпілий, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння може впасти та отримати ушкодження внаслідок падіння та удару головою об цементовану поверхню на площадці біля входу в нічний клуб, але повинен був та міг це передбачити, діючи необережно, завдав рукою, стиснутою в кулак, удар в обличчя ОСОБА_11, від якого останній втратив рівновагу, впав на цементову підлогу і вдарився об нею головою. Внаслідок дій ОСОБА_8, ОСОБА_11 при падінні були спричинені тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта № 2790 від 10.07.2013 року за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, які могли утворитися внаслідок травми прискорення, що підтверджується наявністю лінійного перелому потиличної кістки праворуч з переходом на основу черепа та внутрішньо-мозкової гематоми в правій гемісфері мозочку, а також контузійними вогнищами (протиудару) в правій лобній долі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в КЗ «Обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» ОСОБА_11 помер. Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 209 від 14.11.2013 року тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми з переломами кісток черепу, крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку, мозочку, під час травматичного процесу, ускладнилися запаленням, дистрофією оболонок та речовини головного мозку (енцефаліт), які під час травматичного процесу призвели до розвитку зливної бронхопневмонії, фіброзно-гнійного плевриту, поліорганної недостатності, що в даному випадку є причиною смерті. ОСОБА_11

Заслухавши доповідь судді, думку захисника ОСОБА_6, який підтримав касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_9, думку захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8, який підтримав свою касаційну скаргу, пояснення прокурора ОСОБА_5., який заперечував проти задоволення касаційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

У касаційних скаргах потерпіла та захисник порушують питання про перегляд судових рішень щодо ОСОБА_8 у касаційному порядку у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та однобічністю і неповнотою досудового розслідування та судового слідства. Проте, зазначені обставини були предметом розгляду судів першої і апеляційної інстанцій і їм була дана належна оцінка. Відповідно до вимог ст. 438 КПК України вони перегляду в касаційному порядку не підлягають. При розгляді доводів касаційних скарг колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Вина засудженого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України підтверджується зібраними у встановленому законом порядку доказами, які досліджувались судом. Так, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувачення, визнаного судом доведеним, показання потерпілої ОСОБА_9, свідків ОСОБА_14, ОСОБА_10, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_13, ОСОБА_24, ОСОБА_25, дані протоколу огляду місця події від 26 липня 2013 року, дані протоколу проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_8 під час якого останній вказав обставини та механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, висновки експертиз проведених в рамках розслідування даного кримінального провадження, які узгоджуються між собою, які суд дослідив у відповідності до вимог процесуального закону.

Зазначені обставини органами досудового слідства і судом були встановлені з належною повнотою.

Доводи касаційної скарги з доповненнями потерпілої ОСОБА_9 про неправильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 119 КК України оскільки вважає, що в діях засудженого є склад злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України були предметом ретельної перевірки, як судом першої так і судом апеляційної інстанцій та спростовані доказами викладеними у судових рішеннях, з чим погоджується і колегія суддів.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження об'єктивних даних які б беззаперечно свідчили про те, що ОСОБА_8 двічі наніс удари потерпілому в обличчя в тому числі один удар ногою, крім показів свідка ОСОБА_12, який неодноразово змінював свої показання, не встановлено.

Навпаки, показання свідка ОСОБА_12, які він давав під час досудового розслідування, спростовуються висновком комісійної судово-медичної експертизи від 14 листопада 2013 року, відповідно до якого локалізація та характер виявлених у потерпілого ОСОБА_11 тілесних ушкоджень суперечить механізму їх утворення на який вказував свідок ОСОБА_12 під час слідчого експерименту від 23 липня 2013 року.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 змінив свої показання у зв'язку з чим було проведено слідчий експеримент та комісійну судово-медичну експертизу від 14 лютого 2014 року, висновки якої не заперечували, що механізм тілесних ушкоджень може відповідати механізму їх утворення про які говорив ОСОБА_12 під час проведення слідчого експерименту від 24 січня 2014 року.

Разом з тим, відповідно до висновків комісійних судово-медичних експертиз та показань експерта ОСОБА_25 в судовому засіданні встановлено, що у потерпілого має місце травма прискорення, це означає, що голові було надано прискорення - це перша травматична дія, і друга травматична дія - це удар об якийсь предмет. В даному випадку мала місце одна травматична дія в область обличчя з послідуючим ударом потилицею об тверду поверхню. Даний механізм відповідає обставинам спричинення тілесних ушкоджень на які вказав потерпілий ОСОБА_11 у протоколі його допиту під час слідства та засудженим ОСОБА_8 про нанесення одного удару в голову потерпілого та його падіння. Виявлені зовнішні тілесні ушкодження (забій носу з носовою кровотечею, садно потиличної області) виникли від не менш як двох механічних дій, та не несуть характерологічних властивостей травмую чого предмету.

Тому суд проаналізувавши всі показання свідка ОСОБА_12, протоколи слідчих експериментів , висновки комісійних судово-медичних експертиз обґрунтовано прийшов до висновку про правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 119 КК України, надавши критичну оцінку показанням свідка ОСОБА_12, про нанесення засудженим двох ударів в обличчя потерпілого ОСОБА_9 та висновкам експертизи, які були зроблені на підставі показань свідка ОСОБА_12

Доводи касаційної скарги потерпілої про те, що у потерпілого при госпіталізації були виявлені в тому числі і поверхневі пошкодження шкіри та забої м'яких тканин обличчя самі по собі не свідчать про вчинення ОСОБА_8 злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження до вчиненого засудженим злочину у потерпілого зі свідком ОСОБА_10 відбувався конфлікт, який переріс у бійку.

Підстав для додаткової кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 296 КК України про що йдеться в касаційній скарзі потерпілої, колегія суддів не вбачає, оскільки в діях ОСОБА_8 відсутній хуліганський мотив.

Доводи захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про те, що останній знаходився в стані необхідної оборони були також предметом перевірки судів та свого підтвердження не знайшли, оскільки було встановлено, що конфлікт виник в ході раптово виниклої сварки, що в момент вчиненого та в тій обстановці, яка склалася, а саме посягання з боку потерпілого та свідка ОСОБА_12 не викликало необхідності у ОСОБА_8 негайного його відвертання чи припинення шляхом заподіяння потерпілому ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала його смерть.

Даних, які б свідчили, що в справі неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотне порушення кримінального процесуального закону, що призвело до неправильної кваліфікації дій засудженого, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обираючи покарання ОСОБА_8 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував суспільну небезпеку та ступінь тяжкості вчиненого засудженим кримінального правопорушення, обставини справи, дані про особу засудженого, який за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, а також враховано, відсутність обтяжуючих обставин, а обставиною, що пом'якшує покарання засудженого судом визнано часткове відшкодування шкоди, та призначив покарання в межах, передбачених санкцією статті кримінального закону, за якою засуджено ОСОБА_8

Ухвала апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону, які були б підставою для зміни або скасування судових рішень щодо ОСОБА_8, колегією суддів не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційних скарг немає.

Керуючись статтями 433, 434, 442, 436 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги потерпілої ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 липня 2014 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3