Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_10,

суддів: ОСОБА_11, ОСОБА_12,

за участю прокурора ОСОБА_13,

захисника ОСОБА_1,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 25 листопада 2014 року кримінальну справу за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_1 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 13 травня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 01 квітня 2014 року.

Вказаним вироком

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 3 ст. 364 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 22 дні з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 3 роки.

Виправдано ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 358 КК та за ч. 3 ст. 364 КК (в частині використання автомобіля «Опель-Антара» з підробленими номерними знаками) на підставі п. 2 ст. 6 КПК 1960 року за відсутністю в діяннях складу злочинів.

Стягнуто із засудженого на користь потерпілого ОСОБА_3 4600 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 1000 - моральної.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, рішення щодо яких в касаційному порядку не оспорюються.

Вирішено питання речових доказів та судових витрат.

В апеляційному порядку засуджений ОСОБА_2 вирок місцевого суду не оскаржував.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватим і засуджено за те, що він, будучи інспектором відділу адміністративної практики УДАІ УМВС України в м. Києві, з корисливих мотивів та в інтересах третіх осіб вчинив зловживання своїм службовим становищем всупереч інтересам служби, що заподіяло істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян та державним інтересам у вигляді підриву авторитету та престижу органів внутрішніх справ України, при наступних обставинах.

Так, потерпілий ОСОБА_3, намагаючись знайти свій раніше викрадений автомобіль НОМЕР_1, звернувся з цим питанням до свого знайомого ОСОБА_9, який сприяючи потерпілому, 04 жовтня 2008 року зателефонував до ОСОБА_2 та попросив допомогти в пошуку автомобіля, на що останній погодився. Далі ОСОБА_2 звернувся по допомогу до ОСОБА_4, оскільки останній займався торгівлею на автомобільному ринку м. Києва, де мав зв'язки. Дізнавшись через декілька годин від ОСОБА_4 про можливість повернення викраденого у ОСОБА_3 автомобіля за винагороду, ОСОБА_2, діючи умисно, всупереч інтересам служби, виступивши посередником в перемовинах, повідомив ОСОБА_9 про наявність викраденого автомобіля та можливі умови його повернення. 05 жовтня 2008 року ОСОБА_2 домовився з ОСОБА_9 про спосіб передачі викупу за викрадений автомобіль, а саме перерахувати на його ім'я через банк 23 000 грн, що останній і зробив 06 жовтня 2008 року.

Того ж дня, ОСОБА_2 приблизно о 16.00 год. одержав у відділені «Приват Банку» раніше обумовлені гроші, з яких залишив собі 1500 грн, а решту коштів близько 19.00 год. на автозаправці «WOG», що розташована на вул. Саперно-Слобідській в м. Києві, передав ОСОБА_4, який в свою чергу повідомив ОСОБА_2 про місце знаходження автомобіля. Далі ОСОБА_2 повідомив про це ОСОБА_9, який з потерпілим у цей же день знайшли автомобіль в обумовленому місці.

Вищезазначеними діями потерпілому ОСОБА_3 було спричинено матеріальних збитків в розмірі 24 770,93 грн.

У касаційних скаргах засуджений та захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону та неправильне застосуванням кримінального закону, просять судові рішення скасувати та закрити справу на підставі п. 2 ст. 6 КПК 1960 року. Обґрунтовуючи свої вимоги, указують на те, що Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень статті 19 Конвенції ООН проти корупції» від 21 лютого 2014 року частину третю статті 364 КК виключено, а тому з урахуванням вимог ст. 5 КК кримінальна справа щодо ОСОБА_2 підлягає закриттю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання касаційних скарг, пояснення прокурора, який вважав, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що такі підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як убачається із матеріалів справи, діяння засудженого ОСОБА_2 місцевим судом кваліфіковано за ч. 3 ст. 364 КК в редакції Закону України № 270-VI від 15 квітня 2008 року, оскільки він, будучи працівником правоохоронного органу, вчинив зловживання службовим становищем, тобто умисно, з корисливих мотивів та інтересів третіх осіб використав службове становище всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам потерпілого та державним інтересам у вигляді підриву авторитету та престижу органів внутрішніх справ України. Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованих злочинних дій відповідають фактичним обставинам справи, обґрунтовані сукупністю розглянутих у судовому засіданні та наведених у вироку доказів.

Поряд із цим, відповідно до Закону України № 746-18 «Про внесення змін до Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо імплементації до національного законодавства положень статті 19 Конвенції ООН проти корупції» від 21 лютого 2014 року, який набув чинності 28 лютого 2014 року, з КК виключено ч. 3 ст. 364, за якою кваліфіковано діяння засудженого. Крім того, цим же Законом, його Прикінцевими положеннями визначено, що особи, які засуджені за діяння, в тому числі за ч. 3 ст. 364 КК, що є у випадку ОСОБА_2, караність яких усувається цим Законом, підлягають звільненню від покарання.

Згідно ч. 1 ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом'якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Зважаючи на те, що в результаті вчиненого злочину (зловживання службовим становищем) тяжких наслідків не настало, то діяння ОСОБА_2 слід перекваліфікувати з ч. 3 на ч. 1 ст. 364 КК в редакції вищезазначеного Закону і призначити покарання з урахуванням вимог статей 50, 65 КК.

Тому доводи засудженого та захисника про застосування положень Закону України № 746-18 від 21 лютого 2014 року є такими, що заслуговують на увагу.

Поряд із цим, відповідно до п. 5 ст. 74 КК особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі, і до набрання вироком законної сили минуло три роки.

Враховуючи, що з моменту вчинення засудженим злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК, який є злочином невеликої тяжкості, пройшло більше трьох років, то ОСОБА_2 підлягає звільненню від призначеного покарання у зв'язку із закінченням строків давності.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 394 - 396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засудженого та захисника задовольнити частково.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 13 травня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 01 квітня 2014 року щодо ОСОБА_2 змінити. Перекваліфікувати дії засудженого з ч. 3 на ч. 1 ст. 364 КК (в редакції від 21 лютого 2014 року) та призначити йому покарання за цим кримінальним законом у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 3 роки.

Відповідно до ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільнити ОСОБА_2 від призначеного за ч. 1 ст. 364 КК покарання у зв'язку із закінченням строків давності.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12