У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Лавренюка М.Ю.,

суддів

Кривенди О.В., Мороза М.А.

розглянула
у судовому засіданні 4 жовтня 2007 року в м. Києві кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на постановлені щодо нього судові
рішення.

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2005 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця

м. Свердловська Луганської області, не судимого,

засуджено
за ч. 1 ст. 117 КК України (1960 року) на 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст.
117 КК України (1960 року) на 6 років 6 місяців позбавлення волі, а на підставі
ст. 42 КК України (1960 року) за сукупністю злочинів остаточно визначено 6
років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 48 КК України (1960 року) його звільнено від кримінальної
відповідальності за ч. 2 ст. 17 - ст. 121, ч. 1 ст. 106, ч. 2 ст. 106 КК
України (1960 року) у зв'язку
із закінченням строків давності.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_2 15 000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою колегії суддів
судової палати у кримінальних справах апеляційного суду м. Києва від 23
березня 2006 року вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним і засуджено за те, що він у м. Києві 26 серпня 2000 року
зґвалтував ОСОБА_3, а 10 вересня 2000 року - ОСОБА_2 за наступних обставин:
погоджувався підвезти дівчат додому на власному автомобілі, із метою доведення
їх до безпорадного стану пригощав кофе, в який додавав невідому психотропну
речовину, а після того як потерпілі втрачали свідомість, ґвалтував їх.

Крім того, органами досудового слідства ОСОБА_1 обвинувачувався у вчиненні
6 серпня 2000 року та 2 вересня 2000 року замаху на розбещування неповнолітніх
та умисному нанесенні їм легких тілесних ушкоджень.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 посилається на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту та однобічність
досудового та судового слідства. Зазначає, що його винність у зґвалтуванні
ОСОБА_2 не доведена, потерпіла давала суперечливі показання. Вважає, що йому
призначено занадто суворе покарання, а розмір цивільного позову явно завищений. Просить змінити
постановлені у справі судові рішення і пом'якшити покарання.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона
задоволенню не підлягає.

З вироку убачається, що висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у зґвалтуванні
ОСОБА_2 ґрунтується на сукупності зібраних у справі доказів і є правильним.

Посилання у касаційній скарзі засудженого на невідповідність висновків суду фактичним
обставинам справи, неповноту та однобічність досудового та судового слідства
були предметом розгляду судів першої й апеляційної інстанції, та їм дана
належна оцінка. Відповідно до вимог ст. 398 КПК України вони перегляду в
касаційному порядку не підлягають. Отже, при розгляді доводів касаційних скарг
колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Доводи у скарзі засудженого про те, що він не ґвалтував потерпілу ОСОБА_2 і
його винність у цьому не доведена, необґрунтовані і спростовуються розглянутими
у судовому засіданні доказами.

Так, у судовому засіданні ОСОБА_1 не
заперечував, що з метою доведення ОСОБА_2 до безпорадного стану
пригостив її кофе, в який додав психотропну речовину, зазначаючи при цьому, що
умислу на зґвалтування потерпілої не мав, а лише роздягнув її й зняв на
відеокамеру.

Однак на досудовому слідстві ОСОБА_1 показав, що після того як він зняв
оголену потерпілу на відеокамеру, роздягнувся сам та зґвалтував її.

З показань потерпілої ОСОБА_2 убачається, що після
випитого кофе вона втратила свідомість, а отямившись, побачила, що роздягнута,
та роздягнутого ОСОБА_1, який злякався, витягнув її з автомобіля, викинув речі
і залишив саму у лісі. Про те, що її зґвалтовано, вона дізналася після огляду
лікаря.

Зазначені докази узгоджуються між собою та іншими
доказами у справі. Зокрема, вони об'єктивно підтверджуються даними протоколів
огляду місця події, пред'явлення осіб для впізнання, обшуку, очної ставки,
висновками експерта, стаціонарної судово-психіатричної медичної експертизи й іншими матеріалами справи.

Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність
наведених у вироку доказів, не встановлено.

Правильність застосування судом кримінального закону - кваліфікація дій засудженого ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 117, ч. 2 ст. 117 КК
України (1960 року) сумнівів не викликає.

Вивченням матеріалів справи не виявлено порушень
кримінально-процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну
постановлених у справі судових рішень.

Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням
вимог кримінально-процесуального закону. Усі наведені засудженим в апеляції
доводи, які за своїм змістом аналогічні доводам його касаційної скарги,
належним чином перевірено й спростовано.

При призначенні ОСОБА_1 покарання суд,
згідно з вимогами ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної
небезпечності вчинених ним злочинів, дані про його особу, обставини справи, які
впливають на ступінь його відповідальності, зокрема, сприяння розкриттю
злочину, позитивні характеристики, на що посилається у скарзі засуджений, і
обрав покарання, яке є обґрунтованим, необхідним та достатнім для виправлення
засудженого та попередження нових злочинів.

Цивільний позов вирішено відповідно до вимог закону, з
урахуванням усіх обставин справи.

Отже, передбачені ст.
398 ч. 1 КПК України підстави для призначення справи щодо ОСОБА_1 до касаційного розгляду відсутні.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

у
задоволенні касаційної скарги засудженого ОСОБА_1 відмовити.

С
у д д і :

Кривенда
О.В. Лавренюк
М.Ю. Мороз М.А.