У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного
Суду України у складі:

головуючого

Кармазіна Ю.М.,

суддів за участю прокурора

Кліменко М.Р. і Федченка О.С., Морозової С.Ю.

розглянула в
судовому засіданні 17 червня 2008 року кримінальну справу за
касаційним поданням заступника прокурора Донецької області на вирок Петровського районного суду м.
Донецька від 10 грудня 2007 року щодо ОСОБА_1..

Цим вироком засуджено

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1

раніше не судимого,

- за ч.2 ст.366 КК України на 3 роки позбавлення
волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків, на строк 2 роки,

- за ч.3 ст.212 КК України на 5 років позбавлення волі
з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків, на
строк 2 роки з
конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_1.
визначено остаточне
покарання у виді позбавлення волі на
строк 5 років з позбавленням
права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків,
на строк 2 роки з конфіскацією всього належного йому майна.

Відповідно
до ст. 75 КК України ОСОБА_1. звільнено від відбування основного
покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки з
покладенням обов'язків, передбачених п. п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

За вироком суду ОСОБА_1. засуджено за те, що він, будучи
службовою особою - директором ТОВ "Протей", у період з липня по листопад 2003
року з метою ухилення від сплати податків шляхом приховування та заниження об'єктів
оподаткування, умисно при
складанні офіційних документів - податкових декларацій, вносив власноручно та шляхом введення в
оману головного бухгалтера ТОВ "Протей" ОСОБА_2., яка фактично оформлювала
документи бухгалтерського та податкового обліку даного підприємства, завідомо
неправдиві відомості про результати фінансово-господарської діяльності
очолюваного ним підприємства, завіряв зазначені
документи печаткою ТОВ "Протей" і надавав підроблені декларації до
Державної податкової інспекції в Петровському районі м. Донецька, внаслідок
чого здійснив ухилення від
сплати в бюджет податку на прибуток підприємства в сумі 259980 грн., податку на
додану вартість у сумі 165324 грн., а всього на суму 425304 грн., тобто вчинив
службове підроблення, що призвело до настання тяжких наслідків, та ухилився від
сплати податків, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів
в особливо великих розмірах.

У
апеляційному порядку справа не розглядалась.

У касаційному поданні заступник прокурора Донецької області, не оспорюючи
доведеність вини ОСОБА_1. у вчиненні злочинів та правильність кваліфікації його дій, зазначає, що вирок суду підлягає скасуванню в
зв'язку з невідповідністю призначеного засудженому покарання тяжкості вчинених злочинів унаслідок м'якості та неправильним застосуванням кримінального закону, що полягало в призначенні додаткового покарання у виді
конфіскації майна при звільненні засудженого від відбування покарання з
випробуванням. Просить вирок щодо ОСОБА_1. скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення прокурора на підтримання касаційного подання, перевіривши матеріали
кримінальної справи, колегія суддів вважає, що касаційне подання підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Висновок
суду про винуватість ОСОБА_1. у
вчиненні зазначених у вироку злочинів підтверджений доказами, дослідженими
судом у порядку, передбаченому ч.3 ст. 299 КПК України, і не заперечується у
касаційному поданні.

Дії засудженого правильно
кваліфіковано за ч.2 ст.366, ч.3 ст.212 КК України.

Істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування вироку, перевіркою
матеріалів справи не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_1. суд урахував характер і ступінь тяжкості вчинених
злочинів, дані про особу засудженого, пом'якшуючі покарання обставини, а саме
те, що злочин він учинив уперше у віці 20 років, характеризувався позитивно,
мав на утриманні батьків-пенсіонерів, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся
у вчиненому.

Обтяжуючих його покарання обставин
судом встановлено не було.

Посилання прокурора на те, що судом
при призначенні ОСОБА_1. покарання не враховано характер та суспільну
небезпечність вчинених злочинів,
безпідставні.

Так, судом враховано ступінь
тяжкості вчинених ОСОБА_1. злочинів, один з яких є тяжким, та призначено
покарання в межах санкцій ч.2 ст.366, ч.3 ст.212 КК України. Що стосується
актуальності злочинів, на що звертає увагу прокурор у касаційному поданні, то
це за вимогами ст. 67 КК України не може
враховуватись як обставина, що обтяжує покарання.

Твердження
прокурора про те, що ОСОБА_1. не визнав своєї
вини на досудовому слідстві, а тому не розкаявся у вчиненні злочинів, необґрунтовані, оскільки невизнання вини є позицією
захисту ОСОБА_1., яка не може враховуватись при призначенні йому покарання.
Окрім того, відповідно до протоколу судового засідання, під час розгляду справи
в суді ОСОБА_1. повністю визнав вину та розкаявся у вчиненому, що було правильно визнано судом пом'якшуючими
покарання обставинами.

Те, що ОСОБА_1. не відшкодував
шкоду, завдану вчиненням злочинів, не свідчить про те, що виправлення
засудженого можливе лише в місцях позбавлення волі.

З огляду на викладене, судом на
законних підставах прийнято рішення про застосування ст. 75 КК України і звільнення ОСОБА_1. від відбування основного покарання з
випробуванням з іспитовим строком.

Таке покарання є необхідним й
достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Разом з тим, при призначенні ОСОБА_1. додаткового покарання за ч.2 ст.366,
ч.3 ст.212 КК України у виді позбавлення права обіймати посади, пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків на строк
2 роки, суд не врахував, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 366 КК України, є
менш тяжким, ніж злочин, передбачений ч. 3 ст. 212 КК України, а це, з
урахуванням конкретних обставин справи,
даних про особу ОСОБА_1., давало підстави для призначення засудженому за ч. 2
ст. 366 КК України додаткового покарання
за розміром менше, ніж таке ж покарання
за ч. 3 ст. 212 КК України. Таке рішення сприятиме виправленню помилки суду при
призначенні покарання за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України, за
вимогами якої є недопустимим застосування
принципу поглинення менш суворого покарання
більш суворим до однакового за видом і
розміром додаткового покарання,
призначеного за злочини, що входять в сукупність. З огляду на це, вирок суду в
частині призначеного ОСОБА_1. за ч. 2 ст. 366 КК України додаткового покарання
підлягає зміні.

Також при звільненні ОСОБА_1. від
відбування покарання з випробуванням
судом було порушено вимоги ст.77 КК України та не враховано роз'яснень, що
містяться в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р.
“Про практику призначення судами кримінального покарання ”, відповідно до яких
конфіскація майна як додаткове покарання
не може бути призначена при звільненні особи від відбування покарання з
випробуванням.

З огляду на викладене, вирок щодо ОСОБА_1. у цій частині
також підлягає зміні з виключенням із
вироку рішення суду про призначення засудженому додаткового покарання у виді
конфіскації майна як за ч.3 ст.212 КК України, так і на підставі ст. 70 КК
України.

Керуючись ст. ст. 394-396 КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційне
подання заступника прокурора Донецької області задовольнити частково.

Вирок
Петровського районного суду м. Донецька від 10 грудня 2007 року щодо ОСОБА_1 змінити: пом'якшити призначене ОСОБА_1. за ч. 2 ст. 366 КК України покарання до 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати
посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських
обов'язків, на
строк 1 рік і 6 місяців; на підставі ст.77 КК України виключити призначення йому за ч. 3 ст.212 КК України додаткового покарання у виді конфіскації
всього належного йому майна. На підставі ч. 1 ст.70 КК України призначити
ОСОБА_1. за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 212 КК
України, покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати
посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи
адміністративно-господарських обов'язків строком на 2 роки
та на підставі ст.75 КК
України звільнити
його від відбування
основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки
та покладенням на нього обов'язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ст. 76
КК України.

У решті вирок залишити без зміни.

Судді:

Кармазін Ю.М. Кліменко М.Р. Федченко О.С.