Справа № 461/3242/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/252/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 461/3242/14-к про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, непрацюючого, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч.1 ст. 366, ч.4 ст. 358, ч.2 ст. 190 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Галицького району м. Львова ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 та голови кредитної спілки «Фінансова гільдія» на вирок Галицького районного суду м. Львова від 31 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 31 грудня 2014 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 366, ч.4 ст. 358, ч.2 ст. 190 КК України, та на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно призначено покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням адміністративно господарських обов`язків строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та на нього покладено обов`язки, передбачені п.3, п.4 ч.1 ст. 76 КК України.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат.

ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він 12 червня 2012 року, перебуваючи на посаді директора ТзОВ «Бродівський мясокомбінат», будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими функціями, склав завідомо неправдиві офіційні документи, а саме: довідку про доходи на своє ім`я від 05.06.2012 року, згідно з якою, він, працюючи на посаді директора ТзОВ «Бродівський мясокомбінат», за період часу з грудня 2011року по травень 2012 року отримав заробітну плату в сумі 10600 грн.; довідку про доходи на ім`я ОСОБА_10 № 16/35, згідно з якою ОСОБА_10 , працюючи на посаді юриста ТзОВ «Бродівський мясокомбінат», за період часу з грудня 2011 року по травень 2012 року отримав заробітну плату в сумі 16800 грн.

13.06.2012 року, маючи умисел на використання завідомо підробленого документа, з метою отримання кредитних коштів для особистих потреб, перебуваючи у кредитній спілці «Фінансова гільдія» на вул. Газовій, 36/2 у м. Львові, ОСОБА_6 подав працівнику кредитної спілки завідомо підроблену довідку про доходи на своє ім`я від 05.06.2012 року та, маючи умисел на заволодіння грошовими коштами кредитної спілки «Фінансова Гільдія» шляхом обману, надав працівнику кредитної спілки завідомо неправдиву інформацію щодо своєї платоспроможності і платоспроможності поручителя та заволодів кредитними коштами в сумі 10000 грн. без мети їх подальшого повернення.

У червні 2012 року ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді директора ТзОВ «Бродівський мясокомбінат», будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими функціями, за попередньою змовою в групі з ОСОБА_10 склав завідомо неправдивий офіційний документ, а саме довідку про доходи на ім`я ОСОБА_11 , згідно з якою ОСОБА_11 , працюючи на посаді менеджера ТзОВ «Бродівський мясокомбінат», за період часу з грудня 2011 року по травень 2012 року отримав заробітну плату в сумі 6600 грн., яку в подальшому передав ОСОБА_10 .

На вирок суду прокурор прокуратури Галицького району м. Львова ОСОБА_9 , захисник ОСОБА_8 та голова кредитної спілки «Фінансова гільдія» подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 366 КК України обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати господарсько-розпорядчі посади строком на 1 рік; за ч.4 ст. 358 КК України обмеження волі строком на 1 рік; за ч.2 ст. 190 КК України обмеження волі строком на 2 роки та на підставі ст. 70 КК України остаточно призначити йому покарання у вигляді 3 років обмеження волі з позбавленням права обіймати господарськорозпорядчі посади строком на 3 роки. В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що постановлене судом рішення є незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, так як судом при призначенні покарання не дотримано вимог ст. 65 КК України; не в повній мірі враховано характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених ОСОБА_6 діянь, які відносяться до категорії невеликого та середнього ступеня тяжкості. Крім цього, призначаючи покарання ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК України, суд в резолютивній частині вироку повинен був вказати, що особа звільняється лише від основного покарання.

В апеляційній скарзі та її змінах захисник ОСОБА_8 просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за ст. 190 КК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення; за ст.ст. 358, 366 КК України у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення. В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи. В порушення вимог ст. 374 КПК України у вступній частині вироку не зазначено найменування (номер) кримінального провадження. Щодо обвинувачення ОСОБА_6 в обмані кредитної спілки з метою отримання кредиту без мети його подальшого повернення, то ОСОБА_6 уклав договір в установленому законом порядку, одержав кошти, частково погасив кредит і буде погашати в подальшому після усунення обставин непереборної сили, що існують. Наявність виключно копій документів, в тому числі і висновку експерта не дало стороні захисту можливості скористатися правом на висновок незалежного експерта, а не експерта і установу, яку обрала сторона обвинувачення, оскільки проведення почеркознавчої експертизи по копіях документів є неможливим, а тому вважає такий висновок одностороннім. Стороні захисту не було надано можливості оглядати та копіювати оригінали частини документів у матеріалах справи, чим було порушено право щодо збирання доказів в порядку передбаченому КПК України. Крім цього, вважає за неможливе встановити належність та порядок отримання доказів, а саме копій документів, які містяться у матеріалах справи, що не відповідає вимогам ст. 99 КПК України. Також зазначає, що судом не було допитано заявлених свідків, однак стороною обвинувачення не було забезпечено їх явку в судове засідання. Вважає вирок суду безпідставним в частині обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст. 190 КК України в зв`язку із відсутності наміру неповернення кредиту, враховуючи його часткове погашення, а за ч.1 ст. 366, ч.4 ст. 358 КК України з причин відсутності оригіналів доказів та ненадання стороні захисту можливості ознайомитись з такими.

В апеляційній скарзі голова кредитної спілки «Фінансова гільдія» ОСОБА_12 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_6 покарання без застосування ст. 75 КК України. В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що вирок є незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, так як при призначенні ОСОБА_6 покарання не було дотримано вимог ст. 65 КК України. Судом не враховано дані, що негативно характеризують особу ОСОБА_6 , а саме: відповідь Бродівського РВ ГУМВС України у Львівській області про скерування справи в прокуратуру Бродівського району; вирок Залізничного районного суду м. Львова, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст. 367 КК України; неодноразові обіцянки ОСОБА_6 про виплату кредиту, натомість було враховано довідку з місця проживання, як доказ, що позитивно характеризує особу обвинуваченого.

При апеляційному розгляді справи ОСОБА_6 подав заяву, в якій просить звільнити його від кримінальної відповідальності за ч.4 ст. 358, ч.1 ст. 366 КК України на підставі ст. 49 КК України в зв`язку з закінченням строків давності, а справу закрити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_6 , який просить задовольнити його заяву та апеляційну скаргу захисника, захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги та заяви обвинуваченого, думку прокурора, який не заперечив проти звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи щодо нього за ч.4 ст. 358, ч.1 ст. 366 КК України за цією підставою, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заяву засудженого ОСОБА_6 слід задовольнити, апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, а апеляційні скарги прокурора та голови кредитної спілки «Фінансова гільдія» залишити без задоволення.

При розгляді справи суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 409, п.1 ч.2 ст. 412 КПК України тягне за собою скасування вироку.

Згідно зі ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення( час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання, обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом , або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

За змістом п.2 ч.3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку наводяться докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. При цьому суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показання свідків, потерпілих, обвинувачених, у висновку експерта, документах та речових доказах, а також, керуючись законом, дати оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення. Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку у точних і категоричних судження, які б виключали сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказую.

При розгляді даної кримінальної справи та ухваленні вироку суд не дотримався цих вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, обґрунтовуючи винуватість ОСОБА_6 у заволодінні майном кредитної спілки «Фінансова гільдія» шляхом обману (шахрайство), лише навів у ній досліджені докази, але ніякого аналізу їм не дав. Зокрема, суд покликався на показання свідка ОСОБА_12 , який підтвердив суду, що рішення про надання кредиту ОСОБА_6 було прийнято на підставі наданих ним документів, у тому числі довідки про доходи. Надалі суд перерахував письмові докази (заява кредитної спілки «Фінансова гільдія» про злочин від 20.11.2013, протокол тимчасового доступу до речей і документів від 26.12.2013, копії матеріалів кредитної справи), при цьому не розкриваючи змісту наведених доказів, лише перерахував їх, та не дав належної оцінки цим доказам з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку.

Суд не навів жодних даних, на підставі яких дійшов висновку про те, що ОСОБА_6 в момент заволодіння грошима банку мав на меті їх привласнити, не виконуючи зобов`язання за договором кредиту. Між тим у матеріалах справи є дані про погашення кредиту від 31.07.2012 в сумі 1300 грн. (т.1 а.с.16). Крім того між кредитною спілкою «Фінансова гільдія» та ОСОБА_10 13.6.2012 було укладено договір поруки, згідно з умовами якого поручитель, яким виступав ОСОБА_10 , зобов`язувався відповідати перед кредитною спілкою за належне виконання ОСОБА_6 умов договору кредиту. У подальшому за рішенням суду від 28 січня 2013 року задоволено позов кредитної спілки «Фінансова гільдія» до ОСОБА_6 та ОСОБА_10 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Тобто на момент подання кредитною спілкою заяви про вчинення злочину від 25.11.2013 було судове рішення, що набрало законної сили, яким встановлено наявність цивільно-правових відносин між ОСОБА_6 та кредитною спілкою «Фінансова гільдія» за договором кредиту від 13.06.2012.

У контексті наведеного слід зазначити, що злочин, передбачений ст. 190 КК України, характеризується умислом на заволодіння чужим майном, у даному випадку шляхом обману, при цьому особа не повинна мати наміру повернення такого майна у майбутньому.

Вказані обставини не були належним чином досліджені судом, який поверхнево розглянув справу і обмежився лише загальним висновком про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочині, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

За змістом ст. 92 КПК України обов`язок доказування в судовому засіданні обставин вчинення злочину, належності та допустимості доказів обвинувачення покладається на прокурора.

Однак прокурором в судовому засіданні не було представлено належних та допустимих доказів наявності у ОСОБА_6 умислу на заволодіння чужим майном шляхом обману.

Навпаки, з наведених вище обставин справи вбачається, що на момент отримання кредиту у ОСОБА_6 не було наміру не повертати кошти в майбутньому, а відповідно не було умислу на заволодіння шляхом обману чужим майном.

Крім того, пред`являючи ОСОБА_6 обвинувачення за ч.2 ст. 190 КК України (за ознакою повторності) орган досудового розслідування не навів доказів того, що ОСОБА_6 раніше вчиняв будь-який із злочинів, зазначених у п.1 примітки до ст. 185 КК України.

Суд першої інстанції не звернув увагу на вказані обставини, і необґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

За таких обставин, встановлених апеляційним судом, колегія суддів приходить до висновку про відсутність в діянні ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ст. 190 КК України, у зв`язку з чим обвинувальний вирок суду в частині визнання обвинуваченого винуватим за ч.2 ст. 190 КК України, та призначення покарання підлягає скасуванню, а провадження в цій частині закриттю на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Таким чином суд першої інстанції допустив істотне порушення кримінального процесуального закону за наявності підстав для ухвалення виправдувального вироку, ухвалив обвинувальний вирок, що відповідно до п.3 ст. 409 КПК України є підставою для скасування обвинувального вироку.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі, минуло три роки.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 284, ч.4 ст. 286 КПК України суд в судовому засіданні за наявності підстав, зазначених у п.2 ч.1 ст. 49 КК України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним актом.

Виходячи із встановленої ст. 12 КК України класифікації злочинів, злочини, передбачені ч.4 ст. 358, ч.1 ст. 366 КК України, є злочинами невеликої тяжкості.

За змістом п.2 ч.1 ст. 49 КК України умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності за вчинений нею злочин невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі, є те, що з дня вчинення злочину минуло три роки.

Як вбачається з матеріалів справи, злочини, передбачені ч.4 ст. 358, ч.1 ст. 366 КК України, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_6 , вчинено 12-13 червня 2012 року.

На даний час закінчився строк притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч.4 ст. 358, ч.1 ст. 366 КК України.

У своїй письмовій заяві до суду ОСОБА_6 просить про звільнення його від кримінальної відповідального та дає згоду на закриття кримінальної справи щодо нього на підставі ст. 49 КК України.

З огляду на викладене заява ОСОБА_6 є обґрунтованою, вирок підлягає скасуванню, а справа в частині обвинувачення ОСОБА_6 за ч.4 ст. 358, ч.1 ст. 366 КК України закриттю із звільненням ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

З наведених вище підстав, колегія суддів визнає необґрунтованими апеляційні скарги прокурора та голови кредитної спілки «Фінансова гільдія», які задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 417, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково, а апеляційні скарги прокурора прокуратури Галицького району м. Львова ОСОБА_9 та голови кредитної спілки «Фінансова гільдія» залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 31 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 скасувати.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 366, ч.4 ст. 358 КК України на підставі ст. 49 КК України в зв`язку із закінченням строків давності і кримінальне провадження в цій частині закрити.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 190 КК України закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4