Справа
№11-501/2007 Головуючий
у суді 1 -ї інстанції Руденко З.Б.
ч.3 ст.358, ч.2ст190 КК України Доповідач у суді 2-ї інстанції Зав'язуй С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 вересня 2007
року апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді Фоміна Ю.В.,

суддів Зав'язуна
СМ. та Широкопояса Ю.В.,

з участю
прокурора Воронухи
Д.С. ,

засудженої ОСОБА_1,

розглянув
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за
апеляцією прокурора Ружинського району на вирок Ружинського районного суду
Житомирської області від 24 травня 2007 року,
яким ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
раніше не судиму,

засуджено
за ч.1 ст.366 КК України та призначено
покарання із застосуванням ч.2 ст.69 КК
України - 2 роки обмеження волі без позбавлення права обіймати певні посади чи
займатись певною діяльністю.

На
підставі ст.75 КК України ОСОБА_1
звільнено від відбування покарання з випробуванням та з встановленням
іспитового строку 2 роки.

На
підставі ст.76 КК України покладено на
ОСОБА_1 обов'язок протягом іспитового строку повідомляти органи
кримінально-виконавчої інспекції про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.

Міру
запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу ОСОБА_1 залишено попередню -
підписку про невиїзд.

ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше не судимого,

2

засуджено:

· за ч.2 ст. 190 КК України на 3 роки обмеження волі;

· за
ч.3 ст.358 КК України на 1 рік та 6
місяців обмеження волі.

На підставі ст.70 КК України
ОСОБА_2 визначено остаточну міру
покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - З роки
обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України
ОСОБА_2 звільнено від відбування
покарання з випробуванням та з встановленням іспитового строку 2 роки.

На підставі ст.76 КК України
покладено на ОСОБА_2 обов'язок протягом
іспитового строку повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну
свого місця проживання, роботи або
навчання та періодично з'являтись для реєстрації в органи
кримінально-виконавчої системи.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу ОСОБА_2 залишено попередню - підписку про невиїзд.

Речові докази по справі:

- трудову книжку,
яка знаходиться при справі, передати власнику - ОСОБА_2;

· розрахунково-платіжні
відомості за 2004-2006рр., табеля явки
на роботу адмінперсоналу 2004-2006рр.,
які знаходяться при справі,
передати в відділ освіти Ружинської районної державної адміністрації;

· З
журнали вихідної документації за 2004-2006рр.; книгу наказів №9 по особовому
складу працівників і учнів Ружинської ЗОШ 1-3
ст., які знаходяться при
справі, передати Ружинській загальноосвітній
школі 1-3 ст. Житомирської області;

· заяву
ОСОБА_2 від 09.12.2001 року; дві особові
справи ОСОБА_2 з Ружинського районного
центру зайнятості за 2004 р. та 2006 p., залишити
зберігати при справі.

Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при
УМВС України в Житомирській області кошти,
витрачені на виконання експертизи,
в сумі 146 грн. 63 коп.

Відповідно
до вироку суду першої інстанції ОСОБА_1 та ОСОБА_2 засуджено за вчинення злочинів при наступних
обставинах.

В червні 2004 року ОСОБА_1, працюючи головним бухгалтером відділу освіти
Ружинської районної державної адміністрації,
будучи службовою особою,
достовірно знаючи, що її син
ОСОБА_2 з 2001 року працює оператором
газових котлів в Ружинській загальноосвітній

3

школі 1-3 ст., з метою
сприяння останньому в незаконній постановці на облік в Ружинському районному центрі
зайнятості та в незаконному отриманні допомоги по безробіттю, виготовила довідку від 18.06.2004 року без
номера, в яку внесла завідомо неправдиві
відомості про те, що ОСОБА_2 працював у Немиринецькій загальноосвітній
школі 1-3 ст. і за період з листопада
2003 року по квітень 2004 року отримав там заробітну плату в сумі 3615 грн.81
коп., і середньоденна заробітна плата
його за цей період склала 20 грн.31 коп.

ОСОБА_2
, отримавши від матері вказану довідку
та завідомо знаючи, що вона є підробленою, оскільки в неї було внесено неправдиві
відомості, 18 червня 2004 року
використав її, надавши її в Ружинський
районний центр зайнятості для постановки на облік як безробітного.

Разом з
вищевказаною підробленою довідкою, діючи
з корисливих мотивів, маючи на меті
незаконне отримання грошових коштів,
ОСОБА_2 18.06.2004р. подав до Ружинського районного центру зайнятості
заяву про надання йому статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, а також інші документи: паспорт, трудову книжку, довідку про склад сім'ї тощо, необхідні для присвоєння йому статусу
безробітного та отримання допомоги по безробіттю.

На
підставі вказаних документів ОСОБА_2
було надано статус безробітного і до 21.08.2005 року він перебував на
обліку в Ружинському районному центрі зайнятості як безробітний та незаконно
отримав за цей період допомогу по безробіттю в сумі 3009 грн. 19 коп.

Повторно, в травні 2006 року ОСОБА_1, працюючи головним бухгалтером відділу освіти
Ружинської районної державної адміністрації,
будучи службовою особою,
достовірно знаючи, що її син
ОСОБА_2 продовжує працювати оператором
газових котлів в Ружинській загальноосвітній школі 1-3 ст., з
метою сприяння останньому в незаконній постановці на облік в Ружинському
районному центрі зайнятості та в незаконному отриманні допомоги по
безробіттю, виготовила довідку №432 від
05.05.2006 року, в яку внесла завідомо
неправдиві відомості про те, що
ОСОБА_2 працював у Немиринецькій
загальноосвітній школі 1-3 ст. і за
період з листопада 2005 року по квітень 2006 року отримав там заробітну плату в
сумі 6344 грн. 34 коп., і що його
середньоденна заробітна плата за вказаний період склала 33 грн. 05 коп.

Діючи
повторно, ОСОБА_2 , отримавши від своєї матері ОСОБА_1
вищевказану довідку та достовірно знаючи,
що в неї було внесено неправдиві відомості, 26 червня 2006 року використав її, надавши її в Ружинський районний центр
зайнятості для постановки на облік як безробітного.

Разом з вищевказаною підробленою довідкою, діючи з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне отримання грошових
коштів,

4

ОСОБА_2 повторно
подав до Ружинського районного центру зайнятості заяву про надання йому статусу безробітного з
виплатою допомоги по безробіттю, а також
інші документи: паспорт, трудову
книжку, довідку про склад сім'ї
тощо, необхідні для присвоєння йому
статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю.

На
підставі вказаних документів ОСОБА_2
було надано статус безробітного і до 15.11.2006 року він перебував на
обліку в Ружинському районному центрі зайнятості як безробітний та незаконно
отримав за цей період допомогу по безробіттю в сумі 2543 грн. 41 коп.

Не
оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій засуджених ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 , а також міру покарання
останньому, прокурор в своїй апеляції
вважає, що вирок Ружинського районного
суду щодо ОСОБА_1 підлягає скасуванню у зв'язку з призначенням їй надто м'якого
покарання. Зазначає, що суд призначаючи
покарання ОСОБА_1 за ч.1 ст.366 КК
України, безпідставно застосував
ч.2 ст.69 КК України та не призначив
засудженій додаткового покарання визначеного санкцією ч.1 ст.366 КК України. Суд у вироку
необгрунтовано визнав як обставини, що
пом'якшують покарання ОСОБА_1 - щире каяття та добровільне відшкодування
завданого збитку.

У
зв'язку з цим, прокурор просить відносно
ОСОБА_1 постановити новий вирок, яким їй
за ч.1 ст.366 КК України призначити 2
роки обмеження волі з позбавленням права обіймати посади пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків строком
на 2 роки. На підставі ст.75 КК України
звільнити ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням і з встановленням
іспитового строку 2 роки та з покладенням на неї виконання відповідних
зобов'язань, передбачених п.3 ст.76 КК України.

На
апеляцію прокурора засудженою ОСОБА_1 подано заперечення, в якому вона просить апеляцію прокурора
залишити без задоволення. При цьому зазначає,
що свою вину визнає повністю, у
вчиненому щиро розкаюється, хворіє, має предпенсійний вік. Збитки відшкодувала
разом із сином ОСОБА_2, який проживає з
нею.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення засудженої
ОСОБА_1, яка просила апеляцію прокурора
залишити без задоволення, думку
прокурора, який підтримав апеляцію, перевіривши матеріали кримінальної
справи, обговоривши доводи
апеляції, перевіривши вирок суду першої
інстанції в межах, передбачених ст.365 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляція прокурора не підлягає задоволенню
з таких підстав.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні злочину за обставин зазначених у
вироку, підтверджується сукупністю
доказів, зібраних у встановленому

5

законом
порядку, досліджених у судовому
засіданні і належно оцінених судом. Діям
засудженої дана правильна юридична оцінка.

Твердження, наведені в апеляції прокурора, про безпідставність застосування судом першої
інстанції щодо засудженої ОСОБА_1 ст.69
КК України не ґрунтуються на законі та матеріалах справи.

Вирішуючи
питання призначення покарання ОСОБА_1,
суд виходив з вимог ст.65 КК
України, ступеню тяжкості вчиненого
злочину, даних про особу засудженої та з
урахуванням всіх обставин справи.

Згідно
вимог ст.69 КК України за наявності
декількох обставин, що пом'якшують
покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення може не призначати
додаткове покарання, що передбачене в
санкції статті Особливої частини цього Кодексу,
як обов'язкове.

Як
убачається з вироку та матеріалів справи,
при призначенні засудженій ОСОБА_1 покарання, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов
висновку, що пом'якшуючими покарання
обставинами є її щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків.

Так, з протоколу судового засідання
убачається, що ОСОБА_1 на початку
судового слідства хоч і зазначала, що
свою вину визнає частково, в подальшому
в ході судових дебатів та в останньому слові вину визнала повністю та дала
критичну оцінку своїм злочинним діям.

Засуджені
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є близькими родичами (відповідно матір та син), проживають разом, працюють,
мають спільний сімейний бюджет. Сума,
яка відшкодована Ружинському райцентру зайнятості є значною і становить
5552 грн. 60 коп., а тому висновок суду
про добровільне відшкодування збитків обома засудженими, з врахуванням їх показань, є правильним.

Крім
того, судом першої інстанції при
застосуванні ч.2 ст.69 КК України також
враховано особу ОСОБА_1, яка працює, має позитивні характеристики з місця
проживання та роботи, раніше не
судима, має предпенсійний вік.

З урахуванням наведених обставин, що пом'якшують покарання й істотно знижують
ступінь тяжкості вчиненого злочину, який
є невеликої тяжкості, з урахуванням
особи засудженої ОСОБА_1, апеляційний
суд вважає, що суд першої
інстанції, належно умотивуваши, законно та обгрунтовано при призначенні їй
покарання застосував до неї ч.2 ст.69 КК
України - не призначивши додаткове покарання у вигляді обіймати певні

6

посади чи займатися певною діяльністю. Призначене судом
покарання ОСОБА_1 є необхідним та достатнім для її виправлення, а тому його не можна визнати м'яким, як про це зазначив в апеляції прокурор.

Підстав для
скасування вироку апеляційний суд не вбачає.

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст.365,
366 КПК України апеляційний суд,
-

УХВАЛИВ:

Апеляцію прокурора Ружинського району Житомирської
області залишити без задоволення, а
вирок Ружинського районного суду Житомирської області від 24.05.2007 року, відносно засудженої ОСОБА_1 - без зміни.