Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4,

суддів: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

за участю прокурора ОСОБА_7,

засудженого ОСОБА_1,

розглянула в судовому засіданні 06 травня 2015 року в м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2013 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2014 року.

Цим вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, такого, що не

має судимості в силу ст. 89 КК України

засуджено за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він 20 серпня 2012 року, знаходячись на стадіоні СШ № 129 по вул. Космонавтів, 8 у м. Дніпропетровську, з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров'я, здійснив напад на потерпілого ОСОБА_2 та заволодів його мобільним телефоном «Нокіа 2700» вартістю 280 грн.

У касаційній скарзі засуджений, не погоджуючись з прийнятими щодо нього судовими рішеннями, посилаючись на неправильне застосування кримінального закону та істотне порушення кримінально-процесуального закону, просить судові рішення скасувати, а справу закрити. Свої вимоги мотивує тим, що надана судом оцінка доказів не відповідає фактичним обставинам, обвинувачення ґрунтується на припущеннях і суперечливих показаннях потерпілого, вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 323 КПК України (1960 року), а ухвала апеляційного суду - ст. 377 цього Кодексу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримання поданої скарги, пояснення прокурора із запереченнями проти скарги, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 398 КПК України (1960 року) підставами для скасування чи зміни вироку, ухвали чи постанови є істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону.

За змістом ст. 370 КПК України (1960 року) істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону є такі порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу й постановити законний і справедливий вирок.

З матеріалів кримінальної справи вбачається порушення вимог ч. 1 ст. 22 КПК України (1960 року) про те, що слідчий та особа, яка проводить дізнання, зобов'язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного й об'єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, допущено однобічність, неповноту досудового слідства та інші порушення кримінально-процесуального закону.

Суд не усунув їх у судовому засіданні й також неповно дослідив обставини справи та порушив інші вимоги зазначеного закону, внаслідок чого постановив у справі судове рішення, яке не відповідає вимогам закону.

Так, обґрунтовуючи свої висновки про винуватість ОСОБА_1 у розбійному нападі та заволодінні чужим майном, суд послався на показання потерпілого ОСОБА_2, згідно з якими засуджений заволодів його майном - мобільним телефоном «Нокіа 2700» вартістю 280 грн.

Разом із тим, у матеріалах справи відсутні докази наявності у потерпілого на час вчинення злочину зазначеного ним мобільного телефону із заявленими технічними характеристиками та вартістю.

Також залишилися неперевіреними та неспростованими доводи ОСОБА_1 про те, що він не бив потерпілого, а на момент зустрічі останній уже мав видимі тілесні ушкодження.

Крім того, орган досудового слідства та суди на підтвердження обвинувачення посилаються на протокол добровільної видачі мобільного телефону з ломбарду від 20 серпня 2012 року, протоколи пред'явлення потерпілому для впізнання ножів і телефону від 21 серпня 2012 року та протокол допиту ОСОБА_2 від 21 серпня 2012 року.

Однак, вивчаючи матеріали справи, колегія суддів встановила, що протокол добровільної видачі датований 29 серпня 2012 року (хоча дата містить виправлення, походження яких не перевірено).

Проведені органом досудового слідства початкові слідчі дії також не відповідають КПК України ( 1960 року).

Так, слідчий ОСОБА_3 21 серпня 2012 року з 09-00 до 09-40 проводив допит потерпілого ОСОБА_2 Водночас, цього ж дня слідчий ОСОБА_3 в період з 09-10 до 09-20 пред'являв потерпілому для впізнання ніж і з 09-30 до 09-55 - телефон.

Яким чином три різні слідчі дії проводились одним і тим самим слідчим одночасно, ні досудовим слідством, ні судом з'ясовано не було.

Також не знайшла своєї оцінки невідповідність проведення пред'явлення потерпілому осіб для впізнання вимогам ст. 174 КПК України (1960 року ), які передбачають, що особа, яка підлягає впізнанню, пред'являється впізнаючому разом з іншими особами у кількості не менше трьох. Натомість у даній справі для впізнання потерпілому було пред'явлено разом із затриманим лише дві інші особи.

Нез'ясовані обставини мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Залишились неперевіреними належним чином як досудовим слідством, так і судом показання свідків про участь під час проведення слідчих дій потерпілого у стані алкогольного сп'яніння та заяви ОСОБА_1 про застосування до нього насильства працівниками міліції, на підтвердження яких надав висновок медичного експерта про виявлення у нього легких тілесних ушкоджень на час перебування в приміщенні міліції.

Допущені неповнота та неправильність досудового слідства не можуть бути усунуті під час розгляду справи в суді.

У зв'язку з тим, що вирок суду щодо ОСОБА_1 постановлено з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, а апеляційна інстанція не виявила цих порушень та не усунула їх, вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню, а справа у зв'язку з порушенням органами досудового слідства вимог ст. 22 КПК України ( 1960 року ) - направленню на нове розслідування, під час якого необхідно всебічно, повно й об'єктивно дослідити обставини справи, зокрема, перевірити доводи ОСОБА_1, та залежно від установленого прийняти рішення, яке б відповідало вимогам закону.

Приймаючи рішення про направлення справи в частині обвинувачення на нове розслідування, колегія суддів вважає за необхідне звільнити ОСОБА_1 з-під варти, виходячи з вимог п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, відображеної, зокрема в рішеннях «Плєшков проти України» та «Харченко проти України», тривалості перебування ОСОБА_1 під вартою (більше 3 років 7 місяців ), даних про його особу та відсутності відомостей про можливе ухилення його від слідства та суду чи здійснення тиску на потерпілого та свідків.

Керуючись статтями 395, 396 КПК України (1960 року), пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2013 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2014 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу щодо нього направити на нове розслідування прокурору Самарського району м. Дніпропетровська.

Звільнити ОСОБА_1 з-під варти в залі суду.

С у д д і:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6