Дата документу 05.03.2015
Справа № 334/1407/15-к
Провадження № 1-кп/334/175/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 березня 2015 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сіроглазка, Єлізовського району, Камчатської області, Російської Федерації, громадянина України, який має середню освіту, одружений, пенсіонер, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Приблизно наприкінці грудня 2014 року ОСОБА_4 , знаходячись по вул. Шушенська в м. Запоріжжя, знайшов посвідчення учасника війни, серії НОМЕР_1 на прізвище ОСОБА_5 , видане 24.12.2001 року Управлінням праці та соціального захисту населення Заводської районної адміністрації м. Запоріжжя, після чого у останнього виник умисел на підроблення офіційного документу, з метою його подальшого використання у громадському транспорті для безоплатного проїзду як учасника війни. Таким чином ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, знаходячись за місцем мешкання, за адресою АДРЕСА_2 , власноруч переклеїв фотокартку ОСОБА_5 на свою фотокартку, тим самим вчинив підроблення документу, яке згідно висновку експерта № 40 від 04.02.2015 року, має наявні зміни первинного змісту у вигляді переклеювання фотокартки.

Таким чином, ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 358 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є підроблення посвідчення, яке видається підприємством, установою, організацією, яка має право видавати такі документи, та яке надає право або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем.

В подальшому ОСОБА_4 , маючи умисел на використання завідомо підробленого документа, не маючи статусу учасника війни та не маючи відповідного права на безоплатний проїзд у громадському транспорті, починаючи з кінця грудня 2014 року по 02 лютого 2015 року використовував у громадському транспорті міста Запоріжжя завідомо підроблене посвідчення учасника війни серії НОМЕР_1 на прізвище ОСОБА_5 , яке видане Управлінням праці та соціального захисту населення Заводської районної адміністрації м. Запоріжжя з переклеєною у ньому своєю фотокарткою.

02 лютого 2015 року ОСОБА_4 , сівши до маршрутного таксі № 76, яке направлялося з зупинки громадського транспорту Школа по вул. Звенигородська в м. Запоріжжя в сторону зупинки громадського транспорту Прохідна ЗТР, використав завідомо підроблене посвідчення учасника війни на прізвище ОСОБА_5 , надавши його водію вищевказаного маршрутного таксі з метою безкоштовного проїзду, яким було виявлено факт використання зазначеного підробленого документа.

Таким чином, ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України, кваліфікуючою ознакою якого є використання завідомо підробленого документу.

В судовому засіданні прокурор звернувся до суду з угодою про визнання винуватості від 19 лютого 2015 року, укладеною між прокурором прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000493, та обвинуваченим ОСОБА_4 , просить затвердити укладену угоду.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав заяву прокурора, пояснив, що він дійсно підробив посвідчення учасника війни та використовував його з метою безкоштовного проїзду, повністю визнає свою винуватість і просить затвердити угоду про визнання винуватості.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК Україниу кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ст. 469 ч. 4 КПК Україниугода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Згідно вказаної угоди ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю і беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України в обсязі обвинувачення. Підписанням цієї угоди сторони погодили покарання за ч.1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 1700,00 грн., за ч.4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 850,00 грн.. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно визначили покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 1700,00 грн.

Під час судового засідання обвинувачений стверджує, що повністю розуміє свої права та характер обвинувачення за ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, щодо якого він визнає себе повністю винуватим, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про винуватість, передбачені ст.473 КПК України, які йому роз`яснені судом.

Крім того, обвинувачений підтвердив, що вищезазначена угода про визнання його винуватості укладена ним з прокурором добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз, не є наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Під час досудового розслідування він скарг на слідчого чи прокурора не подавав.

Під час перевірки угоди встановлена її відповідність вимогам ст.472 КПК України, можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань. Умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Під час судового засідання на підставі пояснень обвинуваченого ОСОБА_4 суд переконався, що йому зрозумілі наслідки укладення та затвердження вищевказаної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, а також характер обвинувачення, в якому він визнав себе винуватим і вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердженням судом угоди, передбачені п.п.3-4 ч.4 ст.474 КПК України, а також що укладення сторонами угоди про визнання винуватості є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин ніж ті, що передбаченні в угоді.

Суд вважає, що погоджене сторонами угоди покарання у виді штрафу в сумі 1700,00 грн. відповідає вимогам закону.

Згідно ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконався, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_4 і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Питання про речові докази підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 314, 469, 472, 473, 474475 КПК Українисуд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 19 лютого 2015 року у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000493 від 02.02.2015р., укладену між прокурором прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 і призначити йому покарання

за ч.1 ст. 358, КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 1700,00 грн.,

за ч.4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 850,00 грн.

На підстави ч. 1 ст. 70 КК України остаточно визначити покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 1700,00грн.

Речові докази: посвідчення учасника війни серія НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , яке зберігається у камері схову Леніського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області знищити.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом 30-ти днів з дня його проголошення:

- засудженим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою ст. 469 КПК Україниугода не може бути укладена.

Суддя: ОСОБА_1