Справа № 737/602/13-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/212/2015
Категорія - ч. 1 ст. 271 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 березня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000018, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вересоч Куликівського району Чернігівської області, громадянин України, з середньо технічною освітою, одруженого, учасника бойових дій, працюючого начальником залізничної станції Б.Олійника Південно-Західної залізниці, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.271 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Куликівського районного суду Чернігівської області від 30 липня 2013 року,

за участю прокурора ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

представника пот ерпілого ОСОБА_10

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 30 липня 2013 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 271 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 680 грн.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь Комунального лікувально-профілактичного закладу „Чернігівська обласна лікарня" Управління охорони здоров`я Чернігівської обласної державної адміністрації витрати за лікування ОСОБА_9 у сумі 2980 грн. 40 коп.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 , працюючи начальником залізничної станції імені Бориса Олійника Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця», будучи службовою особою, на яку покладено обов`язок за дотримання техніки безпеки при виробництві робіт, видав усне розпорядження та допустив прийомоздавальника вантажу та багажу вказаної залізничної станції ОСОБА_9 до виконання роботи із застосуванням мотокоси „Stihl" без відповідного навчання, проведення інструктажу та перевірки знань щодо її застосування.

Внаслідок порушень ОСОБА_6 вимог законодавства про охорону праці, 24 травня 2012 року, близько 16 години, при виконанні робіт ОСОБА_9 , через викидання каміння з-під ріжучого елементу, отримав травму ока, що потягло стійку втрату працездатності менш ніж на одну третину.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати вирок суду та визнати ОСОБА_6 невинним за ч. 1 ст. 271 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного злочину.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилаються на однобічність та неповноту судового слідства, оскільки судом не в повному обсязі з`ясовано всі обставини справи. Зокрема, суд не взяв до уваги той факт, що 24.05.2013 року ОСОБА_6 перебував у відрядженні в м. Києві та ніяких інструктажів не проводив, а за відсутності начальника станції контроль за станом охорони праці на території станції, відповідно до посадової інструкції, повинна здійснювати чергова по станції ОСОБА_11 . Зазначають, що, потерпілий, не отримавши жодних інструктажів, самостійно взяв мотокосу та інструменти до неї, в тому числі і засоби особистого захисту, та приступив до обкошування трави. Крім того, ОСОБА_6 не видавав ні усного, ні письмового наказу на виконання таких робіт, а відповідно до положень інструкції з охорони праці № 210 для прийомоздавальника вантажу та багажу ОСОБА_9 самостійно не мав права приступати до виконання робіт з обкошування трави без отримання цільового інструктажу з охорони праці. В даному випадку відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діяннями, інкримінованими ОСОБА_6 та отриманою ОСОБА_9 . Також стверджують, що обвинувачений провів потерпілому всі необхідні інструктажі з охорони праці та техніки безпеки, які передбачені, затверджені та відносяться до виконання робіт на залізничній станції, зокрема ним проводився і інструктаж з охорони праці та техніки безпеки щодо роботи з мотокосою „Штіль", що в судовому засіданні було підтверджено показами потерпілого та ряду свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 . Судом першої інстанції не було взято до уваги те, що під час обкошування трави ОСОБА_9 часто відволікався на розмови по телефону, а обставини травмування потерпілого, заявлені ним особисто, не підтверджені висновком судово-медичної експертизи. Вважають, що ОСОБА_6 не порушував ст. 153 КЗпП України та ч. 6 ст. 18 ЗУ „Про охорону праці", оскільки не направляв потерпілого на роботи, пов`язані з небезпекою для життя чи здоров`я, вжив всіх заходів з охорони праці та техніки безпеки, які визначені законодавством та локальними актами на даній станції, та в його діях відсутній склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 271 КК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого та його захисника прокурор вважав вироку суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, потерпілого, його представника та прокурора, які просили вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого та його захисника підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження передбачених кримінальним процесуальним кодексом.

За змістом статті 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Пунктом 5 частиною 2 статті 291, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України передбачено, що обвинувальний акт, серед іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а мотивувальна частина вироку у разі визнання особи винуватою - формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

При цьому, відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, крім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд справи проводиться в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді. Висунуте обвинувачення має бути конкретним, що є прямим обов`язком органу досудового розслідування та невід`ємною частиною права обвинуваченого на захист.

Виходячи з аналізу диспозиції статті 271 КК України, вона є бланкетною та для з`ясування змісту порушення потрібно звертатися до законодавчих та інших нормативно-правових актів про охорону праці, посилатися на відповідні статті Закону України «Про охорону праці» і розкривати суть допущених порушень.

Як вбачається з обвинувального акту та з формулювання обвинувачення, яке суд вважав доведеним, начальник залізничної станції ім. Б.Олійника ОСОБА_6 як особа, яка є відповідальною за вирішення конкретних питань з охорони праці, видавши усне розпорядження про допуск ОСОБА_9 до роботи з мотокосою, грубо порушив вимоги Законів про охорону праці, що і призвело до заподіяння останньому шкоди здоров`ю.

Проте, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 не конкретизовано які саме норми Закону «Про охорону праці» ним були порушені. Поряд з іншим, в обвинувальному акті тільки перераховані вимоги ст.153 КЗпП України та ч. 6 ст. 18 Закону України «Про охорону праці». Однак дані статті містять лише загальні положення щодо охорони праці і не конкретизують в чому саме полягає порушення норм законодавства про охорону праці з боку ОСОБА_6 , що призвело до заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого.

Викладене, на думку колегії суддів, вказує на неконкретне викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , та відповідно до вимог п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» № 8 від 24.10.2003 року свідчить про порушення права обвинуваченого на захист.

На зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону суд 1 інстанції належної уваги не звернув і увалив вирок визнавши обвинувачення щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст. 271 КК України доведеним.

Крім того, мотивуючи свої рішення суд 1 інстанції вказав, що ОСОБА_6 порушив вимоги п.1.4 Інструкції № 27 та не провів цільовий інструктаж з ОСОБА_9 про безпечне ведення робіт з обкошування трави, з обов`язковим підписом останнього у відповідному журналі та не забезпечив виконання цих робіт групою осіб у відповідності до п.1.6 Інструкції та контролю за якістю виконання цих робіт та дотримання безпечних прийомів праці при цьому. В порушення ч.6 ст. 18 ЗУ «Про охорону праці» ОСОБА_6 допустив ОСОБА_9 , який не прийшов відповідний цільовий інструктаж до роботи з обкошуванням трави, чим вийшов за межі пред`явленого обвинувачення.

За таких обставин, виходячи зі змісту положень статті 412 КПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, а тому вирок суду щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції. При цьому доводи обвинуваченого та його захисника щодо інших порушень вимог закону, допущених судом першої інстанції при ухвалені вироку, з урахуванням положень ч. 2 ст. 415 КПК України, колегія суддів не обговорює, але вони підлягають обов`язковій ретельній перевірці при новому судовому розгляді кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 412, 415, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Куликівського районного суду Чернігівської області від 30 липня 2013 року щодо ОСОБА_6 - скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4