Справа № 1-5/2000 Провадження №5/773/1/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 лютого 2015 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в режимі відеоконференції у м.Луцьку справу за клопотанням засудженого ОСОБА_7 про приведення вироку Волинського обласного суду від 07 квітня 2000 року у відповідність до чинного законодавства України,

В С Т А Н О В И В
Вироком Волинського обласного суду від 07 квітня 2000 року ОСОБА_7 засуджений: за ч.2 ст.140 КК України (в ред.1960р.) на 1 рік позбавлення волі з конфіскацією всього майна; за ч.2 ст.141 КК України (в ред.1960р.) на 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна; за ч.2 ст.142 КК України (в ред.1960р.) на 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна; за ч.3 ст.142 КК України (в ред.1960р.) на 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна; за ч.3 ст.213 КК України (в ред.1960р.) на 2 років позбавлення волі зі сплатою штрафу в розмірі 7400 гривень; за ст.93 п. «а» КК України (в ред.1960р.) на довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна. На підставі ст.42 КК України (в ред.1960р.) за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбування ОСОБА_7 визначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

У своєму клопотанні засуджений ОСОБА_7 просить вирок апеляційного суду Волинської області від 07 квітня 2004 року в частині його засудження за п. «а» ст.93 КК України (в ред.1960р.) привести у відповідність із чинним законодавством і зменшити йому покарання за даною статтею з довічного позбавлення волі до 15 років позбавлення волі.

Свої доводи обґрунтовує тим, що відповідно до ч.2 ст.4 КК України злочинність і карність діяння визначається законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час вчинення цього діяння.

Зазначає, що рішенням Конституційного суду України №11/99 від 29 грудня 1999 року такий вид покарання як смертна кара визнано неконституційним, а Закон №1483 яким введено покарання у виді довічного позбавлення волі набрав чинності 04 квітня 2000 року.

Злочин, за який його засуджено до довічного позбавлення волі, не передбачав покарання у виді смертної кари або довічного позбавлення волі.

Вважає, що призначивши йому довічне позбавлення волі за вчинення такого злочину, суд вийшов за межі КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть клопотання, думку засудженого, який повністю підтримав клопотання з викладених у ньому підстав, міркування прокурора, який заперечував проти клопотання, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 93 КК України (в редакції закону 1960року) за умисне вбивство при обтяжуючих обставинах було встановлено покарання у виді позбавлення волі строком від восьми до пятнадцяти років або смертна кара, а у випадку, передбаченому пунктом «а» цієї статті з конфіскацією майна.

З матеріалів справи вбачається, що засуджений ОСОБА_7 вчинив 02 грудня 1999 року злочин, передбачений ст.93 п. «а» КК України (в ред.1960р.), за який йому призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Тобто на момент вчинення вказаного злочину був чинний такий вид покарання за даний злочин, як смертна кара.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 29 грудня 1999року положення санкцій Особливої частини Кримінального кодексу України 1960 року, які передбачали смертну кару як вид покарання, визнано такими, що не відповідають Конституції України.

На виконання зазначеного рішення Конституційного Суду України 22 лютого 2000 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України, яким, зокрема, у статті 93 КК України (в редакції 1960 року) покарання у виді смертної кари було замінено на довічне позбавлення волі. Цей закон набрав чинності 4 квітня 2000 року.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 26 січня 2011року Конституційний Суд України виходив з того, що з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 29 грудня 1999 року і до набрання чинності Законом № 1483 існував проміжок часу, протягом якого Верховна Рада України приймала рішення щодо внесення змін до Кодексу 1960 року стосовно заміни смертної кари іншим видом покарання довічним позбавленням волі. Цей проміжок був обумовлений неодночасною втратою чинності положеннями Кодексу 1960 року щодо смертної кари і набранням чинності Законом № 1483 стосовно встановлення нового виду покарання та виник у результаті здійснення Конституційним Судом України нормоконтролю за відповідністю Конституції України положень Кодексу 1960 року щодо смертної кари. Однак наявність зазначеного проміжку не означає, що існуючі на той час відповідні санкції статей Кодексу 1960 року втратили альтернативний характер та передбачали лише покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк до пятнадцяти років.

Крім того, після Рішення від 29 грудня 1999 року Кодекс 1960 року не став новим законом, що помякшував кримінальну відповідальність.

Новий вид кримінального покарання, запроваджений Законом № 1483-довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання порівняно зі смертною карою.

Положення Кримінального кодексу України 1960 року зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України» від 22 лютого 200 року № 1483-111, якими смертну кару як вид кримінального покарання було замінено довічним позбавленням волі, треба розуміти як такі, що помякшують кримінальну відповідальність особи і мають зворотну дію в часі, тобто поширюються на осіб, які вчинили злочини, передбачені Кримінальним кодексом України 1960 року, до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Кримінального, кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України», у тому числі на осіб, засуджених до смертної кари, вироки щодо яких на час набрання чинності цим законом не було виконано.

Таким чином, ОСОБА_7 обґрунтовано за епізод вбивства за ст.93 КК України (вчинений 02.12.1999р.) визначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Окрім того, звертає суд увагу і на той факт, що вирок був постановлений 07 квітня 2000 року, та переглядався Верховним судом України 16 травня 2000 року, при цьому вирок був залишений без змін.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Клопотання засудженого ОСОБА_7 про приведення вироку Волинського обласного суду від 07 квітня 2000 року у відповідність до чинного законодавства України щодо нього з пом`якшенням призначеного покарання залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді