Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого Крещенка
А.М.,суддів: Пузиревського Є.Б.,
Сахна Р.І.,за участю прокурора
Сорокіної О.А., розглянувши в судовому
засіданні в м. Києві 11 листопада 2014 року
кримінальну справу за касаційною
скаргою засудженого ОСОБА_5 на вирок
Зміївського районного суду
Харківської області від 25 грудня 2012
року та ухвалу Апеляційного суду
Харківської області від 30 січня 2014
року,

встановила:

Вироком Зміївського районного суду
Харківської області від 25 грудня 2012
року

ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України,

в силу ст. 89 КК України вважається
таким, що судимості не має,

засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України до
покарання у виді позбавлення волі на
строк 7 років без позбавлення права
керувати транспортними засобами.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_6 7 276 грн. 14 коп. в
рахунок відшкодування матеріальної
шкоди та 10 000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди, а
всього 17 276 грн. 14 коп.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на
користь неповнолітніх ОСОБА_7, 2005 року
народження, ОСОБА_8, 2001 року народження,
моральну шкоду в розмірі по 30 000 грн.
кожному, а всього 60 000 грн.

Вирішено питання судових витрат та
речових доказів по справі.

За вироком суду, ОСОБА_5 визнаний
винуватим у тому, що 15 червня 2012 року,
близько 23 год. 00 хв., не маючи
посвідчення на право керування
транспортним засобом відповідної
категорії, керуючи технічно справним
автомобілем «Москвич ІЖ-21251»,
рухаючись по вул. Леніна в с. Геніївка
Зміївського району Харківської
області з боку будинку відпочинку
санаторій «Ялинка» в напрямку с.
Шелудьківка, грубо порушив вимоги
пунктів 2.1 «а», 1.5, 10.1, 12.1, 12.3 Правил
дорожнього руху України та не обравши
безпечної швидкості руху, не
врахувавши дорожньої обстановки, а
саме наявного заокруглення проїжджої
частини з асфальтним покриттям вліво,
не переконавшись у безпеці, з'їхав з
проїжджої частини з асфальтовим
покриттям на вулицю з ґрунтовим
покриттям дороги, де в районі будинку
№28 допустив зіткнення з
велосипедистом ОСОБА_9, який перевозив
пасажира ОСОБА_10 та рухався в
зустрічному напрямку, внаслідок чого
велосипедисту ОСОБА_9 та пасажиру
велосипеда ОСОБА_10 спричинені тяжкі
тілесні ушкодження, від яких настала їх
смерть.

Ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 01 серпня
2013 року вирок місцевого суду змінено в
частині розв'язання цивільного позову.
Ухвалено вважати, що суми
відшкодування моральної шкоди на
користь ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підлягають
стягненню на користь ОСОБА_6.

В решті вирок залишено без змін.

За змістом касаційної скарги
засуджений, посилаючись на
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, неповноту
досудового та судового слідства,
просить судові рішення скасувати і
закрити кримінальну справу щодо нього
за відсутністю, на його думку, в його
діянні складу злочину. В обґрунтування
своїх доводів вказує на те, що Правила
дорожнього руху не порушував,
натомість здатність ОСОБА_9 керувати
велосипедом в стані алкогольного
сп'яніння з пасажиром на велосипеді, є
сумнівною та такою, що спровокувала
зіткнення велосипеда з автомобілем.

Заслухавши доповідача, пояснення
прокурора на заперечення доводів
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга
засудженого підлягає частковому
задоволенню з наступних питань.

Відповідно до ч. 3 ст. 398 КПК України, при
вирішенні питань про наявність підстав
для зміни або скасування судового
рішення суд касаційної інстанції має
керуватися статтями 370 - 372 КПК України.
Відповідно до змісту зазначеної норми
закону підставами для зміни або
скасування судових рішень в
касаційному порядку є лише істотні
порушення вимог
кримінально-процесуального закону,
неправильне застосування
кримінального закону та
невідповідність призначеного
покарання ступеню тяжкості злочину та
особі засудженого. Можливість
скасування судових рішень судів першої
і апеляційної інстанцій через
невідповідність їх висновків
фактичним обставинам справи чинним
законом не передбачена.

Як видно із змісту касаційної скарги
засудженого, він посилається на
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи,
визначення яких дано у статтях 368 та 369
КПК України, просить доказам по справі
дати іншу оцінку, ніж її дали суди
першої і апеляційної інстанцій, тобто
змінити судові рішення через
невідповідність висновків судів
фактичним обставинам справи, тоді як
перевірка цих обставин до повноважень
касаційного суду законом не віднесена.

Разом з тим, перевіркою матеріалів
справи встановлено, що висновок суду
про винність засудженого у вчиненні
злочину, за обставин встановлених
судом і викладених у вироку,
ґрунтується на зібраних органами
досудового слідства та досліджених у
судовому засіданні доказах, які
отримали належну оцінку.

Цей висновок, зокрема, ґрунтується на
показаннях самого засудженого, який
вину у скоєному визнав частково та не
заперечував фактичних обставин
вчинення ДТП, які викладені у вироку;
висновками судової автотехнічної
експертизи, відповідно до яких
засуджений і потерпілий ОСОБА_9, який
керував велосипедом, мали технічну
можливість уникнути зіткнення шляхом
виконання вимог ПДР, а дії кожного із
них, пов'язані із невиконанням ПДР,
знаходяться у причинному зв'язку з
настанням дорожньої пригоди;
висновками судово-медичних експертиз,
відповідно до яких потерпілі ОСОБА_9 та
ОСОБА_6 отримали при ДТП тяжкі тілесні
ушкодження, які і стали причиною смерті
кожного із них; показами свідків
ОСОБА_11, ОСОБА_12, які підтвердили
обставини вчинення злочину засудженим
та іншими, зазначеними у вироку
доказами. Оцінивши ці та інші,
зазначені у вироку докази, суд
обґрунтовано дійшов до висновку про
доведеність вини засудженого у
вчиненні злочину і правильно за ч.3 ст.286
КК України кваліфікував його дії,
оскільки ОСОБА_5, керуючи транспортним
засобом, порушив правила безпеки
дорожнього руху, що спричинило
загибель двох осіб. Вирок суду
відповідає вимогам ст.ст. 332 - 335 КПК
України, є законним та вмотивованим.

Крім того, зазначені у касаційній
скарзі засудженого обставини, були
предметом перевірки апеляційного суду
який, з наведенням ґрунтовних мотивів,
вірно визнав їх недостовірними і вирок
в частині доведеності вини та
кваліфікації дій засудженого визнав
правильним.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
покарання засудженому призначене у
порушення вимог ст.65 КК України, а саме
без належного урахування усіх обставин
вчинення злочину та особи засудженого.

Із матеріалів справи слідує, що дорожня
пригода, внаслідок якої загинуло дві
особи, сталася не тільки з вини
засудженого, а й через неправомірну
поведінку потерпілого ОСОБА_9, який
керував велосипедом. Крім того, ОСОБА_5
не є судимою особою, у вчиненому щиро
покаявся, сприяв розкриттю злочину та
частково відшкодував потерпілим
матеріальні збитки.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що засудженому необхідно
пом'якшити покарання до мінімального
розміру покарання, визначеного
санкцією ч.3 ст.286 КК України. Таке
покарання буде необхідним для
виправлення засудженого та
попередження нових злочинів.

Істотних порушень вимог
кримінально-процесуального та
неправильного застосування
кримінального закону, які б були
підставою для скасування судових
рішень, судом касаційної інстанції, при
перевірці справи, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 394, 396 КПК України 1960
року, п. 11 Розділу XI «Перехідних
положень» КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5
задовольнити частково.

Вирок Зміївського районного суду
Харківської області від 25 грудня 2012
року та ухвалу Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 01 серпня
2013 року щодо ОСОБА_5 змінити, пом'якшити
йому покарання за ч.3 ст.286 КК України до
п'яти років позбавлення волі без
позбавлення права керувати
транспортними засобами.

Судді:

А. Крещенко Є. Пузиревський Р. Сахно