В И Р О К

іменем України

"30" жовтня 2013 р.Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

Головуючого судді Чауса М.О.

при секретарі
Грунковської З.В., Гноілек М.В., Яськової
В.В.

за участю прокурора Постемської
Ю.Ф.,

захисника ОСОБА_1

представників потерпілої ОСОБА_2,
ОСОБА_3

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Луцьк,
українця, громадянина України, з
середньою освітою, не одруженого, не
працюючого, зареєстрованого та
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1;
раніше судимого: 30.05.2007 року Луцьким
міськрайонним судом Волинської
області за ст. 190 ч. 2, ст. 15 ч. 2, ст. 190 ч. 2,
ст. 358 ч. 2 КК України до 4 років 6 місяців
позбавлення волі,

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця м. Києва,
українця, громадянина України з
середньою освітою, одруженого,
працюючого, зареєстрованого та
проживаючого за адресою: АДРЕСА_2,
раніше не судимого,

в скоєнні злочину, передбаченого ст. 289
ч. 2 КК України , суд-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4, 22.04.2011 року з метою заволодіння
автомобілем марки «Богдан» державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, жовтого
кольору, який належав ОСОБА_6 та
знаходився на праві оренди і
тимчасовому користуванні на маршруті
автобусу №520, в м. Києві, вступив в
злочинну змову з ОСОБА_5 та ОСОБА_7, та
почав діяти відповідно до ролей,
розподілений між ними з вищевказаною
метою.

Так, 22.04.2011 pоку, приблизно о 07 годині 30
хвилин, реалізовуючи свій злочинний
умисел, з корисливих мотивів, діючи
умисно і узгоджено з ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
ОСОБА_7, зі свого мобільного телефону
зателефонував ОСОБА_8, який керував
автомобілем марки «Богдан» на маршруті
міського автобусу №520, в м. Києві, та
повідомив останньому заздалегідь
заготовлену неправдиву версію про
можливість отримати грошову
винагороду по здійсненню приватних
позапланових перевезень.

Будучи впевненим у правильності та
добросовісності дій ОСОБА_7, виходячи з
довіри до останнього та, не підозрюючи
його злочинних намірів, ОСОБА_8 зійшов з
робочого маршруту та прибув в
домовлене місце зустрічі із ОСОБА_7, по
вул. Товарній, в м. Києві. Після чого
ОСОБА_8 разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_7, під
усним орієнтуванням останніх,
приблизно о 09 годині прибули до місця
зустрічі з ОСОБА_5, де ОСОБА_4 та ОСОБА_7,
діючи умисно і узгоджено з указаними
особами, повідомили ОСОБА_8 наступну
заздалегідь заготовлену ним
неправдиву версію про «дійсну мету
даної зустрічі - отримання від нього в
тимчасове користування указаного
автомобіля марки «Богдан» державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, жовтого
кольору, безпосередньо їм в руки без
його участі. Будучи впевненим у
правильності та добросовісності дій
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7, виходячи з
довіри до останніх, та не підозрюючи їх
злочинних намірів ОСОБА_8 погодився
перевезти указаний автомобіль марки
«Богдан» державний реєстраційний
номер НОМЕР_1, жовтого кольору, до місця
імовірного використання автомобіля -
Ленінградської площі, в м. Києві. Після
чого, перебуваючи поблизу зупинки
громадського транспорту на перехресті
вул. В.Сосюри та просп. Ю.Гагаріна, в м.
Києві ОСОБА_8, відповідно до
домовленості з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_7, передав указаний автомобіль на
короткий проміжок часу в тимчасове
користування останнім. Після чого
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з місця вчинення
злочину зникли разом з автомобілем,
яким вони незаконно заволоділи.

В подальшому, ОСОБА_7, діючи умисно і
узгоджено з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з метою
реалізації злочинного умислу та діючи
відповідно до розподілених ролей
продовжував залишатись разом із ОСОБА_8
в районі Ленінградської площі, в м.
Києві. Під час чого ОСОБА_7, продовжуючи
діяти відповідно до наперед
заготовленої ним неправдивої версії,
імітував очікування швидкого
повернення викраденого автомобіля.

Після чого, в той же день, приблизно о 16
годині, ОСОБА_7, діючи по узгодженому з
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 плану, з метою
реалізації злочинного умислу і діючи
відповідно до розподілених ролей,
разом з ОСОБА_8 перебував в кафе
«Крокус», по вул. Сергієнка, в м. Києві,
куди прибув також ОСОБА_4 та запевнив
про те, що автобус продовжує
використовуватись за домовленістюі
після виконання поставленого завдання
буде повернутий на місце його
постійної стоянки, на яке йому було
відомо. Будучи впевненим у
правильності та добросовісності дій
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7, виходячи з
довіри до останніх та не підозрюючи їх
злочинних намірів ОСОБА_8 погодився на
указану пропозицію, після чого пішов
додому.

Після чого ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_4
повторно, незаконно заволодівши шляхом
обману автомобілем марки «Богдан»
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
жовтого кольору, розпорядились
викраденим на власний розсуд, чим
завдали ОСОБА_6 матеріальної шкоди на
суму 57000 гривень.

Допитаний в судовому засіданні
підсудний ОСОБА_5 свою вину в скоєному
злочині з урахуванням його пояснень
визнав повністю, щиро розкаївся та
пояснив, що він навесні 2011 року
познайомився з ОСОБА_7 та ОСОБА_4 біля
Києво-Печерської Лаври. Вони
запропонували йому придбати автобус з
документами. Тоді він з ними домовився
придбати автобус "Богдан" за 7 тисяч
доларів. Він знав, що ОСОБА_7 та ОСОБА_4
викрадуть автобус. 22.04.2011 року він
зустрівся з ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_8
Вони сіли в автобус і поїхали за ним до
Ленінградської площі. Після чого,
ОСОБА_7 з ОСОБА_8 вийшли, а ОСОБА_4 сів за
кермо. Потім він забрав автобус та зняв
його з обліку в МРЕО. ОСОБА_4 він передав
2 тисячі гривень та перерахував на
картку 8 тисяч доларів. Автобус "Богдан"
після цього стояв в с. Лука
Житомирської області і його не
використовували.

Допитаний в судовому засіданні
підсудний ОСОБА_4 свою вину в скоєному
злочині визнав частково та пояснив,
що він працював водієм маршрутного
таксі, але був звільнений разом з
ОСОБА_7 та ще декількома водіями.
Заробітну плату їм не виплатили і тому
вони вирішили помститися, а саме
викрасти автобус. ОСОБА_7 домовився з
ОСОБА_8 зустрітися для того, щоб взяти
автобус "Богдан" і можливо попрацювати
і заробити на замовленнях. 22.04.2011 року
ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_7, що автобус не
передасть, так як автобус має право
водити ОСОБА_8 та він. Тоді він сів за
кермо автобусу та поїхав за машиною
ОСОБА_5 Доїхав до МРЕО, забрав гроші у
ОСОБА_5, залишив автобус та поїхав до
ОСОБА_7 Передав гроші ОСОБА_7, який сидів
в кафе. Потім йому дали гроші на дорогу
і він поїхав.

В подальшому в судовому засіданні
ОСОБА_4 пояснив, що про викрадення
автобусу вони не домовлялись, а він сів
за кермо автобусу, щоб передати автобус
ОСОБА_5 для роботи і думав, що автобус
повернуть. Вину визнав в тому, що сідав
за кермо автобусу «Богдан».

Також останній визнав, що отримав від
ОСОБА_5 лише 2000 гривень, які передав
ОСОБА_7

Разом з тим, вина ОСОБА_4 та ОСОБА_5
підтверджується зібраними по справі
доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_6, в судовому
засіданні пояснила, що 08.07.2010 року на
аукціоні від банку "УкрСиббанк" вона у
свою власність придбала автомобіль
"Богдан"А092", д.н.з. НОМЕР_2, 2007 року
випуску, який відремонтувала та в
подальшому передала за договором
оренди ОСОБА_12 З 20.03.2011 р. по 16.06.2011 р.
вона перебувала за межами України.
Приблизно 30.05.2011 р. вона зателефонувала
ОСОБА_13, який повідомив, що автомобіль,
який вона здавала в оренду, був
викрадений за участю водіїв, які
працювали на маршруті 22.04.2011 року.

Згідно оголошених в судовому засіданні
показань потерпілої ОСОБА_6 (а.с. 102-104
т.1), остання в ході досудового слідства
давала аналогічні показання.

ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що
22.04.2011 року був присутній при зустрічі
ОСОБА_4 з ОСОБА_8 Йому було відомо, що
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 хочуть незаконно
заволодіти автомобілем марки "Богдан".
Після чого, зустрівшись з ОСОБА_4, вони
поїхали до Ленінградської площі, де на
перехресті вулиці Сосюри та проспекта
Гагаріна в м. Києві, ОСОБА_8 передав їм
ключі від автобуса. Після того, ОСОБА_4
та ОСОБА_5 поїхали на автомобілі марки
"Богдан" в напрямку станції метро
"Чернігівська", а вони з ОСОБА_8
залишились їх чекати на Ленінградській
площі в м. Києві, створюючи враження, що
все нормально. Увечері до них під"їхав
ОСОБА_4 та пояснив ОСОБА_8, що автобус ще
зайнятий у роботі і пообіцяв
самостійно поставити пізніше його на
стоянку, після чого вони розійшлись. В
подальшому доля автобуса йому не
відома, з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 після 22.04.2011
року він не бачився. Винагороди за
допомогу у викраденні автобуса він не
отримав.

Згідно оголошених в судовому засіданні
показань свідка ОСОБА_7 (а.с. 168-170, 211-216,
228-231, 233-235, 240-242 т.1), останній в ході
досудового слідства давав аналогічні
показання.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
пояснив, що близько шести місяців, до
квітня 2011 року, він працював водієм
марш рутного автобуса на маршруті № 520,
в м. Києві. 22.04.2011 року, близько 07
години 30 хвилин, йому на мобільний зате
лефонував ОСОБА_7, запропонував йому
підзаробити, а саме перевезти групу
жінок з «Корчувате» до Печерської
Лаври, пообіцявши за таке перевезення
500 гривень винагороди та сказав
під'їхати на вулицю Товарну, де
знаходився його гуртожиток. У них на
маршруті іноді дозволялись таків
додаткові перевезення, але з
погодження керівництва. ОСОБА_7 впевнив
його, що з ОСОБА_13 домовився. Він, з"їхав
з маршруту, під'їхав до гу ртожитку і
ОСОБА_7 зайшов до автобусу разом із
ОСОБА_4 Всі разом вони поїхали на
"Корчувате". Коли вони приїхали на
місце, ОСОБА_7, запропонував іншу
пропозицію, дати автомобіль в ко
ристування на пів години йому або
ОСОБА_4, за плату - 500 гри вень. Він
пояснював йому, що їм, начебто, потрібно
було перевезти якісь гроші. ОСОБА_7
також йому повідомив, що якщо він йому
не дозволить взяти автобус, то будуть
погані наслідки. Одразу, як тільки вони
під'їхали до указаного місця, недалеко
біля них, стояв чоловік кавказької
зовнішності. Коли він відмовився від
пропозиції, почав заперечувати
можливість такої угоди, ОСОБА_7
відійшов в сторону і підійшов до особи
кавказької зовнішності та поговорив з
ним. Тоді повернувся та запропонував 1000
гривень за оренду автобуса і вони
домовилися, що він дасть автобус на
місці безпосередньої потреби. Близько
10 години 40 хвилин вони приїхали на
Ленінградську площу в м. Києві, де він
передав ОСОБА_4 ключі та документи на
автомобіль, який поїхав. Він залишився
з ОСОБА_7 Протягом всього часу, коли він
був разом з ОСОБА_7 та чекав на
повернення автобуса, йому телефонували
з роботи, в тому числі ОСОБА_13
спілкуванні з ним він казав, що працює
на замовленні. Вони не сиділи з ОСОБА_7
на одному місці, а прогулювались, від
Ленінградської площі пішли в напрямку
станції метро «Чернігівська». Через
деякий час, коли вони були в кафе
"Крокус" на вулиці Сергієнко в м. Києві,
під"їхав ОСОБА_4 та передав йому гроші і
сказав, що автобус залишився на місці
роботи, а поверне коли закінчить
роботу. Потім ОСОБА_4 почав замовляти
горілку і вони з ОСОБА_7 випивали.
Наступне, що він пам'ятає, було те, що
приблизно о 23-30 годині він прокинувся в
підїзді будинку біля станції метро
"Лівобережна" і виявив відсутність
мобільного телефону марки "Нокіа 3110",
його особистих грошей в сумі 1900
гривень та 2000 гривень, які отримав від
ОСОБА_7

Наступного дня, коли він прийшов на
роботу, автомобіля не було. Після того
він одразу повідомив ОСОБА_12 В
подальшому ОСОБА_7 та його знайомі на
зв'язок більше не виходили, мо більні
телефони не відповідали, місце
проживання змінили. Де вони
знаходились про тягом всього часу в
подальшому йому невідомо.

Згідно до оголошених в судовому
засіданні показань свідка ОСОБА_8
(а.с.130-135, 140-142 т.1), останній в ході
досудового слідства давав аналогічні
показання.

Відповідно до оголошених в судовому
засіданні показань свідка ОСОБА_13 (а.с.
120-122 т.1), останній на досудовому
слідстві пояснював, що у вільний час
він допомагає по роботі своїй знайомій
ОСОБА_12 Його допомога поля гає в тому,
що він контролює технічну придатність
автотранспорту і координує діяль
ність, яка з цим пов'язана. 23.04.2011 р.,
вранці він знаходився на місці
розташування маршрутного транспорту
ОСОБА_12, а потім поїхав по своїм
справам. Приблизно через 40 хвилин йому
зателефонувала диспетчер та
повідомила йому, що угнали автобус,
який належить ОСОБА_6, коли ОСОБА_8,
22.04.2011 р. був з даним автомобілем на ма
ршруті. ОСОБА_8 одразу ж повідомив, що до
угону безпосередньо причетні їхні ко
лишні, водії - ОСОБА_7 та ОСОБА_4 У нього
збері гались їхні контактні дані і він
почав телефонувати їм, просив, щоб
повернули авто бус, але вони
заперечували будь-яку причетність до
скоєного злочину. Приблизно о 12 годині,
23.04.2011 року, він разом з ОСОБА_8
звернулися до міліції з даного приводу.

Свідок ОСОБА_12, в судовому засіданні
пояснила, що з 2002 р. займається
приватним підприємництвом, здійснює
приватні пере везення пасажирів на
маршрутах громадського транспорту.
Весь транспорт, який задіяний у неї на
маршруті, належить не їй, а знаходиться
у неї в користуванні по транспортному
талону. Водії на автобусах працю ють
за усною домовленістю. ОСОБА_7 та
ОСОБА_4 на роботу приймав ОСОБА_13, який
допомагає їй у вільний час з
організаційних питань. Вона з ними була
знайома наглядно. Про те, що з маршруту
було викрадено автобус, який вона
приймала в користування від ОСОБА_6. їй
стало відомо 23.04.2011 року . В подальшому
коли стало відомо, що до цієї події
мають відношення ОСОБА_7 та ОСОБА_4,
вона особисто телефонувала їм, але вони
категорично заперечували свою
причетність.

Згідно оголошених в судовому засіданні
протоколу допиту свідка ОСОБА_12 (
а.с.123-124т.1), остання в ході досудового
слідства давала аналогічні показання.

Свідок ОСОБА_17, в судовому засіданні
пояснив, що його колишня дружина без
його відома віддала його паспорт
ОСОБА_5 Коли він зателефонував ОСОБА_5
для того, щоб дізнатися навіщо йому
паспорт, підсудний повідомив, що
потрібно переоформити автомобіль і
попрохав під'їхати його в МРЕО. Коли він
приїхав в МРЕО, ОСОБА_5 дав йому
підписати якісь документи. Як пояснив
ОСОБА_5 даний автомобіль за дорученням
оформлений був на нього. ОСОБА_5 ніяких
коштів за це не надавав.

Згідно оголошених в судовому засіданні
протоколу допиту свідка ОСОБА_17 (
а.с.151-153, 159-161 т.1), останній в ході
досудового слідства давав аналогічні
показання.

Відповідно до оголошених в судовому
засіданні рапортів працівників
міліції у (а.с. 19а, 24 т. 1), біржового
договору (а.с. 61 т. 1), копії
реєстраційного талону (а.с. 63 т. 1),
пояснення (а.с. 56-57 т. 1) 22.04.2011 року було
викрадено автомобіль марки "Богдан",
д.р.н. НОМЕР_1, який належав ОСОБА_6

У відповідності до оголошених в
судовому засіданні протоколу очної
ставки між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ( а.с. 147-150 т.
1), протоколу очної ставки між ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 (а.с. 217-219 т. 1), протоколу очної
ставки між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ( а.с. 41-46 т.
2), протоколу очної ставки між ОСОБА_5 та
ОСОБА_8 (а.с. 47-50 т. 2), протоколу очної
ставки між ОСОБА_5 та ОСОБА_17 ( а.с. 56-58 т.
2), протоколу очної ставки між ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 (а.с. 59-61т. 2), протоколу очної
ставки між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (а.с.108-110 т.
2), протоколу очної ставки між ОСОБА_4 та
ОСОБА_8 (а.с.111-113 т. 2) повністю
підтверджуються обставини скоєння
злочину підсудним ОСОБА_5 та ОСОБА_4
встановлені в ході судового слідства.

Згідно до оголошених в судовому
засіданні протоколів допиту
обвинуваченого ОСОБА_4 (а.с. 103-107, 122-126 т.
2), підсудний в ході досудового слідства
вину щодо обставин скоєння злочину
визнавав частково, змінював свої
показання.

Наведене свідчить про повну
доведеність вини підсудних за обставин
встановлених як на досудовому слідстві
так і в суді, а тому суд не може прийняти
до уваги показання ОСОБА_4 в частині
проведення розрахунків та неотримання
грошових коштів, рахуючи їх як захисну
позицію, оскільки він змінював свої
показання в суді, вони суперечать
зібраним по справі доказам показанням
підсудного ОСОБА_5 та свідків.

Даючи юридичну оцінку, зібраним по
справі доказам, суд приходить до
висновку, що ОСОБА_4 своїми умисними
діями вчинив незаконне заволодіння
транспортним засобом, за попередньою
змовою групою осіб, вчинене повторно,
і їх слід кваліфікувати за ст. 289 ч. 2 КК
України.

Даючи юридичну оцінку, зібраним по
справі доказам, суд приходить до
висновку, що ОСОБА_5 своїми умисними
діями вчинили незаконне заволодіння
транспортним засобом, за попередньою
змовою групою осіб, і їх слід
кваліфікувати за ст. 289 ч. 2 КК України.

При призначенні покарання підсудним
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд враховує характер
і ступінь суспільної небезпеки
скоєного злочину, особу винних.

Суд приймає до уваги те, що підсудний
ОСОБА_4 свою вину визнав частково, його
характеристику, не працює, одружений,
має неповнолітню дитину, думку
потерпілої щодо міри покарання, стан
його здоров»я, хворіє на хронічні
захворювання, раніше судимий, має не
погашену судимість.

Суд приймає до уваги те, що підсудний
ОСОБА_5 свою вину визнав повністю,
розкаявся у вчиненому, збитки
потерпілій відшкодував, думку
потерпілої щодо міри покарання, що є
пом'якшуючими обставинами по справі,
його характеристику, працює,
одружений, має неповнолітню дитину,
раніше не судимий.

Також суд враховує, що підсудні ОСОБА_5
та ОСОБА_4 скоїли тяжкий злочин,
обставини скоєння злочину, їх роль у
скоєному, тривалий характер злочинних
дій.

Враховуючи викладене, при обранні міри
покарання ОСОБА_4 суд вважає, що його
виправлення можливе лише в умовах
ізоляції від суспільства і міра
покарання повинна бути пов"язана з
позбавленням волі.

При призначенні покарання підсудному
ОСОБА_5 суд вважає, що його виправлення
можливе без ізоляції від суспільства і
міра покарання може бути пов'язана не
з позбавленням волі, а з застосуванням
ст.ст. 75, 76 КК України, звільнення від
призначеного покарання з
випробуванням.

Суд вважає за можливе призначити
підсудним покарання без конфіскації
майна, враховуючи думку потерпілої
щодо міри покарання, та відсутність до
них претензій з боку останньої.

Речові докази підлягають поверненню
потерпілій.

Судові витрати підлягають стягненню з
підсудних в рівних долях.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд -

З А С У Д И В:

Визнати винним ОСОБА_4 в скоєнні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК
України та призначити йому покарання у
вигляді 5 (п'яти) років позбавлення волі
без конфіскації майна.

Визнати винним ОСОБА_5 в скоєнні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК
України та призначити йому покарання у
вигляді 5 (п'яти) років позбавлення волі
без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити
ОСОБА_5 від відбуття покарання з
випробуванням, з іспитовим строком на 3
(три) роки, якщо протягом іспитового
строку він не вчинить нових злочинів і
виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України
зобов`язати його не виїжджати за межі
України на постійне місце проживання
без дозволу органу
кримінально-виконавчої системи,
повідомляти ці органи про зміну місця
роботи та проживання, періодично
з`являтися в ці органи на реєстрацію.

Міру запобіжного заходу підсудному
ОСОБА_4, до вступу вироку в законну силу
-залишити без змін, у вигляді утримання
під вартою в Київському СІЗО.

Міру запобіжного заходу підсудному
ОСОБА_5, до вступу вироку в законну силу
-залишити без змін, у вигляді підписки
про невиїзд з постійного місця
проживання.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4
рахувати з 16.10.2012 року, з урахуванням
часу затримання.

Речові докази по справі (а.с. 117, 119 т. 1), а
саме: автомобіль «Богдан» модель А092,
державний реєстраційний номер НОМЕР_3,
жовтого кольору, номер кузова НОМЕР_4 та
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_5 -
повернути ОСОБА_6.

Постанову старшого слідчого СВ
Дніпровського РУ ГУ МВС України в м.
Києві Платонова А.В. від 27.02.2012 року, про
накладення арешту на автомобіль
«Богдан» модель А092, державний
реєстраційний номер НОМЕР_3, жовтого
кольору, номер кузова НОМЕР_4 -
скасувати, зняти арешт.

Стягнути в рівних долях з ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 судові витрати за проведення
криміналістичної експертизи № 1175 від
26.09.2012 року в сумі 470 (чотириста
сімдесят) гривень 40 копійок на користь
держави.

Вирок може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва протягом
15-ти днів через Дніпровський районний
суд м. Києва з моменту його оголошення,
а засудженим в той же строк з моменту
отримання копії вироку.

Суддя: