Справа № 521/8259/13-к
Номер провадження:1-кп/521/515/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 .

захисника ОСОБА_4

перекладача ОСОБА_5

у присутності підозрюваного ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в порядку ст. 314 КПК України обвинувальний акт у відношенні: ОСОБА_6 , у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
На обговорення сторін кримінального провадження ставилося питання щодо можливості призначення судового розгляду обвинувального акту у відношенні ОСОБА_6 .

Прокурор в підготовчому судовому засіданні просив призначити судовий розгляд та продовжити термін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого.

Захисник та обвинувачений заперечували проти призначення судового розгляду та просили змінити запобіжний заход.

Судом у підготовчому судовому засіданні встановлено, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, так як він не відповідає вимогам КПК України з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувальний акт був вручений обвинуваченому без перекладу на його рідну мову (азербайджанську), або мову, якою він володіє (російську). Таким чином суд вважає, що обвинувальний акт повинен бути повернутий прокурору, так як він не відповідає вимогам КПК України, а саме направлений до суду з порушенням КПК України (ст. ст. 20, 68, п.18 ч.3 ст. 42, 293 КПК України) та встановлена невідповідністьунеможливлює його призначення до судового розгляду. При цьому судом, у судовому засіданні від 17 квітня 2014 року було встановлено, що обвинувачений не розуміє українську мову та йому було надано перекладача.

Крім того, судом встановлено, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, а саме вимогам пункту 5 частини 2 статті 291 КПК України та встановлена невідповідністьунеможливлює його призначення до судового розгляду.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень п. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України визначає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
В даному обвинувальному акті викладені лише ті фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 й правова кваліфікація кримінальних правопорушень, в яких підозрюються останній. Такі відомості, у відповідності до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_6 , за цим процесуальним рішенням, має статус підозрюваного.
Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставини, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_6 , а тому доводи прокурора про відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України є безпідставними.
Також, вказівки в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_7 вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення, є безпідставним, оскільки обвинувачення останньому висунуте не було у встановленому законом порядку та не міститься в самому обвинувальному акті. Більш того, така вказівка в обвинувальному акті є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (к римінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Розглядаючи питання щодо клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого суд виходить з того, що відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України суд має право розглядати питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження під час підготовчого судового засідання ст. 314 КПК України, а саме на цій стадії зараз знаходиться судове провадження.

Прокурором доведено, що на даний час існують ризики переховування обвинуваченого від суду, які підтверджуються тим, що ОСОБА_6 не має реєстрації в Україні, є громадянином іншої держави.

Розглядаючи посилання сторони захисту на можливість обрання у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд вважає за необхідне зазначити, що відносно ОСОБА_6 відповідно до КПК України обрано альтернативний запобіжний заход у вигляді застави, який згідно з ст. 176 КПК України є більш м`яким ніж домашній арешт.

Обставин, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України не має.

Враховуючи положення ст. 177 та 178 КПК України з урахуванням ч. 3 ст. 183 КПК України та обставин справи, суд вважає за необхідне визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України. При цьому з урахуванням ч.4 ст. 182 КПК України вважає, що застава в даному випадку повинна складати 80 розмірів мінімальною заробітної плати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177,178, 182,183, 290, 291, 314, 35, 369-372 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Повернути прокурору обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 на 60 днів, тобто з урахуванням суду від 17.04.2015року до 15.08.2015 року.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 о обов`язків, передбачених КПК України у розмірі дев`яносто сім тисяч чотириста сорок гривень.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу. Підозрюваний, обвинувачений звільняються з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1)прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

2)не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

Ухвала може бути оскаржена через Малиновський районний суд м. Одеси до апеляційного суду Одеської області на протязі сьомі діб з дня її оголошення, а особою, яка перебувають під вартою з моменту вручення їй копії судового рішення.

.

Суддя: ОСОБА_1