ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії суддів:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_4,

розглянувши у судовому засіданні 19 березня 2015 року в м. Києві касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, раніше не судимого,

за участю прокурора ОСОБА_12,

захисників ОСОБА_5, ОСОБА_7,

засудженого ОСОБА_8,

встановив:

У касаційній скарзі захисником викладено вимогу про зміну судових рішень щодо ОСОБА_6 в частині пом'якшення призначеного покарання із застосуванням положень ст.ст. 69, 75 КК України. Вимогу обґрунтовано тим, що суд при призначенні покарання не врахував повною мірою всі обставини, які пом'якшують покарання, та дані про особу засудженого, що свідчать про можливість виправлення засудженого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства. Крім того, вказує на неврахування судом при призначенні покарання положень ст. 69-1 КК України. Зазначає про недотримання судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК України, оскільки відмовлено у задоволенні апеляційної скарги захисника без належного мотивування прийнятого рішення.

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 14 липня 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією всього належного на праві власності майна. Вироком суду також вирішено долю речових доказів та питання щодо процесуальних витрат.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10, вирок щодо яких в апеляційному порядку не оскаржувався.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 вересня 2014 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишено без задоволення, вирок суду щодо ОСОБА_6 - без зміни.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_6 у невстановлений органом досудового розслідування час, знаходячись по вул. Жилянська, 102/51 у м. Києві, діючи умисно, з метою збуту, незаконно перевіз та залишив у конструкції металевого гаражного приміщення порошкоподібну речовину масою 0,358 г, що відповідно до висновку судово-хімічної експертизи № 2631х від 27 лютого 2014 року містить особливу небезпечну психотропну речовину масою 0,269 г. За аналогічних обставин, діючи умисно, з метою збуту, незаконно перевіз та знаходячись у м. Києві по вул. Урицького, 25, залишив особливо небезпечну психотропну речовину масою 0,474 г, знаходячись по вул. Ентузіастів, 21, - залишив наркотичний засіб метадон (фенадон) масою 0,400 г.

Крім цього, ОСОБА_6 придбав з метою збуту особливо небезпечні психотропні речовини (PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) та MDPV (метилендіоксипіровалерон)), які незаконно зберігаючи при собі, 13 січня 2014 року поїздом перевіз з м. Запоріжжя до м. Києва, де протягом цього ж дня автомобілем розвозив та залишав з метою їх подальшого збуту за вказаними у вироку 17-ма адресами вказані особливо небезпечні психотропні речовини.

Після чого, того ж дня, ОСОБА_6, незаконно зберігаючи, перевіз особливо небезпечні психотропні речовини до місця свого проживання АДРЕСА_1, де продовжив їх незаконно зберігати до моменту виявлення та вилучення 14 березня 2014 року працівниками міліції 2 прозорих пакетів та згортку паперу з порошкоподібною речовиною, що відповідно до висновку судово-хімічної експертизи № 150х від 29 січня 2014 року містили особливо небезпечні психотропні речовини (PVP та MDPV) масою 0,195 г та 0,129 г.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_5, який підтримав подану ним касаційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7, які у питанні щодо касаційної скарги захисника ОСОБА_11 поклались на розсуд суду, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, визнані судом доведеними, ґрунтуються на сукупності зібраних і належно оцінених доказів та в касаційній скарзі не оспорюються, як і кваліфікація дій за вказаним кримінальним правопорушенням.

Що стосується доводів касаційної скарги захисника про суворість призначеного покарання ОСОБА_6, то суд вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

Судом при призначенні покарання повною мірою враховано, що вчинений ОСОБА_6 злочин відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, дані про його особу, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, працював приватним підприємцем, мав на утриманні трьох малолітніх дітей, позитивно характеризувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебував.

Обставинами, які пом'якшують покарання засудженого, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину вперше, позитивні характеристики особи засудженого, наявність на утриманні трьох малолітніх дітей. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Отже, призначене покарання відповідає вимогам статей 50, 52, 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_6, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Доводи захисника щодо невідповідності призначеного покарання всебічно розглянуті апеляційним судом, який відмовив у їх задоволенні з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення, зокрема, вказав на правильність прийнятого рішення районним судом в частині призначеного покарання із урахуванням обставин вчиненого правопорушення, його суспільної небезпечності, епізодів злочинної діяльності ОСОБА_6, тому перевиховання та виправлення останнього не можливе без ізоляції від суспільства.

Не залишились поза увагою судів і встановлені обставини, які пом'якшують покарання ОСОБА_6, у зв'язку з чим воно було призначено в мінімальних межах санкції частини 2 статті 307 КК України.

Необґрунтовані й доводи касаційної скарги захисника щодо неврахування судами при призначенні покарання положень статті 69-1 КК України, оскільки строк покарання не перевищує двох третин максимального строку, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 307 КК України.

З огляду на викладене, підстав вважати призначене ОСОБА_6 покарання невідповідним внаслідок суворості, а також підстав для його пом'якшення, суд не вбачає.

Враховуючи, що закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 433, 434, 436 КПК України, суд,

ухвалив:

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 14 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 вересня 2014 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу його захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3