Ухвала

іменем україни

9 жовтня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_5,

суддів: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

за участю прокурора ОСОБА_8,

при секретарі ОСОБА_9,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженої ОСОБА_2 на вирок Романівського районного суду Житомирської області від 6 вересня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 7 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Романівського районного суду Житомирської області від 6 вересня 2013 року

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, яка народилась в м. Дрезден, Німеччина, та проживає в АДРЕСА_1, раніше судиму 24.10.2011 року Романівським районним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 199 КК України на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців,

засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 160 годин громадських робіт.

На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України до призначеного ОСОБА_3 покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Романівського районного суду Житомирської області від 24 жовтня 2011 року, перевівши менш суворий вид покарання - громадські роботи в більш суворий - позбавлення волі і визначено їй остаточне покарання у виді 3 років 10 днів позбавлення волі.

Згідно вироку суду ОСОБА_3 7 лютого 2013 року о 22 годині, в будинку АДРЕСА_2 на ґрунті особистих неприязних стосунків умисно нанесла один удар ножем в правий колінний суглоб ОСОБА_4, спричинивши останній легке тілесне ушкодження, що призвело до короткочасного розладу здоров'я.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 7 листопада 2013 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_1 просить судові рішення щодо ОСОБА_3 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування кримінального закону та істотне порушення кримінального процесуального закону. Вказує на те, що досудове розслідування було проведено з порушенням вимог КПК України та порушення права на захист засудженої.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час розгляду справи щодо ОСОБА_3 судом прийнято рішення про розгляд справи відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому суд роз'яснив вимоги ст. 349 КПК України та наслідки її застосування. З таким порядком дослідження доказів погодилися всі учасники процесу, що підтверджується записом судового засідання та журналом до нього (а.с. 22, 29). Засуджена ОСОБА_3 свою вину визнала повністю та підтвердила скоєння злочину за обставин, встановлених органом досудового розслідування.

За встановлених судом фактичних обставин дії ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 125 КК України кваліфіковано правильно.

При призначенні ОСОБА_3 покарання суд у відповідності з вимогами ст. 65 КК України врахував тяжкість вчиненого злочину, дані про особу засудженої, обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання і призначив їй покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженої та попередження нових злочинів.

При цьому, врахувавши те, що ОСОБА_3 вчинила злочин під час іспитового строку, встановленого у зв'язку зі звільненням від відбування покарання за вчинення попереднього злочину, суд обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність призначення їй остаточного покарання на підставі ст. 71, 72 КК України шляхом часткового приєднання покарання призначеного попереднім вироком до покарання, призначеного останнім вироком та із застосуванням переведення покарання у виді громадських робіт у позбавлення волі.

Щодо доводів захисника про порушення права засудженої на захист то вони є безпідставними, оскільки участь захисника у кримінальному провадженні не була обов'язковою з огляду на положення ст. 52 КПК України. При цьому, згідно принципу безпосередності дослідження доказів під час судового розгляду, з урахуванням застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, посилання захисника на допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону є необґрунтованими.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку колегія суддів дала відповіді на всі доводи апеляційної скарги ОСОБА_3, які по суті є аналогічними з доводами, викладеними в касаційній скарзі її захисника, а ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, колегія суддів не встановила.

За таких обставин колегія суддів вважає постановлені по справі судові рішення законними та обґрунтованими і підстав для задоволення касаційної скарги не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 434 - 439 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Вирок Романівського районного суду Житомирської області від 6 вересня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 7 листопада 2013 року щодо ОСОБА_3 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7