Справа № 405/2327/15-к
1-кп/405/100/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2015 року Ленінський районний суд міста Кіровограда Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_9
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кіровограді кримінальне провадження № 0001880, № 0001773 у відношенні:
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кіровоград, українця, громадянина України, не одруженого, з повною середньою освітою, не працюючого, раніше судимого: 15.11.2013 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Севастополь, громадянина України, не одруженого, з повною середньою освітою, не працюючого, раніше судимого: 26.08.2011 року Балаклавським районним судом м. Севастополя за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 14.07.2014 року на підставі ухвали Новодністровського міського суду Чернівецької області відповідно до Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 року, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , до затримання проживаючого за адресою: АДРЕСА_3
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України,
ВСТАНОВИВ:
09 березня 2015 року близько 05-30 години ОСОБА_10 та ОСОБА_11 знаходились поряд із магазином «Мурай» по вулиці Преображенській 8 в місті Кіровограді та побачили потерпілого ОСОБА_7 , який йшов у напрямку площі Богдана Хмельницького м. Кіровограда. В цей момент у ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у зв`язку з відсутністю грошових коштів виник намір на відкрите викрадення майна потерпілого та вони, попередньо домовившись на скоєння відкритого викрадення майна потерпілого, прослідували за ним. Виявивши, що потерпілий ОСОБА_7 виявив їх злочинний намір та зайшов для уникнення пограбування до відділення КБ «ПриватБанк» по вулиці Переображенській 2 у місті Кіровограді, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 підійшли до дверей вказаного відділення та стали чекати на потерпілого. В подальшому, реалізуючи свій злочинний намір, скориставшись моментом, коли потерпілий ОСОБА_7 вийшов з відділення банку, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обхопили його за одяг та, знаходячись по обидва боки від потерпілого, обмацали куртку, в яку останній був вдягнений. Після чого, погрожуючи потерпілому застосуванням насильства, яке не є небезпечним для його життя чи здоров`я, викрали майно, належне останньому, а саме ОСОБА_10 , знаходячись по праву сторону від потерпілого, відкрито викрав із правої зовнішньої кишені куртки зв`язку з ключами, в той час, як ОСОБА_11 , будучи по ліву сторону від потерпілого, відкрито викрав у нього з лівої зовнішньої кишені гаманець із грошовими коштами в сумі 10,00 гривень. Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , не перестаючи погрожувати потерпілому застосуванням щодо нього насильства, примусили потерпілого ОСОБА_7 обготівкувати із належної йому банківської картки грошові кошти в сумі 50,00 гривень. З місця скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зникли, викраденими грошовими коштами розпорядились на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 60,00 гривень.
За епізодом скоєння грабежу відносно потерпілого ОСОБА_7 .
Обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні свою провину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення визнав повністю, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння та пояснив, що дійсно вранці 09 березня 2015 року біля магазину «Мурай» він разом із ОСОБА_11 , побачивши потерпілого, вирішили його пограбувати, оскільки їм потрібні були гроші, яких в них на той час не було. Він разом з ОСОБА_11 прослідували за потерпілим та дочекавшись, щоб останній вийшов з відділення «ПриватБанк», підійшли до останнього та обхопили його руками та погрожуючи застосувати до нього фізичну силу, викрали належне йому майно. Він ( ОСОБА_10 ) викрав з правої кишені куртки потерпілого зв`язку з ключами, а ОСОБА_11 з лівої кишені куртки потерпілого викрав гаманець з десятьма гривнями. Потім потерпілий ОСОБА_7 сам запропонував їм зняти гроші з його банківської картки взамін на те, щоб вони повернули йому ключі. Потерпілий зняв з картки 50 гривень та вони ( ОСОБА_10 і ОСОБА_11 ) їх забрали. У скоєному розкаявся, вибачився перед потерпілим ОСОБА_7 , обіцяв у майбутньому правопорушень не вчиняти, просив строго не наказувати.
Обвинувачений ОСОБА_11 в судовому засіданні свою провину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України визнав повністю, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння та надав суду показання, аналогічні показанням обвинуваченого ОСОБА_10 стосовно обставин скоєння ним разом із ОСОБА_10 відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_7 , вказавши на те, що зазначені в обвинувальному акті обставини скоєння злочину відносно потерпілого ОСОБА_7 викладені вірно. У скоєному розкаявся, вибачився перед потерпілим ОСОБА_7 , обіцяв у майбутньому правопорушень не вчиняти, просив строго не наказувати.
Потерпілий ОСОБА_7 суду показав, що 09 березня 2015 року приблизно о 05-30 годині він йшов по вулиці Преображенській в бік відділення «ПриватБанку» та помітив, що позаду нього йдуть двоє підозрілих хлопців. Він ( ОСОБА_7 ) зайшов до відділення «ПриватБанку». Двоє хлопців, які йшли позаду нього, вказавши в судовому засіданні на обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , підійшли до дверей «ПриватБанку» та стали чекати на нього ( ОСОБА_7 ), словесно погрожуючи останньому, якщо той не вийде, то буде гірше. Коли він ( ОСОБА_7 ) відкрив двері відділення «ПриватБанку», обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 витягли його з відділення, обхопивши його своїми руками за одяг, утримуючи його таким чином та словесно погрожуючи. ОСОБА_10 викрав із правої зовнішньої кишені куртки зв`язку з ключами, а ОСОБА_11 викрав у нього з лівої зовнішньої кишені гаманець із грошовими коштами в сумі 10,00 гривень. Потім ОСОБА_11 взяв його ( ОСОБА_7 ) під руку та повів до банкомату в бік магазину «Сільпо», змусивши його ( ОСОБА_7 ) вставити банківську картку в банкомат та ввести пінкод. ОСОБА_11 зняв з банківської картки 50,00 гривень. А він ( ОСОБА_7 ) в цей момент побіг від обвинувачених. Він ( ОСОБА_7 ) зустрів двох хлопців та попросив їх допомогти йому затримати обвинувачених, на що останні погодилися. Вони наздогнали обвинувачених та він ( ОСОБА_7 ) викликав міліцію. Пояснив також, що завдана йому діями обвинувачених матеріальна шкода, йому не відшкодована. Питання щодо міри покарання залишив на розсуд суду.
Свідок ОСОБА_14 суду показав, що 09.03.2015 року біля 06-00 години ранку він разом зі своїм знайомим ОСОБА_15 йшли по вулиці Преображенській в місті Кіровограді. З боку скверу вибіг потерпілий та сказав, що двоє хлопців його пограбували і попросив їх домогти йому затримати грабіжників. Вони наздогнали грабіжників, вказавши в судовому засіданні на обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , викликали міліцію. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не заперечували того, що це дійсно вони пограбували потерпілого, вкрали гроші та банківську картку. Приблизно через хвилин 40 приїхали працівники міліції та затримали обвинувачених і потерпілого.
Свідок ОСОБА_16 надав суду покази, аналогічні показам свідка ОСОБА_14 та пояснив, що потерпілий був дуже наляканий, кричав «Допоможіть» та казав, що на нього напали двоє . В судовому засіданні вказав на обвинувачених, як на тих осіб, яких він разом з ОСОБА_17 затримали та які не заперечували, що пограбували потерпілого.
Вина обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у скоєнні інкримінованого їм органом досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України при встановлених судом обставинах, крім повного визнання ними своєї провини, отриманих в судовому засіданні показань обвинувачених, потерпілого, свідків підтверджується також іншими дослідженими судом доказами, а саме:
Витягом з кримінального провадження № 0001880 про те, що 09.03.2013 року до ЄРДР було внесено повідомлення про те, що 09.03.2015 року близько 05-30 години ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , перебуваючи біля відділення «ПриватБанку» по вулиці Преображенська в м. Кіровграді, відкрито без застосування фізичної сили заволоділи грошовими коштами в сумі 60 гривень, належними ОСОБА_7
/т. 2 а.к.п. 1/
Зареєстрованою в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Кіровоградського МВ за № 7009 від 09.03.2015 року заявою потерпілого ОСОБА_7 від 09.03.2015 року, в якій він просить прийняти заходи до двох раніше невідомих йому осіб на ім`я ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які 09.03.2015 року біля відділення «ПриватБанку» по вулиці Преображенській в м. Кіровограді відкрито без застосування фізичної сили заволоділи належними йому грошима в сумі 60 гривень та банківською карткою.
/т. 2 а.к.п. 9/
Вказані Витяг з кримінального провадження № 0001880 та заява потерпілого ОСОБА_7 від 09.03.2015 року підтверджують, що саме 09.03.2015 року о 05-30 годині біля відділення «ПриватБанку» по вулиці Преображенській в місті Кіровограді мало місце діяння, у скоєнні якого обвинувачуються ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 09.03.2015 року, в ході проведення якого потерпілий ОСОБА_7 серед чотирьох пред`явлених йому для впізнання осіб, вказав на особу під № 4 ОСОБА_10 , як на особу, яка 09.03.2015 року приблизно о 05-30 годині біля відділення «ПриватБанку» разом з іншим хлопцем відкрито викрав його гаманець та гроші в сумі 60 гривень.
/т. 2 а.к.п. 12-14/
Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 09.03.2015 року, в ході проведення якого потерпілий ОСОБА_7 серед чотирьох пред`явлених йому для впізнання осіб, вказав на особу під № 4 ОСОБА_11 , як на особу, яка 09.03.2015 року приблизно о 05-30 годині біля відділення «ПриватБанку» разом із іншим хлопцем відкрито викрав його гаманець та гроші в сумі 60 гривень.
/т. 2 а.к.п. 12-14/
Протоколом проведення слідчого експерименту від 26.03.2015 року, в ході проведення якого біля відділення «ПриватБанку» по вулиці Преображенській в місті Кіровограді ОСОБА_10 розповів та показав на місці яким чином він разом з ОСОБА_11 відкрито заволоділи майном потерпілого ОСОБА_7
/т. 2 а.к.п. 32-36/
Протоколом проведення слідчого експерименту від 26.03.2015 року, в ході проведення якого біля відділення «ПриватБанку» по вулиці Преображенській в місті Кіровограді ОСОБА_11 розповів та показав на місці яким чином він разом з ОСОБА_10 відкрито заволоділи майном потерпілого ОСОБА_7
/т. 2 а.к.п. 50-54/
Приведені вище та досліджені судом письмові докази є належними та допустимими, оскільки отримані органом досудового розслідування згідно з вимогами Кримінального процесуального законодавства України та містять в собі фактичні дані, які вказують на місце, час, спосіб вчинення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у відношенні потерпілого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Аналізуючи як кожен окремо, так і в їх сукупності вище приведені письмові докази, суд відмічає їх повну узгодженість із отриманими в ході судового розгляду показами потерпілого ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , які є послідовними та не містять протиріч.
Наявні в показах обвинувачених протиріччя щодо обставин заволодіння ними 50 гривнями з банківської картки потерпілого ОСОБА_7 , який з їхніх слів нібито сам віддав їм ці гроші, повністю спростовуються показами як потерпілого ОСОБА_7 про те, що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 змусили його ( ОСОБА_7 ) вставити банківську картку в банкомат та ввести пінкод і саме ОСОБА_11 зняв з банківської картки 50,00 гривень, так і показами свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 про те, що коли потерпілий ОСОБА_7 попросив допомогти наздогнати грабіжників, то сказав, що двоє хлопців його пограбували. А коли вони наздогнали грабіжників, то вони - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не заперечували того, що це дійсно вони пограбували потерпілого, вкрали гроші та банківську картку.
За епізодом скоєння розбійного нападу відносно потерпілої ОСОБА_8 .
Окрім того, ОСОБА_11 органом досудового розслідування обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України за наступних обставин.
04 березня 2015 року близько 23-30 години ОСОБА_11 знаходився поряд із кафе «Восточний двір» по вулиці Калініна у м. Кіровограді, де побачив раніше невідому йому потерпілу ОСОБА_8 , у правій руці якої знаходилась сумка бежево-рожевого кольору. У цей момент у ОСОБА_11 виник умисел, спрямований на відкрите викрадення вищезазначеного майна, яке належить ОСОБА_8 . Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_11 здійснив напад на останню з метою заволодіння її майном, із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_8 , а саме - застосував газовий балончик, випустивши газ в область обличчя останньої. В подальшому, ОСОБА_11 , усвідомлюючи, що потерпіла ОСОБА_8 не може вчинити дії, направлені на утримання свого майна, заволодів вищевказаною сумкою, вартість якої зі слів потерпілої становить 300,00 гривень та всередині якої знаходилась банківська картка «ПриватБанк», бейджик, студентський квиток, косметичка, гаманець без грошових коштів, які для потерпілої ОСОБА_8 матеріальної ціності не представляють. З місця скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_11 зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 300,00 гривень.
Обвинувачений ОСОБА_11 свою вину у скоєнні розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_8 не визнав та пояснив, що вперше побачив останню в судовому засіданні, ніякого нападу він неї не здійснював. Пояснив, що в ході досудового розслідування слідчий вмовляв його взяти на себе вину за злочин, скоєний відносно потерпілої ОСОБА_8 . Ніякого слідчого експерименту з ним саме за цим епізодом не проводилося. Після проведення 26 березня 2015 року слідчого експерименту за епізодом скоєння грабежу стосовно потерпілого ОСОБА_7 та після того, як його захисник поїхала з місця проведення слідчого експерименту, його ( ОСОБА_11 ) привезли на іншу вулицю та попросили підняти ліву руку вбік, сфотографувавши його в цей момент. Потім, коли справа за ч. 2 ст. 186 КК України вже розглядалась судом, слідчий приніс йому якісь документи на підпис. Він побачив свою фотокартку в протоколі проведення слідчого експерименту нібито за його участю від 20.04.2015 року. При цьому, 20 квітня 2015 року ніяких слідчих дій за його участю не проводилося, оскільки саме в цей день він був доставлений в судове засідання з розгляду епізоду за обвинуваченням його та ОСОБА_10 за скоєння грабежу відносно потерпілого ОСОБА_7 . Зауважив, що його зріст дорівнює 163 сантиметрам, а потерпіла вказує на те, що її нападник був одного їз нею зросту або трішки вище.
Потерпіла ОСОБА_8 суду показала, що 04 березня 2015 року приблизно о 23-30 годині вона поверталася додому по вулиці Богдана Хмельницького та коли звернула на вулицю Калініна, хтось йшов позаду неї. Коли вона озирнулася, то побачила двох хлопців, один з яких був приблизно її зросту, а другий трішки вище першого. Обидва хлопці були вдягнені у спортивні штани, борцівки з капелюхами на голові. Вона злякалась та прискорила шаг і хлопці також прискорились. Потім вона почула, як хтось постукав її по правому плечу та коли вона озирнулася приблизно на одну секунду, то побачила як, на її думку - обвинувачений ОСОБА_11 бризнув їй у обличчя з газового балончику та намагався вирвати в неї сумку, яка висіла у неї на правому плечі. Вона схопила сумку під себе і впала на землю. Поки хлопець, який був вищий на зріст утримував її, ОСОБА_11 вихватив у неї сумку, погрожуючи їй словесно. Сумка була біжевого кольору з рожевими вставками. В сумці були косметичка, гаманець без грошей, кредитка та студентський квиток. Вона дуже налякалася та сприймала їхні погрози реально, побоюючись за своє життя. Пояснила, що надворі було темно, місце, де на неї був скоєний напад нічим не освітлювалося. Також, пояснила, що в ході досудового розслідування їй були пред`явлені для впізнання 4 фотокартки, з яких вона вказала на фотокартку із зображенням ОСОБА_11 . При цьому, особи, зображені на фотокартках були різного віку та не схожі один на одного. Пояснила, що вона впізнала нападника за загальними рисами. Пояснити за якими саме рисами вона не може. Слідчому вона казала про те, що нападник, який застосував до неї газовий баллончик та вирвав у неї сумку, був приблизно її зросту або трішки вище за неї та був одягнений у спортивний одяг. ЇЇ зріст дорівнює 167 сантиметрам. Спричинену матеріальну шкоду їй не відшкодовано. Питання щодо міри покарання залишила на розсуд суду.
В ході судового розгляду судом були досліджені письмові докази, а саме:
Витяг з кримінального провадження № 0001773 про те, що 05.03.2015 року до ЄРДР було внесено повідомлення про те, що 04.03.2015 року близько 23-40 години двоє невстановлених осіб за попередньою змовою, не застосовуючи насильство та не наносячи тілесних ушкоджень із застосуванням газового балончика, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, знаходячись по вулиці Калініна м. Кіровограда, шляхом ривка з рук, відкрито заволоділи сумкою, належною ОСОБА_8
/т. 3 а.к.п. 1-2/
Зареєстрована в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Кіровоградського МВ за № 6573 від 05.03.2015 року заява потерпілої ОСОБА_8 від 05.03.2015 року, в якій вона просить прийняти заходи до двох раніше невідомих йому осіб чоловічої статі, які 04.03.2015 року близько 23-40 години, знаходячись по вулиці Калініна м. Кіровограда із застосуванням газового балончику відкрито заволоділи належною їй сумкою, в якій знаходився її студентській квіток.
/т. 3 а.к.п. 10/
Протокол огляду місця події від 05.03.2015 року, згідно якого проводився огляд ділянки дороги, розташованої в напрямку вулиці Калініна м. Кіровограда та на дорозі малися фрагменти ручок від сумки із шкірозамінника бежевого кольору, фрагменти паперових серветок та шнур від зарядного пристрою. Будь-яких інших слідів на момент огляду не було.
/т. 3 а.к.п. 12/
Протокол проведення слідчого експерименту від 16.04.2015 року, в ході проведення якого потерпіла ОСОБА_8 розповіла та показала на місці по вулиці Б. Хмельницького в місті Кіровограді обставини скоєного на неї 04 березня 2015 року приблизно о 23-40 годині розбійного нападу двома невідомими особами, чоловічої статі.
/т. 3 а.к.п. 19-23/
Вказані Витяг з кримінального провадження № 0001773, заява потерпілої ОСОБА_8 від 05.03.2015 року, протокол огляду місця події від 05.03.2015 року, протокол проведення слідчого експерименту від 16.04.2015 року вказують на те, що 04 березня 2015 року близько 23-40 години дійсно мав місце розбійний напад на потерпілу ОСОБА_8 .
Протокол пред`явлення особи для впізнання від 01.04.2015 року, в ході проведення якого потерпіла ОСОБА_8 серед чотирьох пред`явлених їй для впізнання фотокарток, вказала на фотокартку під № 3 із зображенням ОСОБА_11 , як на особу, яка 04.03.2015 року приблизно о 23-40 годині по вулиці Калініна в місті Кіровограді здійснила напад на неї.
/т. 3 а.к.п. 17-18/
При цьому, суд зауважує, що зображені на пред`явлених для впізнання фотокартках особи мають різкі відмінності у віці, зовнішності та одязі, на що в свою чергу вказала і потерпіла ОСОБА_8 в своїх показах, наданих нею в судовому засіданні.
Окрім того, потерпіла ОСОБА_8 в своїх показах вказує на те, що вона вказала на фотокартку № 3 із зображенням ОСОБА_11 за загальними ознаками обличчя, назвати які вона точно не може, а слідчому вона казала, що може впізнати за статурою, оскільки запам`ятала, що нападник, який застосував до неї газовий балончик та вирвав у неї сумку, був приблизно її зросту або трішки вище за неї та був одягнений у спортивний одяг.
Однак, зображення осіб на пред`явлених для впізнання фотокарках виключає можливість їхнього впізнання саме за статурою тіла та надають безумовну можливість вказати на особу, зображену на фотокартці № 3, оскільки лише ця особа одягнена у спортивний одяг.
Зазначене вказує на грубе порушення органом досудового розслідування вимог ст. 228 КПК України щодо порядку пред`явлення особи для впізнання, що в свою чергу, з урахуванням положень ст.ст. 86-87 КПК України, вказує на недопустимість протоколу пред`явлення особи для впізнання від 01.04.2015 року, як доказу в даному кримінальному провадженні.
Протокол проведення слідчого експерименту від 20.04.2015 року за участю підозрюваного ОСОБА_11 та в присутності двох понятих ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , згідно якого ОСОБА_11 розповів та показав на місці по вулиці Б. Хмельницького в місті Кіровограді яким чином він здійснив напад на потерпілу з додатком у вигляді фототаблиці із зображенням ОСОБА_11 з піднятою вбік лівою рукою. В протоколі маються підписи двох понятих, а підпис підозрюваного відсутній. Жодних відміток про відмову підозрюваного від підписання протоколу, останній не містить.
/т. 3 а.к.п. 35-39/
При цьому, судом встановлено, що 20 квітня 2015 року ОСОБА_11 дійсно доставлявся в судове засідання з розгляду кримінального провадження відносно нього та ОСОБА_10 по обвинуваченню за ч. 2 ст. 186 КК України. Згідно журналу судового засідання від 20.04.2015 року судове засідання було закінчено о 14-51 годині /т. 1 а.к.п. 22/.
Крім того, на запит слідчого СВ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області № 22/1773 від 27.04.2015 року Ленінським районним судом міста Кіровограда було надано дозвіл на проведення 28.04.2015 року слідчих дій за участю підозрюваного ОСОБА_11 за межами СІЗО м. Кіровограда по кримінальному провадженню № 0001773 /т. 1 а.к.п. 25-26/.
При цьому, згідно долучених матеріалів кримінального провадження № 0001773 /т. 3/ по обвинуваченню ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 187 КК України жодних інших слідчих дій за межами за межами СІЗО м. Кіровограда по кримінальному провадженню № 0001773, окрім проведення слідчого експерименту 20.04.2015 року, з останнім не проводилось.
Крім того, згідно отриманої судом відповіді начальника Кіровоградської установи виконання покарань УДПСУ в Кіровоградській області № 3/3346 від 01.07.2015 року, 20 квітня 2015 року до Ленінського районного суду міста Кіровограда було етаповано ув`язненого ОСОБА_11 1992 року народження та за межами УВП (№ 14) даний ув`язнений перебував з 14 години 25 хвилин по 18 годину 25 хвилин /т. 1 а.к.п. 132/.
При цьому, згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 20.04.2015 року зазначена слідча дія за участю підозрюваного ОСОБА_11 була розпочата о 18 годині 10 хвилин та закінчена о 19 годині 10 хвилин.
Також, згідно наданої суду відповіді начальника Кіровоградської установи виконання покарань УДПСУ в Кіровоградській області № 3/3432 від 03.07.2015 року ув`язнений ОСОБА_11 , 1992 року народження, етапувався на слідчі дії слідчим Кіровоградського МВ ОСОБА_20 26.03.2015 року /т. 1 а.к.п. 133/.
Надане ухвалою суду від 30.06.2015 року доручення Кіровоградському МВ УМВС України в області про встановлення місця знаходження свідків: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та забезпечення їх явки в судове засідання, не виконане та відомості про причини його невиконання суду не надані.
При цьому, підставою для надання вказаного доручення була саме неявка на виклик суду вищевказаних свідків понятих (згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 20.04.2015 року) та наявність повернених конвертів з відміткою стосовно ОСОБА_19 «неповна адреса» (немає такої квартири, це приватний будинок), стосовно ОСОБА_18 «за зазначеною адресою не проживає».
Але, отримані судом та вище приведені відповіді начальника Кіровоградської установи виконання покарань УДПСУ в Кіровоградській області спростовують факт проведення 20.04.2015 року слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 , оскільки судом достовірно встановлено, що слідчий експеримент за участю підозрюваного ОСОБА_11 проводився лише 26.03.2015 року за епізодом скоєння грабежу відносно потерпілого ОСОБА_7 за участю понятих ОСОБА_21 та ОСОБА_22 .
Сукупність наведених даних тільки запевнює суд в тому, що фактичним обставинам відповідають дані, на які у своїх показах вказує обвинувачений ОСОБА_11 про те, що слідчий експеримент за його участю за фактом скоєння розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_8 , не проводився, а отже протокол проведення слідчого експерименту від 20.04.2015 року суд визнає недопустимим доказом.
Таким чином, судом встановлено, що 04 березня приблизно о 23-40 годині по АДРЕСА_4 дійсно мав місце розбійний напад на потерпілу ОСОБА_8 , що підтверджується вище приведеними та дослідженим судом витягом з кримінального провадження № 0001773, заявою потерпілої ОСОБА_8 від 05.03.2015 року, протоколом огляду місця події від 05.03.2015 року, протоколом проведення слідчого експерименту від 16.04.2015 року.
При цьому, оцінюючи покази потерпілої ОСОБА_8 на предмет їх достовірності в частині впізнання нею обвинуваченого ОСОБА_11 , як особи, яка скоїла напад на неї, суд бере до уваги об`єктивну можливість сприйняття останньою особи обвинуваченого в тій обстановці, яка мала місце в момент нападу на неї.
Так, враховуючи наляканий стан потерпілої ОСОБА_8 , яка в темноті на безлюдній, не освітленій ділянці дороги почула прискорене приближення до неї двох невідомих чоловіків, на головах яких були вдягнені капелюхи, а також проміжок часу, протягом якого потерпіла озирнулась - в одну секунду, на який вона вказує в своїх показах, застосування до неї газового балончику та неможливість повідомлення останньою як в ході досудового розслідування, так і в ході судового розгляду будь-яких ознак обличчя, за якими вона впізнала саме обвинуваченого ОСОБА_11 , а також встановлену в ході судового розгляду фактичну невідповідність зросту обвинуваченого ОСОБА_11 даним щодо зросту нападника, на які потерпіла посилається в своїх показах, у суду виникає розумний сумнів щодо того, що потерпіла ОСОБА_8 не помиляється на предмет того, що саме обвинувачений ОСОБА_11 був тією особою, яка 04.03.2015 року здійснила напад на неї.
Будь-яких інших неспростовних та беззаперечних доказів, які б викривали обвинуваченого ОСОБА_11 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України суду не надано.
При цьому, суд, залишаючись безстороннім при оцінці наданих сторонами доказів, у межах дії норм КПК України позбавлений повноважень здобуття доказів за власною ініціативою, з чого випливає, що суд, оцінивши докази, надані сторонами, вичерпав можливість отримання доказів.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій».
Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Отже, виходячи з конституційного принципу презумпції невинуватості, закріпленого також і у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, статті 17 КПК України, згідно яких обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд констатує відсутність неспростовних і беззаперечних доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_11 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.
Таким чином, стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 187 КК України скоєне саме обвинуваченим ОСОБА_11 , що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України є підставою для виправдання останнього в частині пред`явленого йому обвинувачення за ч. 1 ст. 187 КК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.
Отже, за пред`явленим обвинуваченням за ч. 1 ст. 187 КК України ОСОБА_11 слід виправдати за недоведеністю його винуватості.
За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що вина обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, доведена.
За епізодом від 09 березня 2015 року стосовно потерпілого ОСОБА_7 дії обвинуваченого ОСОБА_10 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України як умисні дії, що виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб та дії обвинуваченого ОСОБА_11 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України як умисні дії, що виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.
Призначаючи обвинуваченим покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ч. 3 ст. 12 КК України є тяжким злочином, особи обвинувачених, а також обставини, які пом`якшують та обставини, які обтяжують покарання.
Обвинувачений ОСОБА_10 раніше засуджений, злочин вчинив в період іспитового строку, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не значиться, за місцем проживання характеризується позитивно, не працевлаштований.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_10 , судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який маючи не погашену судимість за вчинення корисливого злочину, позитивних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив тяжкий умисний корисливий злочин, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, а отже йому необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі, яке має бути необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.
Також, з урахуванням того, що даний злочин обвинуваченим ОСОБА_10 був скоєний в період іспитового строку, призначеного вироком Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 листопада 2013 року, остаточне покарання йому слід призначити відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутого покарання за вироком від 15.11.2013 року.

Обвинувачений ОСОБА_11 раніше засуджений, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не значиться, не працевлаштований.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_11 , судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_11 , який маючи не погашену судимість за вчинення тяжкого умисного злочину, позитивних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив тяжкий умисний корисливий злочин, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_11 можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, а отже йому необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі.
Запобіжний захід у відношенні обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до набрання вироком суду законної сили слід залишити без зміни тримання під вартою.
Цивільний позов в даному кримінальному провадженні відсутній.
Витрати на проведення експертизи в даному кримінальному провадженні відсутні.
Речових доказів в кримінальному провадженні не має.
Керуючись ст.ст. 369-376 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_12 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_10 покарання часткового приєднати не відбуте покарання за вироком Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 листопада 2013 року, остаточно призначивши до відбування покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з моменту його затримання з 09 березня 2015 року.
Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили залишити без зміни тримання під вартою.
ОСОБА_13 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
За пред`явленим обвинуваченням за ч. 1 ст. 187 КК України ОСОБА_11 виправдати за недоведеністю його винуватості.
Строк відбування покарання ОСОБА_11 рахувати з моменту його затримання з 09 березня 2015 року.
Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили залишити без зміни тримання під вартою.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд міста Кіровограда Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя Ленінського районного
суду м. Кіровограда ОСОБА_1