Дело № 195/294/15-к
В И Р О К
Іменем України
21.05.2015 р. смт.Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Томаківка кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000081 від 15.02.2015 р. стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Сєвєроморськ Мурманської області, Російська Федерація, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

15.02.2015 р. приблизно о 13.00 годині ОСОБА_4 знаходився на території ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», прилеглої до Басанського кар`єру, про що йому було достовірно відомо, де у нього виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення майна, належного ПАТ «МГЗК», а саме залізничних металевих костилів та підкладок.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне, викрадення чужого майна ОСОБА_4 , діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів 15.02.2015 р. приблизно о 13.15 годині, шляхом вільного доступу пройшов на територію ПАТ «МГЗК», прилеглої до Басанського кар`єру, про що він достовірно знав, так як раніше неодноразово бував на вказаній території, звідки таємно викрав дві металеві підкладки та десять металевих костилів загальною вартістю 257,90 грн., усвідомлюючи при цьому належність викраденого майна ПАТ «МГЗК», на території якого він знаходився, які склав до поліетиленового мішку, заготовленому раніше, та поклав на свій велосипед марки «Либідь ARDIS» червоного кольору, після чого, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, 15.02.2015 р., приблизно о 13.30 годині, почав покидати територію, прилеглу до Басанського кар`єру ПАТ «МГЗК», але не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, а саме у зв`язку з тим, що факт скоєння ним злочину було виявлено працівниками охорони ПАТ «МГЗК» ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під час спроби доведення його до кінця.

В судовому засіданні обвинувачений підтвердив вищезазначені обставини, визнав себе винним у скоєнні інкримінованого йому злочину при викладених у обвинувальному акті обставинах, тобто не заперечує щодо факту незакінченого замаху та таємного викрадення чужого майна і прохає суд його суворо не карати.

Свідчення обвинуваченого відповідають обставинам справи, які ніким не оспорюються. Обставини справи об`єктивно, повно і всесторонньо підтверджені письмовими доказами у справі у встановленому об`ємі.

У суду немає сумнівів у тому, що обвинувачений дає правдиві свідчення добровільно.

Так як ОСОБА_4 свою провину визнав повністю та підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, погодився на спрощену форму судового розгляду, а саме просив не досліджувати докази які він не оспорює, що передбачено ст.349 КПК України, наслідки якої роз`яснені учасникам розгляду, суд з`ясувавши думку учасників судового процесу, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням документів, що стосуються його особи.

Представник ПАТ «МГЗК» до судового засідання не з`явився, але подав до суду клопотання про розгляд провадження за його відсутності, на задоволенні заявленого цивільного позову наполягає.

Суд визнав за можливе розглядати провадження у відсутність представника потерпілого.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, так як проти цього не заперечували учасники судового провадження. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції. Учасникам процесу роз`яснено, що у такому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржувати дані обставини в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.3 ст. 15, ч. 1 ст.185 КК України за ознаками незакінчений замах та таємне викрадення чужого майна.

До обставин пом`якшуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд відносить його щире каяття у вчиненні злочину.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує характер, ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, тяжкість скоєного ним злочину, відповідно до ст.12 КК України, скоїв злочин середньої тяжкості, наявність обтяжуючих покарання обставин - не встановлено, та пом`якшуючих покарання обставин - щире каяття, характеристику за місцем проживання обвинуваченого, суд приходить до висновку, що він повинен понести покарання у вигляді позбавлення волі, але враховуючи, що тяжких наслідків не настало, суд вважає за можливе при призначенні покарання застосувати ст.75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України.
По даному кримінальному провадженню ПАТ «Марганецький гірничо-збагачуваний комбінат» заявлено цивільний позов, де останнім заявлено стягнути з обвинуваченого завдану правопорушенням матеріальну (майнову) шкоду в розмірі 257,90 грн.
В позовній заяві позивач вказує збитки, які були спричинені ПАТ «МГЗК» діями ОСОБА_4 , а саме: матеріальні цінності 194,20 грн., а з урахуванням ПДВ та витрат на відновлення загальний розмір збитків складає 257,90 грн. При цьому, не розділивши суми заподіяних збитків, тоді як згідно обвинувального акту загальна вартість двох металевих підкладок та 10 (десяти) шт. металевих костилів становить 257,90 грн. Звідси суд вбачає розбіжності в сумах.

Таким чином суд вважає за необхідне цивільний позов залишити без розгляду, роз`яснивши позивачу право на звернення до суду про захист своїх майнових прав за правилами цивільного судочинства, з наданням відповідних доказів необхідності та розміру витрат.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 128, 129, 373,374 КПК України, суд -

З А С У Д И В :

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.3 ст. 15, ч.1 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.
На підставі п.п. 2,3,4 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Цивільний позов ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» до ОСОБА_4 залишити без розгляду.
Запобіжний захід не обирався.

Речові докази: дві металеві підкладки, десять металевих костилів, білий поліетиленовий мішок, що знаходяться у кімнаті зберігання речових доказів Томаківського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області повернути ПАТ «МГЗК».

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області через Томаківський районний суд на протязі 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя /підпис/ ОСОБА_1

З оригіналом згідно:

Суддя ОСОБА_1