Ухвала

іменем україни

19 травня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_8,
суддів: при секретаріОСОБА_9, ОСОБА_10.,ОСОБА_11,
за участю прокурора ОСОБА_12,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 28 серпня 2014 року у кримінальному провадженні № 003109 щодо

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця АДРЕСА_1,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК,

в с т а н о в и в:

Зазначеним вироком ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. У відповідності до ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено обов'язки, передбачені пунктами 2-4 ч. 1 ст. 76 КК.

Вирішено питання щодо речових доказів і судових витрат у кримінальному провадженні.

Ухвалою апеляційного суду вирок місцевого суду залишено без зміни.

За обставин, детально викладених у вироку, ОСОБА_6 визнано винним у придбанні та зберіганні без мети збуту в особливо великих розмірах особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено.

На початку травня 2013 року ОСОБА_6 за місцем свого проживання на АДРЕСА_1, попередньо замовивши через мережу «Інтернет», отримав поштою (придбав) та зберігав без мети збуту особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено, а саме:

у двадцяти пакетиках - речовину рослинного походження, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину JWH-018 загальною вагою 0,802 г, що є великим розміром, та особливо небезпечну психотропну речовину АМ 2201, загальною вагою 0,0192 г, гомологом якої є сполука МАМ 2201;

у складі одинадцяти аркушів паперу з зіркою блакитного кольору на білому фоні та чотирьох аркушів паперу з зіркою білого кольору на блакитному фоні - особливо небезпечну психотропну речовину 2С-І-МВОМе загальною вагою 0,0248 г;

у виді кристалоподібної речовини білого кольору, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину метилон вагою 1,4173 г;

у виді порошкоподібної речовини світло-бежевого кольору, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину МDPV вагою 0,0559 г;

у виді порошкоподібної речовини бежевого кольору, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину - МАМ 2201 вагою 0,1386 г;

у виді речовини рослинного походження світло-зеленого кольору, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину МАМ 2201 вагою 0,4962 г;

у трьох пакетиках з речовиною рослинного походження світло-зелено-коричневого кольору із вкрапленням речовини рослинного походження світло-фіолетового кольору, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину АМ 2201 вагою 0,3411 г, 0,0379 г, 0,0077 г відповідно;

у складі шести марок із зображенням «кота» та шести марок із зображенням «клоуна» - особливо небезпечну психотропну речовину 2С-І-МВОМе загальною вагою 0,0156 г;

у виді порошкоподібної речовини бежевого кольору, яка містить особливо небезпечні психотропні речовини АМ 2201 вагою 4,4852 г та JWN 018 вагою 0,7564 г.

Загальна маса АМ 2201 у цих речовинах складає 5,5067 г, що є особливо великим розміром.

18 травня 2013 року приблизно о 13.00 год. поблизу будинку № 2 на Соборній Площі в м. Білій Церкві Київської області у ОСОБА_6 працівниками міліції вилучено частину із зазначених речовин. Цього ж дня приблизно о 18.00 год. під час проведення огляду місця події за місцем проживання ОСОБА_6 останній самостійно видав решту з належних йому згаданих психотропних речовин. Ці речовини він зберігав без мети збуту.

У касаційній скарзі прокурор просить судові рішення щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що суд безпідставно перекваліфікував діяння засудженого з частин 2, 3 ст. 307 КК на ч. 3 ст. 309 КК, оскільки залишив поза увагою докази, які свідчать про направленість умислу засудженого на збут психотропних речовин. Вказує на порушення апеляційним судом вимог ст. 419 КПК.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у придбанні та зберіганні в особливо великих розмірах особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, без мети збуту та кваліфікацію його діяння за ч. 3 ст. 309 КК відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі належно досліджених та оцінених доказів у їх сукупності.

Суд, постановляючи судове рішення, дійшов обґрунтованого висновку, що стороною обвинувачення не надано доказів, які б беззаперечно свідчили про те, що ОСОБА_6, придбавши психотропні речовини, мав на меті їх збут.

Цей висновок, зокрема, ґрунтується на показаннях самого засудженого у судовому засіданні, який стверджував, що психотропні речовини придбав виключно для власного споживання і наміру їх збувати не мав. Крім того, повідомив, що він лише сприяв ОСОБА_7 у купівлі через мережу «Інтернет» зазначених речовин, за які останній сплатив свою частину коштів, що може свідчити про пособництво останньому у їх придбанні.

Разом із тим суд першої інстанції навів обґрунтовані мотиви, з яких він відкинув докази, покладені в основу обвинувачення ОСОБА_6 за частинами 2 і 3 ст. 307 КК, у тому числі й ті, на які посилається прокурор у касаційній скарзі. Зокрема, суд не визнав джерелом доказу обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7, оскільки судовий розгляд у цій справі проведено за скороченою процедурою без дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, сам ОСОБА_7 в судовому засіданні по справі ОСОБА_6 не допитувався, так як стороною обвинувачення його присутність не була забезпечена. Тому зазначене судове рішення не доводить винуватості ОСОБА_6 у збуті психотропних речовин ОСОБА_7, з чим погоджується і колегія суддів.

Також суд відповідно до вимог ст. 94 КПК дав оцінку вилученим під час огляду місця події паперовій коробці з фасувальними пакетиками та електронним вагам, і з урахуванням усіх обставин справи в їх сукупності відкинув ці речові докази як недопустимі, належним чином умотивувавши своє рішення.

Таким чином, позиція засудженого щодо відсутності у нього наміру збувати заборонені речовини стороною обвинувачення не спростована, не наведено переконливих аргументів щодо її необґрунтованості і у касаційній скарзі прокурора.

За встановлених фактичних обставин справи на підставі дослідження всіх представлених у кримінальному провадженні матеріалів і неможливості отримання нових доказів, а також виходячи із закріпленого у ст. 63 Конституції України принципу презумпції невинуватості та вимог статей 370, 373 КПК про те, що обвинувальний вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, при цьому не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення про відсутність у діях ОСОБА_6 складів злочинів, передбачених частинами 2, 3 ст. 307 КК, як про це йдеться у касаційній скарзі прокурора.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без зміни, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено, а стосовно доводів апеляції прокурора, що за змістом аналогічні доводам касаційної скарги, наведено переконливі мотиви їх спростування, з чим погоджується й колегія суддів. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Істотних порушень вимог закону України про кримінальну відповідальність чи кримінального процесуального закону, які є безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, за доводами касаційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 433-436 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 28 серпня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10