Справа № 363/1723/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/356/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 06.04.2015

УХВАЛА
Іменем України
06 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 16 січня 2015року, щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кишинева, Молдова, громадянина України, освіта вища, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання - 2 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку - 2 роки.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_7 10799 грн. 74 коп. матеріальної та 80 000 грн. моральної шкоди Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 2163, 20 грн., -

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 29 грудня 2013 року, близько 00 годині 10 хвилин, ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автомобілем марки «MITSUBISHI LANCER» державний номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись по автодорозі «Київ-Овруч» в напрямку м. Овруч. в с. Демидів Вишгородського району проявив неуважність та злочинну недбалість до дорожньої обстановки, у зв`язку з чим не відреагував на її зміну, не вжив заходів для забезпечення безпеки дорожнього руху, створивши небезпеку для руху іншим учасникам дорожнього руху, поставивши під загрозу їхнє життя та здоров`я, в порушення вимог п. п. 1.1, 1.3, 2.3 «б», 10.1, 12.3, 12.4 та 34.1.1 Правил дорожнього руху України не обрав безпечну швидкість руху свого автомобіля, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не зупинився коли пішохід ОСОБА_7 перетинав проїжджу частину з права на ліво відносно напрямку руху його автомобіля, де вчинив наїзд на останнього.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи №33/Д від 24.03.2014 року отримав тілесні ушкодження у вигляді:

а) багато уламковий закритий перелом правої бедреної кістки зі зміщенням відламків. Забійна рана лівої ягідної області.

Такого характеру тілесне ушкодження могло виникнути від дії тупих предметів, можливо в строк і при обставинах, вказаних в постанові про призначення судово-медичної експертизи (при автомобільній травмі при зіткненні автомобіля з пішоходом) та в своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки для повного зрощування даного перелому потрібний час більше 21 дня.

Керуючи транспортним засобом обвинувачений ОСОБА_10 порушив Правила дорожнього руху України, а саме таких пунктів:

- п. 1.1 правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України;

- п. 1.3 учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємоввічливими»;

- п. 2.3 «б» для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

- п. 10.1 «Перед початком руху перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

- п.12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

-п.12.4 у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км./год.»,

- п. 34.1.1 вузька суцільна лінія поділяє транспортні потоки протилежних напрямків.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини обвинуваченого, просить вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_10 покарання - 6 місяців арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки, стягнути з ОСОБА_10 63174,75 грн. матеріальної та 150000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що призначене покарання не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого і за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості, а також у зв`язку з неправильністю визначення суми завданої злочином матеріальної та моральної шкоди.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 , не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини у вчинені правопорушення, просить вирок суду змінити призначивши більш м`яке покарання, а саме - штраф в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, не застосовуючи додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортирними засобами, в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди вирок суду просить скасувати, справу в цій частині направити на новий судовий розгляд, оскільки цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_10 була застрахована полісом від 21.05.13р., тому суд повинен був залучити як співвідповідача страхову компанію. Рішення щодо моральної шкоди позивач взагалі не мотивував. В обґрунтування апеляційної скарги також зазначає, що призначене покарання не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого, вирок суду першої інстанції є незаконним у частині задоволення позову потерпілої сторони щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просив відмовити в задоволені апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_7 , вирок суду змінити, призначивши обвинуваченому більш м`яке покарання, а саме: штраф в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, не застосовуючи додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортирними засобами, в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди вирок суду скасувати. Своє заперечення мотивує тим, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_7 , не відповідає вимогам чинного законодавства, матеріалам та обставинам справи, доводи, які в ній наведені є безпідставними та необгрунтованими.

Заслухавши доповідача, пояснення потерпілого ОСОБА_7 та його представника, які свою апеляційну скаргу підтримали та заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_9 , які свою апеляційну скаргу підтримали та заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, думку прокурора, який частково заперечував проти задоволення обох апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_11 , за ч. 1 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинила потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості є вірною, що не оскаржується апелянтами.
При призначенні покарання судом належним чином враховано ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, вчиненому з необережності, обставини, мотив і характер скоєного, форму і ступінь вини, тяжкість наслідків, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності. До обставин, що пом`якшують покарання суд обґрунтовано відніс: ті обставини, що обвинувачений на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, його молодий вік, його поведінку, яка свідчить про щире каяття, те, що він вибачився перед потерпілим, і запевнив суд про відшкодування завданої шкоди потерпілому. Тому, призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст.ст. 50,65 КК України і є домірним скоєному. При таких обставинах, доводи потерпілого, що призначене покарання не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого і за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості та доводи обвинуваченого щодо пом`якшення покарання є безпідставними.

Відповідно до положень ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
При таких обставинах, право потерпілого обрати спосіб захисту свого порушено права шляхом пред`явлення позову до винної особи, яким він і скористався. При цьому, позов до страхової компанії потерпілим не заявлявся.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо необґрунтованого задоволення позовних вимог потерпілого та доводи обвинуваченого щодо незаконного стягнення з нього на користь потерпілого матеріальної шкоди не відповідають матеріалам справи та не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.
Визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди належним чином мотивований, відповідає характеру й обсягу заподіяних потерпілому душевних страждань, стану його здоров`я, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, ґрунтується на принципах виваженості, розумності і справедливості та роз`ясненнях, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому, доводи обвинуваченого та потерпілого в цій частині є хибними.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_10 відповідає вимогам закону, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, апеляційні скарги потерпілого та обвинуваченого - без задоволення.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 16 січня 2015 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинувачена у той же строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Головуючий

Судді