Ухвала

іменем україни

17 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_8,

суддів: ОСОБА_9, ОСОБА_10,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_11,

за участю прокурора ОСОБА_12,

потерпілого ОСОБА_2,

представника потерпілого ОСОБА_3,

захисника ОСОБА_4,

засудженого ОСОБА_5,

розглянувши в судовому засіданні у межах кримінального провадження за № 0000764 касаційні скарги захисника та потерпілого на вирок Апеляційого суду Чернігівської області від 30 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 березня 2014 року

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, громадянина України, такого, що не має судимості,

визнано невинуватим у пред'явленому обвинуваченні та виправдано за ч. 2 ст. 121 КК.

Місцевий суд, виправдовуючи ОСОБА_5, дійшов висновку, що частина доказів, наданих йому строною обвинувачення, не підтверджує винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, а інші докази зібрані з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, а тому є недопустимими.

Апеляційний суд скасував виправдувальний вирок місцевого суду і постановив свій - обвинувальний, яким засудив ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 121 КК та призначив покарання у виді позбавлення волі на строк сім років. Постановив стягнути з засудженого на користь місцевого бюджету м. Чернігова 296,56 грн. Цивільні позови ОСОБА_6 та ОСОБА_2 залишив без розгляду. Вирішив питання про речові докази.

За вироком апеляційного суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 28 січня 2013 року близько 21.00 год., знаходячись на вул. Трудовій навпроти будинку № 54 у м. Чернігові, під час сварки на грунті особистих неприязних стосунків з метою умисного заподіяння ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень завдав останьому трьох ударів кулаком по голові, чим заподіяв тяжких тілесних ушкоджень, від яких ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 о 08.30 год. у лікарні.

У касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок апеляційного суду та кримінальне провадження закрити у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК. При цьому стверджує, що під час розгляду кримінального провадження в апеляційному суді було істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону, адже цей суд вийшов за межі апеляційних вимог та погіршив становище ОСОБА_5 Вважає, що місцевий суд обґрунтовано виправдав ОСОБА_5

Потерпілий у скарзі просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та мякістю призначеного засудженому покарання. Стверджує, що суд апеляційної інстанції не дослідив всіх обставин у кримінальному провадженні, не усунув протирічь, не звернув уваги, що до вчинення кримінального правопорушення причетні й інші особи. Також потерпілий просить касасаційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та засудженого, які підтримали касаційну скаргу захисника і заперечували проти скарги потерпілого, представника потерпілого та потерпілого, які підтримали скаргу останнього і заперечували проти скарги захисника, думку прокурора, який заперечував проти задоволення обох касаційних скарг й просив залишити їх без задоволення, а вирок апеляційного суду - без зміни, обговоривши доводи, викладені у скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Згідно з ч. 2 ст. 420 КПК вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків. Такі вимоги, зокрема, визначено у ст. 374 КПК.

Між тим, з матеріалів кримінального провадження убачається, що апеляційний суд під час постановлення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 121 КК не дотримався вищевказаних вимог закону, якими передбачено, що мотивувальна частина вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу та наслідків кримінального правопорушення, форми його вини й мотивів.

Так, цей суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 умисно заподіяв ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило його смерть, і кваліфікував такі дії за ч. 2 ст. 121 КК.

Проте, як убачається з формулювання обвинувачення у мотивувальній частини вироку, в ньому не зазначено мотиву побиття засудженим потерпілого, що має підтверджуватися дослідженими доказами, зміст яких викладається у вироку. При чому, у цій частині вироку апеляційний суд, відкидаючи доводи про невинуватість ОСОБА_5, зазначив, що у нього був мотив для вищевказаних дій, але який - не вказав.

Такий недолік вироку свідчить про істотне порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону та порушення права засудженого на захист (тим більше, що він своєї винуватості у вчиненні злочину не визнає), адже останній у силу ст. 42 КПК має право знати, в чому його обвинувачують.

Крім того, сварка на ґрунті особистих неприязних стосунків між засудженим і потерпілим, про що зазначено у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, не підтверджується викладеними у вироку доказами, оскільки не зазначено у зв'язку з чим вона виникла. Разом з тим, з показань засудженого, які викладено у вироку, убачається, що він прибув на місце події на прохання батька, що поскаржився на неправомірні дії ОСОБА_7, але цих доводів ОСОБА_5 не було перевірено й оцінки у вироку їм не надано.

Між тим, від перевірки вказаних доводів залежить встановлення мотиву дій особи та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вказане перешкодило апеляційному суду повно й усебічно переглянути кримінальне провадження та постановити законний, обґрунтований та справедливий вирок, і свідчить про неналежне виконання цим судом вимог п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК стосовно того, що при розгляді цього провадження в суді підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Отже, в обвинувальному вироку не визначено того, які остаточні обставини злочину, за який засуджено ОСОБА_5, встановлено апеляційним судом, а тому він не може залишатися у силі і підлягає скасуванню у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Не відповідає цей вирок і вимогам ч. 3 ст. 419, ч. 2 ст. 420 КПК через те, що у ньому не зазначено, які статті закону порушено місцевим судом та в чому саме полягають ці порушення, тобто належно не зазначено мотиви ухваленого рішення.

Отже, вирок апеляційного суду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в цьому суді, під час якого належить виконати вказівки касаційного суду (з'ясувати мотив дій обвинуваченої особи під час нанесення ударів потерпілому, якщо це буде доведено), ретельно перевірити доводи сторін, зокрема висловлені у касаційних скаргах, і на підставі сукупності досліджених доказів дати належну юридичну оцінку встановленим обставинам.

Для задоволення доводів потерпілого про м'якість призначеного засудженому покарання колегія суддів підстав не убачає.

Що стосується доводів захисника і засудженого про скасування вироку апеляційного суду з закриттям кримінального провадження за відсутності у діянні ОСОБА_5 складу злочину, то вони є передчасними, адже підлягають перевірці при новому перегляді цього провадження в апеляційному порядку.

Таким чином, касаційні скарги підлягають задоволенню лише частково.

Керуючись статтями 433, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги потерпілого та захисника задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 30 липня 2014 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10