Дата документу Справа № 320/5007/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/5007/14-к Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/1318/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 187 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2015 року м. Запоріжжя

Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження 0001345 від 10 березня 2014 року за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 березня 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:

1) 28.01.2004 року Мелітопольським районним судом Запорізької області за ст. 186 ч. 2 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі; на підставі постанови Вільнянського районного суду Запорізької області від 08.07.2005 року, у відповідності зі ст. 3-Б Закону України "Про амністію" звільнений 16.07.2005 року з Вільнянської ВК Запорізької області;

2) 21.02.2006 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ст. 187 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі; на підставі постанови Вільнянського районного суду Запорізької області від 07.12.2007 року, у відповідності зі ст. 81 КК України звільнений 17.12.2007 року з Вільнянської ВК Запорізької області умовно-достроково, невідбутий строк покарання 10 місяців 5 днів;

3) 10.11.2008 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ст.ст. 186 ч.1, 187 ч.2, 69, 70 ч.1, 71 ч.1 КК України до 6 років позбавлення волі; на підставі постанови Вільнянського районного суду Запорізької області від 24.01.2013 року, у відповідності зі ст. 81 КК України звільнений 01.02.2013 року з Вільнянської ВК Запорізької області умовно-достроково на невідбутий строк покарання - 1 рік 3 місяці 17 днів,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та засуджено до 7 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 ч. 1 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частку покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 листопада 2008 року та остаточно призначене покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

Визначено початок строку відбування покарання з моменту затримання з 11 березня 2014 року.

Запобіжний захід залишено до набрання вироком законної сили у виді тримання під вартою.

Стягнуто на користь потерпілої ОСОБА_9 у відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином 786,11 грн., у відшкодування моральної шкоди 2000 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду першої інстанції, 10 березня 2014 року, приблизно о 19 годині 50 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись біля першого під`їзду буд. № 10 по вул. Крупської в м. Мелітополі, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, будучи особою, яка раніше вчинила розбій, маючи умисел на скоєння нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, підійшовши ззаду до ОСОБА_9 , поклав руку на плече, від чого вона обернулась та, злякавшись, почала відходити назад під його натиском та присіла на дерев`яну лавочку. Після цього, ОСОБА_8 однією рукою почав утримувати обидві руки потерпілої та, застосовуючи невстановлений в ході досудового слідства предмет, наніс один удар по голові потерпілій, чим спричинив ОСОБА_9 відповідно до висновку експерта № 132 від 27.03.2014 року легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний (більше 6, але не більше 21 днів) розлад здоров`я, після чого заволодів майном потерпілої ОСОБА_9 , а саме: жіночою сумкою чорного кольору, в якій знаходилось наступне майно: сережки, виготовлені із золота 585 проби, вагою 4 грама, вартістю 1000 гривень; браслет, виготовлений із золота 585 проби, вагою 3 грама, вартістю 700 гривень; гаманець червоного кольору, який не представляє для потерпілої матеріальної цінності, у якому знаходилися грошові кошти загальною сумою 7 гривень; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 1707 гривень. Після цього ОСОБА_8 з місця події зник.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 просить вироку суду скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 закрити.

В обґрунтування своїх апеляційних доводів зазначає, що вважає вказаний вирок суду необґрунтованим, а вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України недоведеною, оскільки висновки суду щодо його винуватості ґрунтуються лише на свідченнях осіб, які є між собою родичами, друзями або знайомими. Показання свідків та потерпілої є розбірливими між собою, як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Жодних фактів скоєння злочину саме ОСОБА_8 не має. Відбитків пальців на сумці потерпілої чи будь-яких слідів, предметів на місці скоєння злочину не виявлено.

Зазначає, що в судовому засіданні не спростовані належними доказами пояснення обвинуваченого, що він сам є потерпілим від злочину, під час якого його побили, наносили удари руками та ногами, коли він лежав на землі, з його барсетці зникли гроші та ключі. Заяву про нанесення йому тілесних ушкоджень не писав та медичний огляд не проходив, так як не повірив в достовірність лікарів. Звідки в нього з`явилась жіноча сумка, він не знає та не може пояснити. Потерпілу ОСОБА_9 він взагалі не знає. Його підзахисний ОСОБА_8 вважає, що дана кримінальна справа сфабрикована працівниками міліції по змові з потерпілою ОСОБА_9 , яка підтримує з ними особисті стосунки. Про це свідчать суперечливі покарання потерпілої та свідків. Показання потерпілої суперечать не тільки показанням свідків, а й своїм власним на різних стадіях кримінального провадження. Так само й показання різних свідків досить сильно різняться між собою та суперечать показанням потерпілої.

В той час, як зазначає захисник, позиція обвинуваченого на протязі всього розгляду кримінальної справи була незмінна та послідовна.

Як також зазначає в апеляційній скарзі захисник, ОСОБА_8 з часу вчинення останнього кримінального правопорушення став на шлях виправлення про що свідчить його умовно-дострокове звільнення за гарну поведінку та сумлінну працю. Одразу ж після звільнення з місць позбавлення волі він влаштувався на роботу, намагався налагодити своє особисте життя, заробляв гроші, а тому вчинити розбій йому зовсім не було потрібно, у нього не було мотиву для вчинення злочину.

Слідчим не була дотримана процедура впізнання, до вчиненні впізнання обвинувачений, потерпіла та свідки зі сторони потерпілої знаходилися разом в актовому залі, тобто бачили один одного.

Показання потерпілої та свідків під час досудового та судового провадження суперечать між собою.

Так, на досудовому слідстві потерпіла вказувала, що ОСОБА_8 намагався заволодіти її мобільним телефоном та наніс їй удар по голові скляним предметом, оскільки вона відчула, як по ній сиплеться бите скло. Однак, протоколом огляду місця події від 10.03.2014 року ці показання спростовуються, оскільки на місці події будь-яких слідів боротьби, волочіння чи частин битого скла не виявлено.

На досудовому слідстві потерпіла ОСОБА_9 вказувала, що вона разом зі своєю сестрою ОСОБА_10 та її чоловіком ОСОБА_11 наздогнали обвинуваченого, однак в суді потерпіла змінила свої показання та зазначила, що ОСОБА_8 наздогнали свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в судовому засіданні дали пояснення, які суперечать не лише поясненням потерпілої, а є суперечливими і між собою.

Свідок ОСОБА_13 , який працює слідчим в СВ Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій області показав, що на його запитання ОСОБА_9 пояснила, що її голову перев`язали працівники лікарні, при цьому свідок ОСОБА_10 , яка є сестрою потерпілої, вказала, що після вчинення злочину вона та ОСОБА_9 піднялися до неї до дому і обробили рану на голові.

Свідок ОСОБА_14 , яка працює медсестрою в травмпункті в Мелітопольській міській лікарні № 1 вказала, що потерпілу ОСОБА_9 вона не пам`ятає.

Експерт ОСОБА_15 в судовому засіданні на запитання захисника про характер нанесення удару, не виключав отримання травми при падінні з висоти власного росту. Захисник вважає, що оскільки частин розбитого склад чи інших предметів, якими міг бути нанесений удар потерпілій на місці огляду не виявлено неможна виключати отримання ушкодження саме від падіння.

Заслухавши доповідь судді по справі, захисника ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційної скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, наданими стороною обвинувачення, які судом всебічно і повно досліджені та правильно оцінені та, на думку колегії суддів, стороною захисту не спростовані.

Посилання захисника на те, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 не ґрунтуються на досліджених судом доказах спростовуються матеріалами судового провадження.

Так, судом першої інстанції на вимогу процесуального закону було в повному обсязі з`ясовано обставини кримінального провадження та перевірено їх доказами.

Зокрема, суд першої інстанції безпосередньо у судовому засіданні допитав обвинуваченого, потерпілу, свідків, експерта, дослідив письмові докази та на підставі аналізу всіх фактичних даних в їх сукупності встановив дійсні обставини кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_8 .

Апеляційні доводи захисника щодо неналежної оцінки судом першої інстанції показань допитаних в судовому засіданні обвинуваченого, потерпілої, свідків та експерта судова колегія до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні суду першої інстанції фактичних обставин висунутого йому обвинувачення не визнав, але пояснив, що 10 березня 2014 року на початку восьмої години вечора він побачив компанію з 5-6 чоловік, серед яких була жінка. В цей час до нього приблизився чоловік, схопив його за спину, повідомив, що він щось скоїв та після цього наніс удар в спину, від якого він впав на землю. Коли він лежав на землі, йому наносили удари руками та ногами. Потім до нього підійшов ОСОБА_11 та поклав в його кишеню належний йому ОСОБА_8 мобільний телефон. В його барсетці зникли гроші та ключі. Потім він піднявся та пішов до дому. Знаходячись на сходовій площадці біля двері своєї квартири, він з ОСОБА_16 та ОСОБА_17 викликали міліцію. Також в судовому засіданні пояснив, що звідки у нього взялась жіноча сумка він не знає.

З наведених пояснень обвинуваченого в суді першої інстанції вбачається, що він інкриміновані йому обставини вчинення злочину не визнає, але також цими поясненнями фактично підтверджує, що в той день та час в нього виникла конфліктна ситуація з невідомими йому особами, що одна з невідомих йому осіб сказала йому, що він щось скоїв. Крім того, фактично своїми поясненнями в суді ОСОБА_8 підтвердив факт спілкування з ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , факт звернення безпосередньо після цього до правоохоронних органів.

Поясненням обвинуваченого ОСОБА_8 в частині його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України суд дав належну оцінку та обґрунтовано прийшов до висновку, що така позиція обвинуваченого є лише його способом захисту з метою уникнення покарання за вчинений злочин.

Так, вирішуючи питання щодо доведеності вини та правової кваліфікації дій ОСОБА_8 , суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги показання потерпілої ОСОБА_9 в суді, яка докладно описала спосіб вчинення саме ОСОБА_8 злочину щодо неї, обставини заволодіння належною їй сумкою, підтвердила, що чула з ротової порожнини ОСОБА_8 різкий запах алкоголю. Також пояснила, що ОСОБА_8 , який намагався зникнути з належною їй сумкою, наздогнали ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_11 в суді першої інстанції підтвердив такі пояснення потерпілої та показав, що коли наздогнав ОСОБА_8 , біля нього вже був ОСОБА_12 . ОСОБА_8 сказав їм, що сумку він не брав, але потім, коли всі збіглись, з-під куртки витягнув жіночу сумку і кинув її на землю, почав тікати, але впав. За зовнішніми ознаками він знаходився в стані алкогольного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що в її присутності ОСОБА_8 , коли його наздогнали, кинув жіночу сумку на землю. Після чого ОСОБА_8 почав втікати, але впав. Свідку здалося, що він перебував в стані алкогольного сп`яніння, оскільки він хитався. Також свідок показала, що в неї дома ОСОБА_9 було оброблено рану на голові.

Свідок ОСОБА_12 в суді показав, що коли він наздогнав ОСОБА_8 , побачив, що у нього під пазухою куртки була жіноча сумка. Після того, як всі збіглись, ОСОБА_8 достав сумку і потерпіла підтвердила, що вона належить їй.

Свідок ОСОБА_19 показав в суді, що він разом із ОСОБА_11 та працівниками міліції піднялися на дев`ятий поверх будинку, де зустріли ОСОБА_8 , якого ОСОБА_11 одразу впізнав як особу, яка вчинила напад на потерпілу.

Свідок ОСОБА_20 під час допиту в суді першої інстанції показала, що незнайомий їй чоловік, після того як його наздогнав ОСОБА_12 , достав з-під куртки жіночу сумку, яку потерпіла одразу впізнала, як належну неї.

Наведені пояснення свідків в суді першої інстанції є належними доказами, отриманими судом безпосередньо у судовому засіданні, які є логічними, послідовними та тісно пов`язаними між собою, істотних протиріч щодо обставин вчинення злочину не містять, повністю спростовують версію ОСОБА_8 щодо непричетності до вчиненого ним злочину.

В своїй сукупності пояснення свідків не лише повністю узгоджуються з показаннями потерпілої в суді, а із показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 в частині того, що в нього свідки виявили сумку потерпілої та що в день та час, встановлений у кримінальному провадженні, він спілкувався з ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , працівниками міліції з приводу вчинення злочину відносно потерпілої ОСОБА_9 .

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги наведенні показання потерпілої та свідків та піддав критичній оцінці пояснення обвинуваченого.

З огляду на зазначене, колегія суддів також вважає безпідставними апеляційні доводи захисника в тій частині, що показання потерпілої є суперечливими не лише між собою в суді та на досудовому слідстві, а і такими, що суперечать показанням свідків.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він приймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Суд першої інстанції обґрунтовано не досліджував будь-які пояснення потерпілої, свідків та обвинуваченого на досудовому слідстві, не підлягають вони дослідженню і перевірці і в суді апеляційної інстанції.

З таких саме підстав не приймає до уваги судова колегія твердження захисника і про те, що під час досудового слідства потерпіла повідомила, що тілесне ушкодження їй нанесено було скляною пляшкою та відчула, як по ній сиплеться скло, але під час огляду місця події залишки скла на місці події виявлені не були.

В судовому засіданні з приводу способу завдання тілесних ушкоджень потерпіла пояснила, що не бачила, яким предметом ОСОБА_8 наніс їй удар, про відчуття розбитого скла суду нічого не повідомляла.

З пояснень потерпілої та свідків в судовому засіданні суперечності щодо істотних обставин, яки пливають на кваліфікацію дій та доведеність вини ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає.

Не впливають на доведеність вини та не спростовують мотиву вчинення злочину апеляційні доводи захисника в тій частині, що ОСОБА_8 під час відбування покарання за попереднім вироком суду довів своє виправлення, через що був звільнений умовно-достроково, оскільки був працевлаштований, не мав потреби вчиняти корисливий злочин.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 на час вчинення злочину був непрацюючим, матеріали кримінального провадження відомостей на підтвердження працевлаштування ОСОБА_8 не містять і доводи захисника, що він працював, ніяким чином не підтверджені.

Крім того, згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 звільнений умовно-достроково був не в перший раз.

Що стосується твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про порушення процедури впізнання, що полягало в знаходженні його, потерпілої та свідків разом в актовому залі, яке міститься в апеляційній скарзі захисника, то колегія суддів приходить до наступного.

На аркушах кримінального провадження 74-90 містяться протоколи впізнання свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 та потерпілою ОСОБА_9 обвинуваченого ОСОБА_8 . При цьому, згідно протоколів впізнання свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та потерпілою ОСОБА_21 , підписані вини захисником без зауважень; протоколи впізнання свідками ОСОБА_22 та ОСОБА_20 містять зауваження захисника, але не з приводу того, що підозрюваний та свідки перед проведенням цієї процесуальної дії знаходилися в одному приміщенні та бачили один одного.

Не вбачає колегія суддів протиріч в показаннях свідка ОСОБА_13 та потерпілої ОСОБА_9 щодо обставин надання їй медичної допомоги, оскільки в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що безпосередньо після вчинення злочину вона і ОСОБА_9 піднялися до дому та обробити рану на голові. Як також вбачається з описової частини висновку судово-медичної експертизи № 132 від 27.03.2014 року (а.с. 50 зворотна сторінка), за медичною допомогою ОСОБА_9 звернулась до травматологічного пункту МГБ № 1 саме 10.03.2014 року.

Не спростовують факту звернення до медичної установи потерпілої пояснення допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_14 , яка пояснила що працює медичною сестрою в травмпункті Мелітопольської міськлікарні № 1, потерпілу ОСОБА_9 не пам`ятає, оскільки в середньому за добу до лікарні звертається приблизно до сорока осіб.

В своїх апеляційних доводах захисник зазначає, що допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_15 не виключив отримання потерпілою травми при падінні з висоти власного росту та оскільки фрагменти розбитого скла на місці події виявлені не були, захисник вважає, що виключати отримання тілесних ушкоджень потерпілою саме при падінні неможливо.

Колегія суддів, розглядаючи наведений довід, приходить до наступного висновку.

Обставини отримання потерпілою тілесних ушкоджень достовірно встановлені в судовому засіданні та підтверджені належними доказами і вони повністю узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз, згідно яких отримання травми потерпілою можливо за обставин, зазначених нею. Пояснення свідка ОСОБА_15 в судовому засіданні ніяким чином не спростовують висновки наведених експертиз.

Захисник в апеляційній скарзі зазначає, що на сумці потерпілої відбитків пальців обвинуваченого не було, вважає, що за таких обставин вина ОСОБА_8 є недоведеною.

Судова колегія із наведеними доводами погодитись не може також, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження, відповідна дактилоскопічна експертиза не проводилась взагалі, після огляду сумка була повернута потерпілої.

Аналізуючи вищевикладене в сукупності, судова колегія вважає, що судом першої інстанції всебічно, повно і об`єктивно досліджено обставини справи, дано вірно оцінку діям ОСОБА_8 та кваліфіковано скоєний ним злочин за ч. 2 ст. 187 КК України, враховано загальні засади призначення покарання, передбачені ст. 65 КК України.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для зміни або скасування вироку, не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 березня 2015 року у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 187 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом, а засудженим ОСОБА_8 , який тримається під вартою в той же строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

Судді:

1)
2. 3.