ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/117/15
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
потерпілої: ОСОБА_5 ,
захисника: ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старі Петрівці, Вишгородського району, з середньою освітою, працюючого у ТОВ «Сервісбуд», одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , судимого 22 березня 2005 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі, звільненого 12 серпня 2009 року умовно-достроково на 5 місяців 20 днів,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, за допомогою пневматичного пістолету «МAKAROV» Made in Taivan НОМЕР_1 CAL 4,5мм (далі пневматичний пістолет) вчинив розбійний напад з метою заволодіння майном потерпілої ОСОБА_5 , поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я останньої за наступних обставин.
ОСОБА_7 26 липня 2014 року, приблизно о 00 год. 15 хв., знаходячись біля під`їзду № 6 будинку № 3 по вул. Здолбунівській в м. Києві, забіг у вказаний під`їзд за раніше незнайомою ОСОБА_5 , схопив її правою рукою за шию, а лівою приставив пневматичний пістолет до потилиці останньої, висловивши вимогу потерпілій віддати гаманець.
ОСОБА_5 , сприймаючи погрози ОСОБА_7 як реальну небезпеку для свого життя та здоров`я, опору не чинила. Після чого, ОСОБА_7 правою рукою витягнув із сумки потерпілої гаманець «Neri Karra», вартістю 1000 грн., в середині якого знаходилися грошові кошти в сумі 1417 грн. та дві кредитні картки, які матеріальної цінності для останньої не становлять, а всього заволодів майном на загальну суму 2417 грн.
Потерпіла ОСОБА_5 , намагаючись запобігти діям ОСОБА_7 , нанесла йому один удар ногою в область його паху. Після цього ОСОБА_7 , намагаючись подолати волю останньої до опору, здійснив один постріл з пневматичного пістолету в область голови потерпілої, спричинивши її тілесні ушкодження у виді синця верхньої повіки правого кута ока у зовнішнього куточка, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, та з місця вчинення злочину вибіг, пробігши приблизно 50-60 м., оскільки був затриманий перехожими громадянами, які почули крики потерпілої про допомогу.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України не визнав, пояснивши, що з 26 липня 2014 року біля 24 год. 00 хв. він вийшов з маршрутного таксі в районі заводу, що по вул. Здолбунівській, оскільки йому було погано. Біля кіоску він побачив трьох хлопців, які його покликали, але ОСОБА_7 до них не підійшов, а пішов вздовж будинку по вул. Здолбунівській. Хлопці почали його переслідувати, та невдовзі збили з ніг, після чого він уже не вставав. Пізніше наряд міліції доставив обвинуваченого до районного відділу, де йому сказали підписати якійсь документ, якщо він хоче бути вільний, що останній і зробив. Наступного дня ОСОБА_7 було направлено до лікарні, через погане самопочуття, у зв`язку з його побиттям особами, які його затримували, при цьому вказував, що самих цих осіб він не бачив.

Також, ОСОБА_7 зазначав і про те, що потерпілу перший раз побачив лише в суді, ніякого розбійного нападу щодо неї не вчиняв та нічим не заволодівав.

Стосовно пневматичного пістолету «МAKAROV» ОСОБА_7 пояснив, що він дійсно належить йому, і він в той день був при ньому. Але, коли його дістав, щоб пригрозити особам, які його переслідували, то він випав та залишився десь в траві.
Крім того, останній показав, що 26 липня 2014 року був одягнений в чорні штани, сорочку бежевого кольору, але наполягав, що головні убори він не носить.

Не дивлячись на такі показання обвинуваченого ОСОБА_7 та не визнання вини, дослідивши та перевіривши в судовому засіданні докази, зібрані по справі, суд уважає повністю доведеною його винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочині при викладених у обвинувальному акті обставинах, що підтверджується наступним.
Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що 26 липня 2014 року, приблизно о 24 год. 00 хв., приїхавши на таксі додому за адресою: АДРЕСА_3 , вийшла з нього та за допомогою магнітного ключа зайшла до 6 під`їзду. При цьому, відчула, що за нею хтось забіг, після чого двері під`їзду автоматично зачинилися. В подальшому, її схопили позаду за шию, але без душення, щось приставивши до голови. Коли ж вона силою розвернулася, то побачила ОСОБА_7 , який приставив пістолет до її скроні, а іншою рукою тримав її сумку, погрожуючи вбивством та вимагаючи гаманець. Оскільки у обвинуваченого була зброя, потерпіла, відчувши реальну небезпеку для власного життя та здоров`я, не знала, що їй робити. ОСОБА_7 же, скориставшись її станом, дістав з сумки гаманець «Neri Karra», вартістю 1000 грн., в якому були гроші, приблизно 1500 грн., картки, водійські права. Оскільки потерпіла бачила обвинуваченого, та подумала, що її можуть вбити, то почала кричати на допомогу, при цьому, штовхнула останнього коліном, в результаті чого ОСОБА_7 , вдаривши її рукояткою пістолету, одночасно здійснив з нього постріл в її голову в скроневу частину та втік. Потерпіла, оскільки свідомість не втрачала, одразу ж вибігла за обвинуваченим, побачила людей, які збіглися на її крики, та почали разом з нею переслідувати ОСОБА_7 , якого вона з поля зору не втрачала до того моменту, поки він не викинув її гаманець. Потім на пару хвилин вона не слідкувала за обвинуваченим, а побачила, коли його вже схопили і він лежав на землі обличчям до низу.
При цьому, потерпіла стверджувала, що саме ОСОБА_7 вчинив на неї напад, якого вона дуже добро розгледіла, особливо обличчя, зріст, статуру, вік, приблизно 40-50 років, також пояснивши, що останній був одягнений в темні штани, світлу сорочку та світлу кепку.
Також, ОСОБА_5 зазначала, що ОСОБА_7 повернув особам, які його затримували, викрадені в неї гроші, які потім було їй передано.
Крім того, остання пояснила, що погрози ОСОБА_7 про вбивство у разі, якщо вона не віддасть гроші, вона сприймала реально та такими, що були небезпечні для її життя і здоров`я, враховуючи пістолет біля скроні, у зв`язку з чим спочатку не чинила опір.
Суд ураховує, що показання потерпілої були послідовними, логічними, переконливими, не мають ніяких істотних суперечностей, які б давали підстави для сумнівів. Останньою були достатньо детально описані обставини по справі. Підстав обмовляти обвинуваченого у потерпілої не має, оскільки вона раніше не мала ніяких конфліктних ситуацій з ОСОБА_7 та взагалі його не знала.

Крім того, такі показання потерпілої ОСОБА_5 узгоджуються з іншими доказами по справі, зокрема, з:

- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 , відповідно до яких, влітку 2014 року, точної дати не пам`ятає, біля 23 год. 30 хв., знаходячись біля 4 під`їзду по вул. Здолбунівській, 3, почув крики жінки про те, що її грабують. Підбігши до неї, побачив потерпілу, яка описала людину, що її пограбувала, зазначивши її статуру, ріст та одяг, а інший свідок показав, куди чоловік побіг і, приблизно через 60 метрів, він схопив обвинуваченого, який був одягнений у темні штани та світлу кепку, поклавши його на землю. Після цього підійшла потерпіла та вказала на обвинуваченого, як на особу, що вчинила відносно неї розбій. Також, хлопці, які наздоганяли обвинуваченого, знайшли в траві його пістолет;

- показаннями свідка ОСОБА_9 , який в судовому засіданні пояснив, що в липні 2014 року під час несення ним служби, було отримано виклик про те, що по вул. Здолбунівській чекає потерпіла, в якої відібрали майно. Коли він з ОСОБА_10 приїхав, то вони побачили особу, яка лежала на землі, обличчям до низу. Як пояснила потерпіла, затриманий чоловік здійснив на неї напад, погрожуючи пістолетом, а інші хлопці, почувши її крики, прийшли на допомогу, та наздогнали його. Також особи, які затримували, показали місце, де затриманим було викинуто пістолет. Зазначав свідок і про наявність у потерпілої на обличчі подряпин;

- аналогічними показаннями свідка ОСОБА_10 , який суду пояснив, що влітку 2014 року приїхав разом з ОСОБА_9 за викликом на вул. Здолбунівська,3, де потерпіла пояснила, що невідомий їй чоловік зайшов за нею у під`їзд, приставив до голови предмет схожий на пістолет, забрав особисті речі та вистрелив їй в обличчя. Неподалік було виявлено підозрюваного ОСОБА_7 , який лежав на асфальті, поруч були люди, які його утримували до їхнього приїзду, а потерпіла вказала на затриманого, як на особу, яка забрала в неї речі. Вказував свідок і про наявність у потерпілої гематоми на обличчі. Будь-яких скарг від обвинуваченого не надходило.

- даними, які містяться у рапорті інспектора патрульної служби ОСОБА_10 від 26 липня 2014 року, відповідно до яких 26 липня 2014 року о 00 год. 17 хв., отримавши від чергового виклик, прибули за адресою по вул. Здолбунівська, де ОСОБА_5 звернулася до них та повідомила, що невідомий їй раніше чоловік зайшов за нею в під`їзд, приставивши пістолет до її скроні та погрожуючи ним заволодів її гаманцем. У подальшому здійснив постріл з пістолета в сторону скроні потерпілої та вибіг, проте, громадяни, які були поруч, почали переслідувати особу, та на перехресті вулиць Здолбунівська Сортувальна було виявлено громадянина ОСОБА_7 , який лежав на асфальті, одягнений у чорні штани, сорочку, біля якого знаходилася сумка та кепка світлого кольору, на якого прямо вказала заявниця;

- даними, які містяться у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26 липня 2014 року, відповідно до яких потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що 26 липня 2014 року о 00 год. 15 хв. в під`їзді № 6 будинку 3 по вул. Здолбунівській в м. Києві під погрозою предмета схожого на пістолет громадянин ОСОБА_7 із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я, відкрито заволодів гаманцем та грошима, а всього на загальну суму 2417 грн.;

- даними, які містяться у протоколі огляду місця події від 26 липня 2014 року з фототаблицями до нього, відповідно до яких, об`єктом огляду є ділянка місцевості, розташованої навпроти буд. № 1 по вул. Сортувальній в м. Києві, де знаходиться предмет схожий на пістолет типу «ПМ» з магазином, в якому наявний балон.

Стосовно доводів захисника у судових дебатах про те, що в даному протоколі вказана інша адреса, а не та, де було вчинено розбійний напад, то суд уважає за необхідне зазначити, що в даному випадку оглядалось не місце вчинення розбійного нападу по вул. Здолбунівська, а ділянка, де було знайдено предмет схожий на пістолет, про який вказувала потерпіла та інші свідки, зазначивши, що обвинуваченим цей пістолет було викинуто, коли він тікав, після чого особи, які затримували ОСОБА_7 охороняли цю ділянку до приїзду працівників міліції, а ті в свою чергу охороняли до приїзду слідчої оперативної групи. Крім того, сам обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні вказував про те, що даний пістолет, який знайшли по вул. Сортувальній, належить йому, але він у нього випав десь в траві, коли він тікав від осіб, що його переслідували;

- даними, які містяться у протоколі огляду місця події від 26 липня 2014 року з фототаблицями до нього, відповідно до яких об`єктом огляду є ділянка місцевості, яка розташована навпроти входу до «Укрпошти», що за адресою: м. Київ, вул. Здолбунівська, 1, на якій знаходиться жіночий гаманець «Neri Karra», в якому знаходилися гроші в сумі 1417 грн. та пластикові картки;
- даними, які містяться у протоколі огляду предмету від 26 липня 2014 року, відповідно до яких у присутності понятих було оглянуто гаманець чорного кольору «Neri Karra», всередині якого знаходилися гроші в сумі 1417 грн., пластикові картки з надписом «Національний банк» та «REA»;
Щодо посилань захисника у судових дебатах на те, що вказаний речовий доказ не оглядався в судовому засіданні, то суд виходить з того, що учасниками судового засіданні, в тому числі захисником та обвинуваченим будь-яких клопотань з цього приводу не заявлялось. Не обґрунтувала сторона захисту й у своєму виступі, як саме огляд цього гаманця міг вплинути на встановлення фактичних обставин справи, враховуючи той факт, що обвинувачений взагалі заперечував свою участь у вчиненні нападу, тим самим заперечував і викрадення гаманця, в той час, як потерпіла впевнено стверджувала, що гаманець, який їй було повернуто на зберігання, є її власністю, та саме його у неї було викрадено при розбої;
- даними, які містяться у протоколах про визнання речовими доказами гаманця «Neri Karra» і грошових коштів в сумі 1417 грн. від 27 липня 2014 року та пістолету з маркуванням «МAKAROV» Made in Taivan 40204030/177 CAL 4,5мм від 13 серпня 2014 року;
- даними, які містяться у висновку експерта № 2194 від 15 серпня 2014 року, відповідно до яких у ОСОБА_5 виявлено синець верхньої повіки правого ока у зовнішньому куточку. Вказане ушкодження спричинене тупим предметом, що за давністю утворення може відповідати даті 26 липня 2014 року, відноситься до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я) та не є небезпечним для життя;
- даними, які містяться у висновку експерта № 599 від 11 серпня 2014 року, відповідно до яких пневматичний пістолет «МAKAROV», калібру 4,5мм, № НОМЕР_2 до вогнепальної зброї не відноситься. Дати відповідь на питання чи придатний пістолет до стрільби, не виявилося можливим за відсутності в НДЕКЦ розхідних матеріалів.
Стосовно посилань захисника на неможливість встановлення наявності пострілу з пневматичного пістолету обвинуваченого, про що зазначено у висновку № 599, як на доказ невинуватості ОСОБА_11 , то в судовому засіданні було достовірно встановлено про те, що ОСОБА_7 погрожував цим пістолетом потерпілій, а в подальшому здійснив з нього постріл в область її скроні, що було підтверджено потерпілою в судовому засіданні, свідками, які бачили в неї ушкодження на обличчі та висновком експерта № 2194. Відсутність у НДЕКЦ розхідних матеріалів, само по собі, не доводить тверджень захисника про те, що з пневматичного пістолету «МAKAROV» не здійснювалися постріли;
- показаннями свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні пояснив, що влітку 2014 року, точної дати не пам`ятає, він йшов додому, та по вул. Здолбунівській почув крики жінки про допомогу. Підбігши до потерпілої, побачив ОСОБА_7 , якого разом з ним почало переслідувати ще двоє осіб. Побачивши ОСОБА_7 , який сховався у кущах, підбіг до нього, але обвинувачений направив на нього пістолет, в результаті чого ОСОБА_12 відійшов від нього. Але інша особа, збивши з ніг обвинуваченого, який намагався втекти, схопила його.

Також свідок зазначив, що ОСОБА_7 викинув у траву пістолет, яким йому погрожував.

При цьому, свідок упевнено стверджував, що обвинувачений ОСОБА_7 є тією людиною, яку переслідували, у зв`язку з вчиненням ним розбійного нападу на потерпілу. Самого ОСОБА_7 він упізнав за сукупністю ознак, таких як, наприклад, вік, приблизно 40-50 років, обличчя, великий ніс, одяг: чорні штани, кепка, кросівки.

Крім того, свідок ОСОБА_12 наполягав на тому, що бачив у ОСОБА_7 у руках, коли той тікав, довгий гаманець, який останній викинув біля почти на землю.

Зазначив ОСОБА_12 і про те, що ОСОБА_7 сам діставав зі своїх штанів, викрадені гроші, які у подальшому свідок передав потерпілій.

Вказував свідок ОСОБА_12 і про те, що впізнав ОСОБА_7 при пред`явленні йому фотознімків. Проте, суд, дослідивши вказаний протокол від 23 вересня 2014 року, у силу положень ст. 86 КПК України, визнає його недопустимим доказом, оскільки його було складено з порушенням норм КПК України, так як свідка ОСОБА_12 , який на час проведення вказаної слідчої дії досяг 17-річного віку, не було попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України.
Крім того, суд уважає, що протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19 серпня 2014 року за участю потерпілої ОСОБА_5 та від 25 серпня 2014 року за участю свідка ОСОБА_8 також не можуть бути визнані допустимими доказами, виходячи з вимог ч. 2 ст. 228 КК України, відповідно до яких, особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статті, яких має бути не менше трьох і які не повинні мати різних відмінностей у віці, зовнішності та одязі. Однак, як було встановлено судом при дослідженні вказаних доказів, упізнавальна особа ОСОБА_7 був поставлений в умови, які його явно виділяли з оточення, а саме, наявність борідки чи неголеності, що чітко встановити виявилося неможливим через якість фотознімків, в той час, як у інших осіб на фотокартках взагалі відсутні будь-які ознаки наявності волосяного покрову на обличчі.

У зв`язку з викладеним, не можуть бути визнані належними та допустимими доказами й пояснення свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , які були присутні в якості понятих при проведенні впізнання 25 серпня 2014 року.

Також, необхідно зазначити, що показання ОСОБА_7 на досудовому розслідуванні, в яких він визнав свою вину у розбої, на які посилався прокурор у своєму виступі в судових дебатах, не можуть бути визнані допустимим та належним доказом, оскільки, відповідно до вимог ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Між тим, суд приходить до висновку, що такі порушення не перешкоджають суду винести у справі обвинувальний вирок на підставі викладених у вироку інших допустимих та належних доказів.
Стосовно показань свідка ОСОБА_15 , який був допитаний судом на прохання сторони захисту, та пояснив, що обвинувачений ОСОБА_7 є його підлеглим, і влітку 2014 року йому подзвонив захисник ОСОБА_7 та повідомив, що останній знаходиться у лікарні, оскільки його побили, то суд виходить з того, що такі показання свідка ніяким чином не підтверджують та не спростовують винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні розбійного нападу на потерпілу.

Що стосується тверджень захисника у судових дебатах про те, що показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_12 у судовому засіданні є недопустимими, оскільки останні не були безпосередніми свідками розбою, а їх показання щодо одягу та обличчя особи, яка вчинила напад, мають розбіжності, то суд уважає їх надуманими. Так, дійсно, вказані свідки не були безпосередніми свідками вчинення саме розбійного нападу, але були свідками переслідування особи, яка його вчинила. У судовому засіданні потерпіла впевнено вказувала, що напад на неї здійснив саме ОСОБА_7 , обличчя та погляд якого вона ніколи не забуде, так як добре розгледіла, при цьому зазначила одяг, в якому він був в той день, а саме: темні штани, світла сорочка та кепка. Одразу ж після нападу вона розповіла свідкам ОСОБА_8 та ОСОБА_12 про розбій, повідомивши прикмети особи, що на неї напала. При цьому, слід зазначити, що, коли свідок ОСОБА_12 підійшов до потерпілої, то він безпосередньо бачив обвинуваченого, який ще не встиг далеко зникнути з місця вчинення злочину. Сама ж ОСОБА_5 одразу вибігла з під`їзду № 6 за ОСОБА_7 , який встиг відбігти, приблизно на 15 метрів до іншого під`їзду. У подальшому потерпіла також не втрачала обвинуваченого з поля зору, переслідуючи його з іншими особами.

Стосовно розбіжностей в показаннях свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_12 в судовому засіданні щодо одягу обвинуваченого, а саме те, що свідок ОСОБА_12 спочатку вказав про сорочку на обвинуваченому, потім про футболку, а свідок ОСОБА_8 зазначав про світлу теніску, то суд не уважає, що такі неточності, враховуючи проміжок часу, який пройшов з дня вчинення злочину, є суттєвими. Крім того, обидва свідка переконливо стверджували, що обличчя обвинуваченого вони розгледіли і впевнені, що він є саме тією особою, яку вони наздоганяли, так як потерпіла вказала на нього як на таку, що вчинила на неї напад. Між тим сама потерпіла чітко вказала, що особа, яка вчинила на неї напад, була одягнута в темні штани, світлу сорочку, що підтвердив і сам ОСОБА_7 .

Відсутність же в матеріалах справи даних щодо місця знаходження кепки не свідчить про недостовірність показань потерпілої та свідків, оскільки вона не має переважне доказове значення по справі, враховуючи той факт, що останні розгледіли саме обличчя особи, яка здійснила напад та тікала, повідомивши про ті ознаки, які збереглися у них в пам`яті.

Дані про те, що при цих подіях була присутня інша особа, яка б підпадала під опис потерпілої, у суду відсутні. Не було надано таких доказів і стороною захисту на підтвердження того, що розбій було вчинено іншою особою.

Стосовно тверджень ОСОБА_7 про те, що розбій вчиняв не він, оскільки в той день у нього була борідка, але про неї ніхто не вказував, то в судовому засіданні, надаючи відповіді на запитання захисника, потерпіла пояснила, що, по її сприйняттю, у останнього була не борідка, а легка неголеність, наскільки вона змогла розгледіти на відстані приблизно 20 см, дивлячись йому в очі. При цьому, також, зазначила, що, враховуючи свій стан через напад і відчуття загрози, вона запам`ятала обличчя загалом.

Суд, надаючи оцінку таким показанням потерпілої, уважає, що неповідомлення потерпілою та свідками про наявність у обвинуваченого борідки, не може свідчити про необ`єктивність впізнання. Дана обставина є цілком логічною, з огляду на нетривалий час візуального контакту потерпілої ОСОБА_5 з нападником, а також психологічний стан останньої. Стосовно ж показань свідків, то нічний час теж міг суттєво зменшувати їм оглядовість.
Посилання захисника та ОСОБА_7 на його непричетність до даного розбою, оскільки він сам став жертвою нападу, то суд уважає їх такими, що не відповідають дійсності і спрямовані на уникнення останнім кримінальної відповідальності, оскільки вони були спростовані показаннями потерпілої, свідків та іншими доказами, які суд безпосередньо сприймав під час судового засідання, що узгоджуються між собою та не викликають у суду сумнівів. Те, що ОСОБА_7 було спричинені тілесні ушкодження вже після розбою, не спростовують той факт, що останній не міг до цього вчинити нападу на потерпілу, а вже після цього отримати ушкодження.

Більш того, як було встановлено в суді, ОСОБА_7 вперше звернувся з відповідними скаргами про його побиття, лише 21 серпня 2014 року, тобто, майже через місяць після подій, які відбувалися 26 липня 2014 року з потерпілою ОСОБА_5 . Упізнати осіб, які його наздогоняли та наносили ушкодження, останній не може. Про такі обставини, не повідомляв обвинувачений і працівників міліції, які його доставляли в районне управління.

При цьому, суд, також, виходить з того, що, відповідно до ч. 2 ст.22 КПК України, сторони мають рівні права на збирання та подання до суду доказів. Проте, не дивлячись на зазначене, стороною захисту не було доведено в суді та надано належні й допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_7 не міг вчинити розбій, так як відносно нього в цей момент також вичинявся злочин, на чому наполягає захисник та обвинувачений.

Не відповідають дійсності й доводи захисника про те, що в матеріалах справи немає доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 , оскільки під час досудового розслідування його не допитували та не провели жодної слідчої дії між ним та потерпілою. Як убачається з клопотання останнього від 19 серпня 2014 року, яке, також, підписано і самим захисником, ОСОБА_7 відмовився у порядку ст. 63 Конституції України від проведення впізнання особи та слідчих експериментів. Тому, для суду є незрозумілим, яким же чином слідчий мав проводити слідчі дії та допитувати обвинуваченого за таких обставин.

Не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи твердження захисника про порушення права на захист обвинуваченого при його затриманні. Так, відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 26 липня 2014 року, його було підписано, як самим ОСОБА_7 , так і його захисником ОСОБА_16 . Стосовно підписання ОСОБА_7 якихось пояснень за відсутності захисника, то останній в судовому засіданні не зміг пояснити суду, що саме він підписував. Між тим, судом взагалі не оголошувалися та не досліджувалися будь-які показання чи пояснення обвинуваченого на досудовому розслідуванні, а тому є недоречним посилання захисника на таке порушення, яке, по суті, судом, навіть, не було встановлено.

Таким чином, суд повно і всебічно розглянувши кримінальне провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, у тому числі перевіривши і оцінивши усі доводи захисника та обвинуваченого ОСОБА_7 про його невинуватість, вважає, що фактичні обставини в кримінальному провадженні встановлені у спосіб, визначений кримінальним процесуальним законом, та винуватість ОСОБА_7 у вчиненні ним інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, є доведеною.
Разом з тим, як убачається з обвинувального акту, орган досудового розслідування, встановивши, що ОСОБА_7 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вказав, що дії останнього необхідно кваліфікувати, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, допустивши, тим самим, протиріччя. Проте, враховуючи, що фактично підозра та обвинувачення ОСОБА_7 було пред`явлено вірно, і в судовому засіданні було достовірно встановлено, що останній вчинив напад, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, а не з застосуванням такого насильства, тому суд уважає, що дії останнього необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, особою, яка раніше вчинила розбій. При цьому, суд, виходить з того, що потерпіла сприймала погрози обвинуваченого про вбивство в разі не передання йому майна, та пістолет біля скроні, як такі, що є небезпечними для її життя та здоров`я, у зв`язку з чим і не чинила опору. Докази ж про те, що під час нападу до останньої застосовувалось насильство, небезпечне для її життя чи здоров`я, в матеріалах справи відсутні.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд ураховуючи тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин, за даними облікової документації не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, має постійне місце проживання та роботу, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують, покарання, стан здоров`я, уважає за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі, але не в максимальних межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 187 КК України, оскільки саме таке покарання за своїм видом є справедливим та необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішити у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 та ч. 2 ст. 124 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд -
з а с у д и в:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, і призначити йому покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 13 січня 2015 року, зарахувавши в строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення з 26 липня 2014 року по 6 вересня 2014 року включно.

До набрання вироком законної сили міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 змінити з особистого зобов`язання на взяття під варту.

Під варту обвинуваченого ОСОБА_7 взяти в залі судового засідання.

Речові докази по справі, а саме, гаманець «NeriKarra» та грошові кошти в сумі 1417 грн., які передано на тимчасове зберігання під розписку потерпілій залишити у власності останньої; пістолету «МAKAROV» Made in Taivan НОМЕР_1 CAL 4,5мм, який знаходиться в камері схову Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві, - конфіскувати в дохід держави.
Стягнути з ОСОБА_7 судові витрат за проведення судово-балістичної експертизи в сумі 491 грн. 40 коп.
На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя