№ 5-4332ск15
Ухвала

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_18,

суддів - ОСОБА_19, ОСОБА_20,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 травня 2015 року та на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 14 липня 2015 року щодо нього, -

В С Т АН О В И Л А:

Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 травня 2015 року,

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1, раніше судимого:

- 04 червня 1999 року - вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області за ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ст. 42 КК України (1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і 1 місяць, звільненого 29 березня 2000 року умовно-достроково на 1 рік 5 місяців і 12 днів;

- 18 листопада 2002 року - вироком Деснянського районного суду м. Чернігова за ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, звільненого 15 грудня 2009 року умовно-достроково на 6 місяців;

- 02 лютого 2012 року - вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області за ч.ч. 2,3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 роки і 1 місяць, звільненого 12 червня 2014 року умовно-достроково на 1 рік 2 місяці і 22 дні,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і, за цією нормою закону про кримінальну відповідальність, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 02 лютого 2012 року і остаточно ОСОБА_1 визначено до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 6 місяців.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_2 8560 гривень спричиненої матеріальної шкоди та 1000 гривень - моральної шкоди та на користь потерпілого ОСОБА_3 2015 гривень спричиненої матеріальної шкоди та 1000 гривень - моральної шкоди.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно з вироком ОСОБА_1 визнано винуватим у тому що він, маючи не зняту і не погашену судимість за вчинення злочинів проти власності, в період з 14 серпня 2014 року по 04 січня 2015 року, вчинив повторне, таємне викрадення чужого майна, а саме: майно, що належить потерпілому ОСОБА_4 на загальну суму 700 гривень; майно, що належить потерпілому ОСОБА_5 на загальну суму 5000 гривень; майно, що належить потерпілій ОСОБА_6 на загальну суму 450 гривень; майно, що належить потерпілому ОСОБА_7 на загальну суму 2000 гривень; майно, що належить потерпілому ОСОБА_8 на загальну суму 580 гривень; майно, що належить потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 8300 гривень; майно, що належить потерпілому ОСОБА_10 на загальну суму 5400 гривень; майно, що належить потерпілому ОСОБА_11 на загальну суму 600 гривень; майно, що належить потерпілому ОСОБА_12 на загальну суму 1000 гривень; майно, що належить потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 5650 гривень; майно, що належить потерпілому ОСОБА_13 на загальну суму 400 гривень; майно, що належить потерпілій ОСОБА_14 на загальну суму 6000 гривень; майно, що належить потерпілому ОСОБА_3 на загальну суму 950 гривень; майно, що належить потерпілому ОСОБА_15 на загальну суму 1300 гривень; майно, що належить потерпілому ОСОБА_16 на загальну суму 900 гривень; майно, що належить потерпілому ОСОБА_2 на загальну суму 2880 гривень; майно, що належить потерпілому ОСОБА_17 на загальну суму 2480 гривень.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 14 липня 2015 року вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 травня 2015 року щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

В касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 просить змінити судові рішення щодо нього та призначити йому більш м'яке покарання у межах санкції статті у виді позбавлення волі на строк 2 роки та на підставі ст. 71КК, остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки і 6 місяців.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши додані до скарги судові рішення та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень не вбачає підстав для задоволення скарги.

Кваліфікація дій засудженого за ч. 2 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюється.

Покарання, призначене судом, має ґрунтуватись на загальних засадах призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, відповідно до яких, при призначенні покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вчинене засудженим кримінальне правопорушення, у відповідності до положень ст. 12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Як вбачається з вироку, судом, при призначені ОСОБА_1 покарання, враховано тяжкість вчиненого злочину, кількість епізодів крадіжок, вартість викраденого майна та його значимість для потерпілих, дані про особу засудженого, його вік, стан здоров'я, сімейний стан та наявність на його утриманні малолітньої дитини.

Обставинами, що пом'якшують покарання засудженому ОСОБА_1 суд визнав його щире каяття та сприяння розкриттю злочинів, а обставин, які обтяжують покарання суд не встановив.

Крім того місцевий суд врахував, що ОСОБА_1 вчинив ряд крадіжок чужого майна під час умовно-дострокового звільнення та обґрунтовано дійшов висновку, що необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання близьке до максимально можливого.

Таким чином, при призначенні ОСОБА_1 покарання судом першої інстанції враховано ті обставини, які підлягають врахуванню у відповідності до вимог ст. 65 КК України і призначене покарання у межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України.

Вважати покарання ОСОБА_1 таким, що призначено без дотримання вимог кримінального закону і є явно несправедливим внаслідок суворості колегія суддів підстав не вбачає.

Доводи засудженого про призначення йому більш м'якого покарання, обґрунтованими визнаватися не можуть, оскільки автором скарги не наведено жодної обставини, яка істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину.

З висновками суду першої інстанції обґрунтовано погодився і суд апеляційної інстанції, який переглянув вирок суду відносно ОСОБА_1 і постановив ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 419 КПК України з наведенням підстав, з яких апеляційну засудженого про пом'якшення покарання визнано необґрунтованою.

У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, якщо з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Враховуючи наведене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 травня 2015 року та на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 14 липня 2015 року щодо нього - відмовити.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д ді:

ОСОБА_18 ОСОБА_19 ОСОБА_20