У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

Головуючого

Коновалова В.М.

суддів

Мороза М.А., Канигіної Г.В.

за участю прокурора

Опанасюка О.В.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 13 листопада
2008 року кримінальну справу за касаційним поданням заступника прокурора
Луганської області на вирок Алчевського міського суду Луганської області від 12
вересня 2007 року щодо ОСОБА_1

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше
судимого 19 квітня 1995 року, 08 липня 1996 року, 18 лютого 1997 року, 20 січня
1998 року, 16 липня 1998 року судами РФ, останній раз 12.04.07 року за ч. 2 ст.
309 КК України до позбавлення волі строком 3 роки, звільненого на підставі ст.
75 КК України від відбування покарання з випробуванням 1 рік,

засуджено
за ч. 2 ст. 309 КК України до позбавлення волі строком 3 роки.

На підставі
ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_1 визначено позбавлення
волі строком 4 роки.

Відповідно
до ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням
2 роки, з покладенням на засудженого обов'язків, передбачених п.п. 2, 3 ч. 1
ст. 76 КК України.

В
апеляційному порядку вирок щодо ОСОБА_1 не переглядався.

Як визнав
встановленим суд, 5 квітня 2007 року близько 10-ї години ОСОБА_1, у будинку
АДРЕСА_1, незаконно виготовив 6 мл. особливо небезпечної психотропної речовини,
яку зберігав при собі без мети збуту.

У цей же
день близько 16-ї години 40 хвилин ОСОБА_1 був затриманий працівниками міліції,
які під час його особистого огляду виявили та вилучили 2 шприца з особливо
небезпечною психотропною речовиною - 0, 31 гр. та 0, 06 гр. сухою вагою.

У
касаційному поданні заступник прокурора Луганської області, не оспорюючи
доведеності вини та правильності кваліфікації дій ОСОБА_1 зазначає, що суд у
вступній частині вироку помилково зазначив судимості ОСОБА_1 судами РФ 19 квітня 1995 року, 08
липня 1996 року, 18 лютого 1997 року, 20 січня 1998 року, 16 липня 1998 року, а
також помилково визнав обставиною, що пом'якшує покарання ОСОБА_1 - добровільне
відшкодування шкоди, оскільки заподіяння будь-якої шкоди по даній справі не
встановлено. Крім того, прокурор зазначає, що суд, призначаючи ОСОБА_1
остаточне покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, порушив вимоги цієї
норми закону, оскільки фактично визначив остаточне покарання за правилами ст.
71 КК України, частково приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім
вироком. Просить вирок змінити, виключити з вступної частини посилання суду на
судимості ОСОБА_1 19 квітня 1995 року, 08 липня 1996 року, 18 лютого 1997 року,
20 січня 1998 року, 16 липня 1998 року судами РФ; виключити з мотивувальної
частини вироку рішення суду про визнання обставиною, що пом'якшує покарання
ОСОБА_1 - добровільне відшкодування шкоди та визначити йому остаточне покарання
з правилами ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначеного
покарання та покарання, призначеного за попереднім вироком - у виді позбавлення
волі строком 4 роки.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
міркування прокурора про часткове задоволення касаційного подання, обговоривши
його доводи та перевіривши кримінальну справу, колегія суддів вважає, що
касаційне подання підлягає частковому задоволенню.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у
вчиненні інкримінованого йому злочину відповідає матеріалам справи.

Як вбачається з протоколу судового засідання, ОСОБА_1
повністю визнав свою винуватість у вчиненому, у зв'язку з чим докази у судовому
засіданні досліджувалися в порядку ст. 299 КПК України.

Дії засудженого ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 309 КК України
кваліфіковані правильно.

Покарання ОСОБА_1 призначено з додержанням вимог ст. 65
КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, особи
засудженого та пом'якшуючих покарання обставин.

Також, місцевим судом правильно призначено ОСОБА_1
остаточне покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України і доводи у касаційному
поданні з цього приводу, колегія суддів вважає безпідставними.

Крім того, у касаційному поданні прокурор порушує питання
про виключення з мотивувальної части вироку рішення суду про визнання
обставиною, що пом'якшує покарання засудженому ОСОБА_1 - добровільне
відшкодування шкоди. Проте, виходячи з вимог ст. 397 КПК України, суд
касаційної інстанції не вправі змінити вирок у цій частині.

Проте, з вступної частини вироку підлягає виключенню
посилання суду на судимості ОСОБА_1 19 квітня 1995 року, 08 липня 1996 року, 18
лютого 1997 року, 20 січня 1998 року, 16 липня 1998 року судами Російської
Федерації, оскільки відповідно до вимог Закону України від 3 березня 1998 року
«Про ратифікацію Протоколу до Конвенції про правову допомогу та правові
відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993
року», Україна не взяла на себе зобов'язань визнавати та враховувати вироки,
винесені судами Договірних Сторін, при вирішенні питання про встановлення факту
вчинення злочину повторно, тощо. За таких обставин, положення ст. 9 КК України
не можуть бути застосовані.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 395, 396 КПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

касаційне подання заступника прокурора Луганської області
задовольнити частково.

Вирок Алчевського міського суду Луганської області від 12
вересня 2007 року щодо ОСОБА_1 змінити.

Виключити з вступної частини вироку посилання суду на
судимості ОСОБА_1 19 квітня 1995 року, 08 липня 1996 року, 18 лютого 1997 року,
20 січня 1998 року, 16 липня 1998 року судами Російської Федерації.

В решті вирок щодо ОСОБА_1 залишити без зміни.

С у д д і :

Коновалов В.М. Мороз М.А. Канигіна Г.В.