Справа № 740/5541/14 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/456/2015
Категорія - ст.115 ч. 2 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 травня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001118 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок колегії суддів Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 березня 2015 року, щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжина Чернігівської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину 1997 року народження, проживаючого по АДРЕСА_1 , що не має постійного місця реєстрації, не судимого в силу статті 89 КК України,

що обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Григоро-Іванівка Ніжинського району Чернігівської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 ; проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу статті 89 КК України,

що обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

За участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_11 ,

представника потерпілої ОСОБА_12 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_13 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком колегії суддів Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 березня 2015 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 115 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_7 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України призначено покарання у виді чотирнадцяти років позбавлення волі.

Обвинуваченому ОСОБА_8 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України призначено покарання у виді дванадцяти років позбавлення волі.

Стягнуто з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в солідарному порядку на користь потерпілої ОСОБА_14 5868 (п`ять тисяч вісімсот шістдесят вісім) гривень в рахунок відшкодування матеріальної та 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави 4 435 гривень 20 копійок процесуальних витрат за проведення експертиз.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави 4 435 гривень 20 копійок процесуальних витрат за проведення експертиз.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог статті 100 КПК України.

Не погодившись з рішенням місцевого суду обвинувачений ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Беручи до уваги слідчий експеримент за участі ОСОБА_8 , під час якого останній показував та розповідав, як наносились удари потерпілому, суд проігнорував показання ОСОБА_8 під час останнього судового засідання, коли він заявив, що сам вбив ОСОБА_15 , а ОСОБА_7 не причетний до вчинення цього злочину. Вказує і на те, що суд не взяв до уваги його пояснення щодо походження крові потерпілого на своєму одязі, хоча він не заперечував, що кров потерпілого могла бути на його одязі, оскільки він розбороняв бійку між загиблим та ОСОБА_8 . Також, зазначає про те, що в піднігтьовому вмісті його лівої руки не було слини потерпілого, а ця слина належить йому, в зв`язку з тим, що в нього є звичка гризти нігті. Наголошує на тому, що суд безпідставно вказав, що свідчення ОСОБА_8 про те, що працівники міліції здійснювали тиск на нього та змусили дати свідчення проти ОСОБА_7 , є неправдивими. Просить врахувати, що він намагався допомогти слідству з`ясувати правду, однак всі його свідчення залишились поза увагою, як слідчих органів, так і суду. Окрім викладеного, просить колегію суддів апеляційного суду об`єктивно дослідити всі обставини даного кримінального правопорушення, оцінити всі показання та зібрані докази та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Захисник ОСОБА_6 також не погодився з вироком колегії суддів Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області та звернувся з апеляційною скаргою в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , в якій просить його скасувати, в зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України виправдати.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в даному кримінальному провадженні судом прийнято рішення, яке не підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду. Вказує на те, що як на доказ вини ОСОБА_7 суд послався на показання ОСОБА_8 , які він надавав під час проведення слідчого експерименту, не взявши до уваги, що свідчення ОСОБА_8 суперечать висновку судово-медичної експертизи, а тому не можуть бути прийняті як об`єктивні. Зазначає про те, що суд не взяв до уваги показання ОСОБА_8 про те, що свідчення в ході досудового слідства ним надавались під тиском, а тому не відповідають дійсності. Звертає увагу на показання ОСОБА_8 , надані ним під час судового засідання, та які повністю співпадають з висновком судово-медичної експертизи, а саме про те, що тілесні ушкодження потерпілому він спричинив сам і при цьому уточнив, що частину ушкоджень він заподіяв, коли потерпілий знаходився в положенні стоячи, а деякі ушкодження, коли потерпілий перебував вже в лежачому положенні, що підтверджується показаннями судово-медичного експерта, допитаного у судовому засіданні. При цьому, ОСОБА_8 наполягав на тому, що ОСОБА_7 не наносив тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , а показання ОСОБА_7 повністю співпадають з висновками судово-медичної експертизи та показаннями експерта і ОСОБА_8 у судовому засіданні в суді першої інстанції. Стверджує про те. що наявність слідів крові на одязі та руках ОСОБА_7 не може бути доказом вини ОСОБА_7 у причетності до вбивства ОСОБА_15 , а інших доказів його вини судом не встановлено, та не надано прокурором, а можливості їх отримання вичерпані, в зв`язку з чим вирок суду підлягає скасуванню.

Обвинувачений ОСОБА_8 також не погодився з вироком суду першої інстанції та звернувся з апеляційною скаргою, в якій вважає, що його дії вірно кваліфіковані за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, як умисне вбивство ОСОБА_15 за попередньою змовою групою осіб, однак, вважає, що визначене судом покарання є занадто суворим і вирок в цій частині підлягає зміні в бік пом`якшення покарання із застосуванням вимог статті 69 КК України.

Не зважаючи на резолютивну частину апеляційної скарги, доводи свого апеляційного звернення мотивує тим, що він у судовому засіданні вину свою визнав та надав пояснення, які спростовують вчинення вбивства ОСОБА_15 в змові з ОСОБА_7 .. Наголошує на тому, що він сам наніс потерпілому сім ножових ударів в область живота та грудної клітки, а ОСОБА_7 при цьому був відсутній і не наносив жодного тілесного ушкодження загиблому. Спричинення таких тілесних ушкоджень потерпілому пояснив тим, що був дуже п`яним. Заявлений цивільний позов потерпілої визнав у повному обсязі.

В іншій частині апеляційної скарги ОСОБА_8 викладає обставини, що були встановлені під час судового розгляду та викладені у вироку суду.

В подальшому, 15 травня 2015 року, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15.05.2015 року відхилити, а кримінальне провадження закрити.

Зміст вказаної апеляційної скарги позбавляє суд можливості викласти основні вимоги обвинуваченого, оскільки її текст дає підстави вважати, що доводи вказаної апеляційної скарги викладені не від імені обвинуваченого ОСОБА_8 , а її зміст є майже ідентичним змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 ..

В подальшому, 18 травня 2015 року обвинувачений ОСОБА_8 знову подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок місцевого суду від 18 березня 2015 року відносно нього скасувати та ухвалити новий, яким виправдати його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити новий вирок, яким визначити його винним за ч. 2 ст. 121 КК України та призначити покарання із застосуванням вимог статті 69 КК України. При цьому, вказана апеляційна скарга написана іншим ніж дві попередні почерком, та має помилку в прізвищі особи, яка її подала та підписала, а саме „ ОСОБА_16 , що дає підстави сумніватись в її авторстві саме обвинуваченого ОСОБА_8 ..

Доводи даної апеляційної скарги обґрунтовуються тим, що відповідно до вимог ст. 26 КК України для співучасті хоча б між двома особами повинна бути домовленість на вчинення злочину спільно. Вказує на те, що оскільки ОСОБА_7 був відсутній в момент здійснення злочину і вони фактично не могли вступити в змову, з врахуванням того, що в ОСОБА_7 взагалі не було наміру завдавати шкоди потерпілому, злочин був вчинений однією особою, а не групою. Наполягає на тому, що органами досудового розслідування даний злочин не вірно кваліфікований за п. 12 ч. 2 ст. 115 К України, та повинен бути кваліфікований за ч.2 ст. 121 КК України, тому що потерпілий помер у лікарні, а працівники міліції приховують час його смерті з метою приховати свої незаконні дії. Зазначає, що він не мав на меті завдавати смертельних ударів потерпілому та не бажав йому смерті, а удари наносив в стані сильного душевного хвилювання, оскільки з боку потерпілого були неправомірні дії, моральні образи та приниження його гідності у нецензурній формі, а отже він не контролював свої дії і не міг передбачати їх наслідки.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Судом встановлено, що 15.08.2014 року близько 21-ї години 30 хвилин ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходились на березі річки В`юниця у межах с. Григоро-Іванівка вул. Набережна Ніжинського району вступили між собою у змову на вчинення умисного вбивства ОСОБА_15 . Після чого доводячи злочинний намір до кінця, умисно, почергово нанесли близько шести ударів, невстановленим досудовим розслідуванням тупим предметом з обмеженою поверхнею, в область голови та близько трьох ударів в область верхніх та нижніх кінцівок, після чого продовжуючи реалізацію злочинного умислу до кінця, завдали сім ударів ножем в область передньої поверхні тулубу потерпілого, чим спричинили тілесні ушкодження у вигляді: садна на волосяній частині голови, крововиливу в м`які тканини, трьох крововиливів і одного садна на обличчі, крововиливу і садна на правому передпліччі. Садно на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, садно право гомілки, розлитий крововилив і садно на лівому стегні; трьох колото-різаних поранень передньої поверхні грудної клітки зліва, проникаючі в ліву плевральну порожнину, лівий купол діафрагми, в черевну порожнину з ушкодженням нижньої частки лівої легені, серцевої сорочки і поверхневим пораненням стінки лівого шлуночка серця, з двома пораненнями селезінки, ушкодженням підшлункової залози з повним відсіченням хвостової частини від тіла, ушкодженням нижньої порожнистої вени; три колото-різані поранення передньої черевної стінки, одне з яких не проникає в черевну порожнину і два колото-різані поранення живота, проникаючі в черевну порожнину з ушкодженням шлунку, товстого та тонкого кишечника; одне колото-різане поранення лівого передпліччя, після чого з місця скоєння злочину зникли.

15.08.2014 року потерпілого ОСОБА_15 було доставлено до реанімаційного відділення Ніжинської центральної районної лікарні на стаціонарне лікування, де ІНФОРМАЦІЯ_3 від отриманого комплексу тілесних ушкоджень він помер. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_15 являється гостра кровотеча і геморагічний шок, які розвинулись на тлі комплексу множинних проникаючих колото-різаних поранень.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 який підтримав подану ним апеляційну скаргу, заявив про свою не винуватість, оскільки він не наносив тілесних ушкоджень потерпілому, підтримав апеляційні скарги свого захисника та обвинуваченого ОСОБА_8 в тій частині, де той вказує на його непричетність до вбивства; пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав подані ним апеляційні скарги, підтримав апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 , не заперечував того факту, що остання апеляційна скарга від його імені написана не ним, при цьому звів свої апеляційні вимоги до прохання про пом`якшення йому покарання; доводи захисника ОСОБА_6 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав там наведених, та просив провадження у справі щодо свого підзахисного закрити, також підтримав апеляційні скарги ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які просив задовольнити, з огляду на непричетність ОСОБА_7 до вчинення злочину; думку представника потерпілої адвоката ОСОБА_17 , який вважав вирок законним та просив про залишення всіх апеляційних скарг без задоволення, міркування прокурора, який не погодився з поданими апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_6 , просив залишити їх без задоволення, вважав вирок суду законним, обґрунтованим та таким, що зміні або скасуванню не підлягає, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів підстав для їх задоволення не знаходить.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке їх засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав та пояснив, що 15.08.2014 року ввечері поблизу шлюзу річки В`юниця в с. Григоро-Іванівка Ніжинського району, він разом із ОСОБА_7 вживав спиртні напої, через деякий час до них приєднався ОСОБА_15 . Під час вживання спиртних напоїв, коли ОСОБА_15 дуже сп`янів, він ножем, який був у нього при собі, наніс потерпілому сім ударів в область живота та грудної клітини. Категорично заперечив той факт, що ОСОБА_7 якимось чином причетний до нанесення тілесних ушкоджень загиблому ОСОБА_15 , вказав на те, що в той час, як він наносив тілесні ушкодження потерпілому, ОСОБА_7 не було. Під час нанесення ударів, ОСОБА_15 знаходився у лежачому положенні на траві. Причину нанесення ударів пояснив тим, що перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння. Коли побачив, що він накоїв, злякавшись, побіг до шлюзу річки і викинув ніж, а потім пішов до магазину кликати на допомогу. Цивільний позов потерпілої визнав.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, категорично заперечив, що він якимсь чином причетний до вбивства ОСОБА_15 та показав, що 15.08.2014 року на березі річки В`юниця в с. Григоро-Іванівка розпивав спиртні напої разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_15 .. В цей день він випив близько 0,5 л горілки, тому від кількості випитого він заснув біля берега. Коли прокинувся, побачив, що ОСОБА_15 та ОСОБА_8 борються між собою, він підійшов до них та почав їх розбороняти. В результаті ОСОБА_15 впав, а коли він намагався його підняти, то побачив, що останній в крові. Він відразу зрозумів, що ОСОБА_8 підрізав потерпілого, тому наказав йому викликати швидку, а сам втік бо злякався. Оскільки до вбивства ОСОБА_15 він не причетний, то позов потерпілої не визнав.

Спростовуючи доводи обвинувачених про непричетність ОСОБА_7 до кримінального правопорушення, що йому інкримінується, суд послався на докази у кримінальному провадженні в їх сукупності, які є допустимими і підстав сумніватися у їх достовірності по справі не встановлено.

З показань потерпілої ОСОБА_14 вбачається, що загиблий ОСОБА_15 був її єдиним сином, а ОСОБА_7 являється його троюрідним братом та її родичем. Повністю підтримала заявлений цивільний позов, зауваживши, що обвинувачені не надали їй жодної допомоги для поховання сина, та наполягала на найсуворішій мірі покарання для них. Пояснила, що 15 серпня 2014 року син отримав заробітну плату, яка була при ньому, близько 20 години він пішов на річку. Зазначила, що раніше ОСОБА_7 та ОСОБА_8 неодноразово погрожували її сину, знали коли у нього зарплата та відбирали гроші. Вказала, що син ніколи до міліції не звертався, оскільки ОСОБА_7 всі бояться, він дуже негативно характеризується серед мешканців села.

З показань свідка ОСОБА_18 вбачається, що 15.08.2014 року близько 21-ї години вона із подругами відпочивала та фотографувалась біля шлюзу річки В`юнця в с. Григоро-Іванівка Ніжинського району. Бачила, що в той час там перебували її односельці ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_19 , які вживали спиртні напої. Пізніше до них приєднався ОСОБА_15 , який вже був в стані алкогольного сп`яніння. Вона пройшла повз них та пішла до магазину, а потім у клуб на дискотеку. По дорозі її знайомому ОСОБА_20 зателефонувала дружина та повідомила, що до магазину де вона працює, зайшов ОСОБА_8 , і повідомив що поблизу шлюзу річки знайшов ОСОБА_15 з ножовими пораненнями. Вони з ОСОБА_20 прийшли до магазину. ОСОБА_20 та ОСОБА_8 разом побігли на місце події. Після приїзду працівників міліції вона була на місці події та бачила, як ОСОБА_8 показував де він знайшов потерпілого.

З показань свідка ОСОБА_21 вбачається, що 15.08.2014 року близько 23-ї години, коли вона перебувала на робочому місці, до магазину зайшов ОСОБА_8 , який був одягнений у шорти з обрізаних штанів та камуфляжну курточку. Він був схвильований і попросив щоб викликали швидку допомогу, так як біля річки В`юниця він знайшов закривавленого чоловіка, який захлинався кров`ю і не міг нічого пояснити. Вона відразу зателефонувала ОСОБА_20 , який був неподалік і прийшов до магазину разом із ОСОБА_18 .. ОСОБА_20 викликав міліцію і разом із ОСОБА_8 пішов до річки, а вона вже викликала швидку допомогу. По приїзду працівників міліції вона разом з ОСОБА_18 пішли до шлюзу де дізнались, що чоловіком про якого говорив ОСОБА_8 є ОСОБА_15 . Також свідок зауважила, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 часто вдвох заходили до магазину та купували горілку, а крім того, про них ходять чутки, що вони мають відносини з чоловіками.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні підтвердив показання свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_21 та показав, що 15.08.2014 року він разом з ОСОБА_8 ходив до шлюзу річки В`юниця, де обвинувачений показав йому місце знаходження ОСОБА_15 . Коли приїхала машина швидкої допомоги, то він допоміг погрузити тіло потерпілого до автомобіля. При цьому, свідок вказав, що руки ОСОБА_8 були в крові.

З показань свідка ОСОБА_19 вбачається, що 15.08.2014 року близько 21-ї години він на шлюзі біля річки В`юниця бачив обвинувачених, які вживали спиртні напої. Близько 23-ї години він побачив, що до річки приїхала швидка допомога, тому пішов подивитись, що сталось. На місці він бачив ОСОБА_18 , ОСОБА_21 та ОСОБА_8 , який був дуже збуджений, знервований, говорив, що ОСОБА_15 зарізали. Потерпілий лежав за 150 метрів від місця, де до того відпочивали обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , і не міг говорити, так як ротом в нього йшла кров. Зазначив, що він допомагав грузити потерпілого в машину швидкої допомоги. Також він був понятим при тому, як працівники міліції вилучали в кущах біля річки В`юниця закривавлений одяг. Наголосив, що на місці, де було виявлено потерпілого, було дуже багато крові.

З показань свідка ОСОБА_22 вбачається, що він являється сільським головою села Григоро-Іванівка, 19.08.2014 року працівниками міліції його було запрошено в якості понятого для проведення слідчого експерименту, під час якого ОСОБА_8 розповідав, що він, ОСОБА_7 та ОСОБА_15 вживали спиртне на березі річки В`юниця. Потім вони з ОСОБА_7 завели потерпілого в кущі, при цьому ОСОБА_15 був дуже п`яний і лежав на траві обличчям догори, а він взяв ножа, і присівши на коліна наніс потерпілому один удар в область живота, а потім ОСОБА_7 взяв у нього ножа і наніс шість ударів ножем в область тулубу ОСОБА_15 .. Зазначив, що всі пояснення під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_8 давав добровільно без жодного тиску з боку працівників міліції, сам розповідав і все детально показував.

З показань свідка ОСОБА_23 вбачається, що 15.08.2014 року в денний час він разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вживали спиртні напої. Не заперечував, що в ході спілкування він дав ОСОБА_8 штани сіро-зеленого кольору, з яких останній відразу зробив шорти. При цьому, свідок не зміг згадати який саме одяг він дав ОСОБА_7 .

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав вірну юридичну оцінку показанням потерпілої та вказаних свідків, з урахуванням того, що вони були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань, та правильно визнав їх допустимими доказами у кримінальному провадженні.

Не може колегія суддів погодитись з твердженням апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в тій частині, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а прийняте рішення не підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду, оскільки дане твердження захисника суперечить встановленим фактичним обставинам та ряду досліджених доказів.

Зокрема, актами (висновками) судово-психіатричної експертизи № 536 та № 537 від 16 вересня 2014 року підтверджується, що у ОСОБА_8 має місце легка розумова відсталість, за психічним станом він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу, який відноситься до кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, за психічним станом він може вірно сприймати обставини, які мають значення для справи, та давати про них правильні показання, мають місце психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, вживання зі шкідливими наслідками, протиалкогольне лікування йому не показане.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на мотивувальну частину акту (висновку №536), а саме на пункт 22, з якого вбачається, що під час судово-психіатричного огляду у ОСОБА_8 виявлено конкретне мислення, мало диференційовані емоції, бідний словниковий запас, низький рівень аналітико-синтетичного функціонування.

Натомість, відповідно до акту (висновку) судово-психіатричної експертизи № 538 та 539 від 16 вересня 2014 вбачається, що ОСОБА_7 психічним розладом не страждає, в період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, за своїм психічним станом він може вірно сприймати обставини, які мають значення для справи, та давати про них правильні показання, застосування примусових заходів медичного характеру не показано. В той же час, на відміну від ОСОБА_8 , він являється емоційно адекватним, мислення в звичайному темпі, послідовне, логічно завершене.

Відповідно до протоколів огляду місця події від 15.08.2014 року та 16.08.2014 року та фототаблиць до них, поблизу шлюзу р. В`юниця було зафіксовано місце де було виявлено ОСОБА_15 , а на траві зафіксовані плями бурого кольору де лежав останній.

Відповідно до протоколів огляду місця події від 16.08.2014 року та фототаблиць до них, під час додаткового огляду місця вчинення кримінального правопорушення поблизу шлюзу річки В`юниця в заростях бур`яну було виявлено обрізані шорти, що належать ОСОБА_8 , з плямами бурого кольору, що зовні схожі на засохлу кров.

Відповідно до висновку судово-імунологічної експертизи № 202 від 19 вересня 2014 року в слідах на штанах (шортах), що належать ОСОБА_8 знайдено кров людини, походження якої від потерпілого ОСОБА_15 не виключається (а.п. 196-201 т.1).

Відповідно до висновку судово-імунологічної експертизи № 203 від 19 вересня 2014 року в слідах на реглані, вилученого у ОСОБА_8 , знайдено кров і походження її від ОСОБА_15 також не виключається (а.п. 215-220 т.1).

Під час огляду будинку АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_7 було вилучено одяг, що належить обвинуваченому ОСОБА_7 , а саме клітчата сорочка та світлі штани, на яких, в ході огляду, виявлені плями бурого кольору, зовні схожі на кров. Крім того, неподалік місця вчинення кримінального правопорушення, було виявлено та вилучено комуфляжні штани та комуфляжну куртку, що також належать ОСОБА_7 .

Відповідно до висновку судово-імунологічної експертизи № 205 від 19 вересня 2014 року в слідах на одязі, вилученому за місцем проживання ОСОБА_7 знайдено кров, походження якої від потерпілого ОСОБА_15 не виключається (а.п. 186-190 т.1).

Відповідно до висновку судової медико-криміналістичної експертизи № 51-МК від 12 вересня 2014 року на наданих на експертизу штанах та сорочці, що належать ОСОБА_7 , по всім їх поверхням виявлені численні ділянки накладень крові у вигляді помарок, плям та мазків, що могли утворитись від контакту з закривавленою вологою поверхнею (можливо кисті руки). Вищевказані сліди могли утворитись під час контакту із потерпілою особою в процесі боротьби за умови, що сорочка та штани були надіті на нападнику (а.п. 175-180 т.1).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що даним висновком судової медико-криміналістичної експертизи спростовується версія обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він намагався розборонити бійку між ОСОБА_8 та ОСОБА_15 , оскілки експертами чітко зазначено, що наявні сліди крові на одязі ОСОБА_7 свідчать саме про наявність боротьби між потерпілим та нападником.

Лікарським свідоцтвом про смерть № 334 від 16 серпня 2014 року визначено, що смерть ОСОБА_15 настала внаслідок гострої крововтрати на тлі множинних травм внутрішньочеревних органів (а.п. 31 т.1).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 227 від 13 жовтня 2014 року у ОСОБА_15 мали місце тілесні ушкодження у вигляді трьох колото-різаних поранень передньої поверхні грудної клітки зліва, проникаючих в ліву плевральну порожнину, лівий купол діафрагми, в черевну порожнину з ушкодженням нижньої частки лівої легені, серцевої сорочки і поверхневим пораненням стінки лівого шлуночка серця, з двома пораненнями селезінки, ушкодженням підшлункової залози з повним відсіченням хвостової частини від тіла, ушкодженням нижньої порожнистої вени; трьох колото-різаних поранень передньої черевної стінки, одне з яких не проникає в черевну порожнину і розповсюджується в м`язах передньої черевної стінки і двох колото-різаних поранення живота, проникаючих в черевну порожнину з ушкодженням шлунку, тонкого та товстого кишечника; одного колото-різаного поранення лівого передпліччя; садна на волосяній частині голови, крововиливу в м`які тканини, трьох крововиливів і одного садна на обличчі, крововиливу і садна на правому передпліччі, садна на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, садна правої гомілки, розлитого крововиливу та садна на лівому стегні.

Три колото-різані поранення грудної клітки і два колото-різані поранення живота з ушкодженням внутрішніх органів грудної і черевної порожнини, як небезпечні для життя в момент спричинення, стосовно живої людини мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Колото-різане поранення передпліччя, стосовно живої людини, має характер тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості по тривалості короткочасного розладу здоров`я. Решта ушкоджень у вигляді крововиливів та саден, стосовно живої людини мають характер тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Після нанесення тілесних ушкоджень і під час їх нанесення потерпілий ОСОБА_15 відчував сильний фізичний біль. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_15 являється гостра крововтрата і геморагічний шок, які розвинулися на тлі комплексу множинних проникаючих колото-різаних поранень (а.п. 156-170 т.1).

Пунктом 8-11 вищевказаної експертизи визначено, що ушкоджень характерних для самозахисту від нападника на тілі ОСОБА_15 не виявлено. Отже, вірним є твердження суду першої інстанції про те, що експертом спростовано версію ОСОБА_7 в тій частині, що коли він прокинувся, то побачив бійку між ОСОБА_15 та ОСОБА_8 , яку намагався припинити.

Допитана в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_24 пояснила, що тіло потерпілого ОСОБА_15 було доставлено в морг після його перебування в реанімаційному відділені, де було проведено ряд першочергових заходів по спасінню його життя, накладені поверхневі та внутрішні шви. Експерт вказала, що з врахуванням характеру наявних ушкоджень, глибини їх проникнення, пошкоджень внутрішніх органів, можливо, вони були заподіяні коли потерпілий знаходився у горизонтальному положенні. При цьому, експерт категорично виключила, що одне колото-різане поранення, яке не проникає в черевну порожнину, могло бути спричинене, коли особа перебувала в горизонтальному положенні, запевнивши, що таке ушкодження могло бути спричинене виключно у вертикальному положенні.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про те, що показання ОСОБА_7 , які він надав під час судового засідання, повністю відповідають висновку судово-медичної експертизи, суперечать висновкам вказаної експертизи та показанням судово-медичного експерта.

Так, захисник стверджує, що ОСОБА_7 бачив, як ОСОБА_8 наносив удари ОСОБА_15 , коли той стояв, а коли потерпілий став падати, то він його підхопив на руки, намагаючись його утримати.

Однак, сам ОСОБА_7 , і в ході судового слідства і в своїй апеляційній скарзі стверджує про те, що він намагався саме розборонити бійку між потерпілим та ОСОБА_8 , а не просто підхопив потерпілого на руки. Крім того, висновком судової медико-криміналістичної експертизи беззаперечно встановлено, що наявні сліди крові на одязі ОСОБА_7 свідчать саме про наявність боротьби між потерпілим та нападником. В той же час, судово-медичний експерт у судовому засіданні зазначила, що виключає лише одне єдине колото-різане тілесне ушкодження, як таке, що спричинене, коли особа перебувала у вертикальному положенні. Тобто, ні про які удари, як про це стверджує захисник та обвинувачений ОСОБА_7 , мова не йде. Отже, інші шість колото-різаних ушкоджень були спричинені ОСОБА_15 саме, коли він перебував у горизонтальному положенні, що повністю відповідає показанням ОСОБА_8 , які він надавав під час проведення слідчого експерименту. Такими показаннями експерта також спростовується і версія ОСОБА_8 , на яку посилається захисник ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі, про те, що частину ушкоджень він завдав ОСОБА_15 , коли той стояв, а частину, коли той вже лежав.

Відповідно до висновку судово-імунологічної експертизи № 213 від 09 жовтня 2014 року в слідах на марлевому тампоні вилученому на місці події знайдено кров людини, походження якої від ОСОБА_15 не виключається (а.п. 236-240 т.1).

Висновком судово-імунологічної експертизи № 214 від 09 жовтня 2014 року встановлено наявність крові на шортах вилучених на місці події, що належать ОСОБА_15 , походження якої від ОСОБА_15 не виключаться (а.п. 245-250 т.1).

Висновком судово-цитологічної експертизи № 194 від 21 жовтня 2014 року визначено наявність слини в піднігтьовому вмісті лівої руки ОСОБА_7 , походження якої від ОСОБА_15 не виключається (а.п. 15-20 т.2).

Колегія суддів вважає, що вищевказаним висновком судово-цитологічної експертизи спростовуються твердження апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 в тій частині, що в піднігтьовому вмісті його лівої руки виявлена слина, яка належить йому, оскільки в нього звичка гризти нігті.

Відповідно до підсумків вказаної експертизи, при дослідженні піднігтьового вмісту лівої руки ОСОБА_7 , при серологічному дослідженні слини та клітин виявлені антиген А та Н. При цьому, антиген А не властивий самому ОСОБА_7 , до того ж, експертами не виключена можливість його походження від ОСОБА_15 . Лише антиген Н може походити від ОСОБА_7 , однак, експертами біли виявлені два антигени, що не може залишитись поза увагою колегії суддів.

Висновком судово-цитологічної експертизи № 124 від 31 жовтня 2014 року доводиться наявність крові та епітеліальних клітин людини чоловічої статі в піднігтьовому вмісті з правої та лівої рук ОСОБА_15 , якими можуть бути ОСОБА_15 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.п. 37-42 т.2).

Колегія суддів приймає до уваги показання ОСОБА_8 , які він надавав під час проведення слідчого експерименту 19 серпня 2014 року, що відображено у відповідному протоколі, де він послідовно розповів про хід подій які відбувались 15 серпня 2014 року. Так, ОСОБА_8 показав, що одяг йому та ОСОБА_7 дав ОСОБА_23 , показав місце де вони з ОСОБА_7 та ОСОБА_15 розпивали спиртні напої, вказав на місце, де ОСОБА_15 ліг, оскільки перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння і не міг йти, розмістивши манекен в положення обличчям доверху, та пояснив куди та яким чином він наніс удар ножем в черевну порожнину потерпілому, при цьому, тримаючи ніж в правій руці та присівши на колінах справа від манекену. Під час даної слідчої дії ОСОБА_8 також показав де знаходився ОСОБА_7 , який стояв поруч та попросив у нього ножа для здійснення контрольного удару. Особисто він при цьому відійшов на відстань 15 метрів, тому не бачив точну кількість ударів, які наносив потерпілому ОСОБА_7 .. Далі в процесі слідчого експерименту ОСОБА_8 пояснив, що взяв ножа у ОСОБА_7 та побіг в сторону шлюзу, де викинув ніж в річку. Повернувшись назад до потерпілого, він не виявив там ОСОБА_7 , злякався і побіг кликати на допомогу.

Такі показання ОСОБА_8 повністю узгоджуються, як з показаннями свідків, так і з іншими здобутими під час досудового розслідування та дослідженими в ходу судового розгляду доказами, висновками експертиз, які у своїй сукупності доповнюють один одного та утворюють єдину і цілісну картину обставин, за яких було вчинено кримінальне правопорушення, що інкримінується ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Вказані фактичні дані, про які зазначав ОСОБА_8 в ході проведення слідчої дії повністю відповідають здобутим під час судового розгляду доказам.

Зокрема, розмір ножа (ширина та довжина леза), яким ОСОБА_15 були спричинені тілесні ушкодження, відповідно до висновку експерта №227 від 13 жовтня 2014 року (а.п. 169 т.1) дійсно має такі розміри, про які зазначив обвинувачений, а механізм розташування ушкоджень їх кількість та локалізація відповідають висновку судово-медичної експертизи.

Колегія суддів, з врахуванням досліджених доказів та показань свідків, знаходить вірним твердження суду про те, що до вчинення даного кримінального правопорушення причетні обидва обвинувачених, а версія ОСОБА_7 вірно визнана, як така, що спрямована на покращення свого становища та уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що наявність у матеріалах кримінального провадження трьох апеляційних скарг від імені ОСОБА_8 , які є різними за своїми вимогами, однак майже з ідентичною мотивувальною частиною, яка за своїм змістом відповідає мотивувальній частині апеляційної скарги ОСОБА_7 , та написані не від власного імені, а від імені третьої особи, свідчать про те, що ОСОБА_8 зазнає тиску не з боку працівників міліції і викладені у вказаних документах факти, не є його власним бажанням, що власне і підтверджував останній в поданій на стадії досудового розслідування заяві, в якій в присутності свого захисника просив слідчого не проводити спільні допити з ОСОБА_7 , оскільки він його боїться.(т.1 а.п.108) При цьому жодної скарги на дії працівників міліції матеріали кримінального провадження не містять. Отже, обставини, викладені ОСОБА_8 у апеляційних скаргах, що є протирічливими за змістом та вимогами, та на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу, оскільки містять суперечності з показаннями самого ОСОБА_8 , наданими під час слідчого експерименту, та не узгоджуються з іншими, достеменно встановленими обставинами.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції про те, що відеозапис слідчого експерименту дає достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 добровільно, без будь-якого примусу, в присутності захисника, судово-медичного експерта, за участі понятих давав пояснення про обставини, про які міг знати лише він. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що повідомлені обвинуваченим факти, повністю відповідають доказам, які були встановлені органом досудового розслідування значно пізніше, а отже працівники міліції не мали можливості повідомити ці факти обвинуваченому та примусити вказати на них під час проведення слідчої дії.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він не вступав у змову з ОСОБА_7 з метою вчинення кримінального правопорушення, направленого на вчинення умисного вбивства потерплого ОСОБА_15 спростовуються низкою вищевикладених доказів та суперечать встановленим під час судового розгляду обставинам.

Аналізуючи вищевикладені докази в їх сукупності, а також враховуючи спрямованість нанесених ударів обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , їх кількість, характер і локалізацію ушкоджень, нанесення ударів у життєво важливі органи, а саме: область голови, серця, грудної клітини, живота, узгодженість дій обвинувачених, які охоплювались єдиним умислом, що був направлений на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілого та показання обвинуваченого ОСОБА_8 , який вказав на істотні обставини, які могли бути відомі лише виконавцю злочину, щодо часу, місця, способу та ролей, як його так і ОСОБА_7 під час вчинення злочину, з акцентуванням уваги на тому, що саме ОСОБА_7 наказав йому нанести ножове поранення потерпілому, додавши, що сам зробить «контрольний удар», суд вірно прийшов до висновку, що це свідчить про доведеність вини обвинувачених у змові і умислу на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_15 ..

Крім того, вказівка обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що від ОСОБА_7 він отримав саме наказ, не викликає сумнівів у колегії суддів, з врахуванням значної різниці у віці між обвинуваченими та з огляду на висновки судово-психіатричної експертизи у відношенні, як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_7 ..

Згідно з ч. 2 ст. 28 КК України злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення. Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 „Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи, відповідальність за скоєння вказаного злочину несуть і ті особи, котрі хоча й не вчинювали дій, якими безпосередньо була заподіяна смерть потерпілому, але, будучи об`єднаними з іншими співвиконавцями вбивства єдиним умислом, спрямованим на позбавлення потерпілого життя, виконали хоча б частину того обсягу дій, який група вважала необхідним для реалізації цього умислу. Обставини скоєного кримінального правопорушення встановлені судом першої інстанції доводять зазначену кваліфікуючу ознаку дій обвинувачених.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 „Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи, - для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. При цьому , якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.

Суд першої інстанції проаналізувавши обставини скоєного кримінального правопорушення, перевіривши докази на його підтвердження, оцінивши дані щодо кількості, характеру, механізму та локалізації спричинених потерпілому тілесних ушкоджень, прийшов до вірного висновку щодо направленості умислу обвинувачених на позбавлення потерпілого життя.

В зв`язку з викладеним, твердження апеляційної скарги ОСОБА_8 про те, що він діяв в стані сильного душевного хвилювання та в його діях вбачається склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України оскільки він не бажав настання смерті потерпілого, не можуть бути прийняті до уваги, як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються встановленими фактичними даними та дослідженими доказами.

За встановлених у кримінальному провадженні фактичних обставин, на переконання колегії суддів, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за пунктом дванадцятим частини другої статті 115 КК України, як умисне вбивство ОСОБА_15 , за попередньою змовою групою осіб.

За встановлених у кримінальному провадженні фактичних обставин дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за пунктом дванадцятим частини другої статті 115 КК України, як умисне вбивство ОСОБА_15 , за попередньою змовою групою осіб.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких, наслідки, що настали, а саме смерть людини, особу обвинуваченого, який вважається не судимим в силу статті 89 КК України, не має постійної реєстрації, має постійне місце проживання, за яким посередньо характеризується, не перебуває на обліку в лікарів нарколога та психіатра. Прийняв до уваги відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обставину, що його обтяжує вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення, відповідає скоєному та особі обвинуваченого і зміні не підлягає.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких, наслідки, що настали, а саме смерть людини, особу обвинуваченого, який вважається не судимим в силу статті 89 КК України, має постійне місце реєстрації та проживання, за яким посередньо характеризується, не перебуває на обліку в лікарів нарколога та психіатра. Прийняв до уваги відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обставину, що його обтяжує вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів, роль кожного із співучасників, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали тощо).

Згідно зі ст. 69 КК України та п. 8 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного.

В даному випадку у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 , взагалі відсутні обставини, що пом`якшують покарання, що позбавляє колегію суддів можливості застосувати вимоги статті 69 КК України та пом`якшити ОСОБА_8 призначену судом першої інстанції міру покарання, як про це йдеться в одній з його апеляційних скарг.

Такими, що не можуть бути прийняті до уваги, колегія суддів вважає доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він щиросердно розкаюється у вчиненому. Щире каяття припускає критичну оцінку особою своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність. Зміст поданих останнім апеляційних скарг, жодним чином не свідчить про його каяття, а тому, колегія суддів не може визнати це пом`якшуючою покарання обставиною.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення, відповідає скоєному та особі обвинуваченого і зміні у бік пом`якшення не підлягає.

Під час вирішення питання щодо задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_14 суд першої інстанції дотримався вимог ч. 1 ст. 1190 ЦК України, якою визначено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим та вимог ч.2 ст. 1168 ЦК України і Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 25.01.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» щодо засад розумності, виваженості та справедливості.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час досудового розслідування та розгляді матеріалів кримінального провадження в суді, які були б підставою для скасування ухваленого щодо обвинувачених судового рішення не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 418, 419, 376 КПК України, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок колегії суддів Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_25 ОСОБА_26 ОСОБА_27