09.02.2015 Справа № 367/6936/14-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2015 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червоний Кут, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, приватного підприємця, військовозобов`язаного, проживаючого: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України;

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, -

в с т а н о в и в:
до Ірпінського міського суду Київської області, надійшов обвинувальний акт щодо скоєння ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України.

Так, 22 червня 2012 року заступником Київського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері ОСОБА_5 порушено кримінальну справу № 12405032 стосовно колишнього спеціаліста з питань адміністративно- господарської діяльності Управління логістики та матеріально-забезпеченняДержавним господарським об`єднанням (далі - ДГО ) «Консорціум» Військово-будівельна індустрія» ОСОБА_6 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України.
19 липня 2012 року ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення у тому, що він, у період з 6 червня 2011 року по 30 січня 2012 року, будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, маючи намір збагатитися за рахунок майна, прийнятого на відповідальне зберігання ДГО «Консорціум» Військово-будівельна індустрія», діючи з корисливих мотивів та прямим умислом, здійснив розтрату майна, яке було передано фізичною особою- підприємцем ОСОБА_7 до ДГО «Консорціум» Військово-будівельна індустрія» в рахунок існуючої дебіторської заборгованості, після чого отриману за продаж майна суму в розмірі 68 290 грн. ОСОБА_6 привласнив та розпорядився вказаними коштами на власний розсуд, чим вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 191 КК України.
В ході досудового розслідування вказаної кримінальної справи, 6 липня 2012 року допитаний в якості свідка громадянин ОСОБА_4 , який показав, що він був особисто знайомий з ОСОБА_6 , який просив його продавати меблі та передавати йому отримані грошові кошти. У червні-липні 2011 року ОСОБА_4 декілька разів передавав ОСОБА_6 грошові кошти загальною сумою приблизно 8 000 грн. за продані меблі.
27.082012 року кримінальну справу № 12405032 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України в порядку ст. 232 КПК України (в редакції Закону України від 1 квітня 1961 року) направлено до Ірпінського міського суду Київської області для розгляду по суті.
29 квітня 2014 року в ході розгляду Ірпінським міським судом Київської області кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_6 , на стадії судового слідства, будучи належним чином попереджений головуючим суддею про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України - завідомо неправдиві показання, допитаний в якості свідка громадянин ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою спотворення фактичних даних, що мають значення для правильного вирішення вказаної кримінальної справи у суді, показав, що ОСОБА_6 не просив його продавати меблі та передавати йому грошові кошти, а також те, що будь-яких коштів ОСОБА_6 він не передавав і меблі не продавав. Окрім цього, останній зазначив, що показання у ході досудового слідства він надав під тиском, проте у чому саме виражався цей тиск ОСОБА_4 не зміг пояснити. Окрім цього, під час подальшого допиту свідка ОСОБА_4 останній декілька разів змінював свої показання та відмовлявся від раніше наданих свідчень.
Цього ж дня, головуючим суддею Ірпінського міського суду Київської області ОСОБА_8 винесено постанову щодо вирішення питання про притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за надання неправдивих показань.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про затвердження угоди про визнання винуватості, т. я. між ним та обвинуваченим ОСОБА_4 на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до якої обвинувачений повністю визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно звернувся до органів досудового розслідування та дав правдиві показання.
Враховуючи, що ОСОБА_4 на обліку у лікаря психіатра не перебуває, а також наявність кількох пом`якшуючих покарання обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відсутність обтяжуючих обставин), сторони прийшли до висновку про можливість призначення покарання із застосуванням ст. ст. 69, 53 КК України.
Сторони узгодили покарання ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 384 КК України у вигляді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одну тисячу сімсот) гривень.
В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України визнав повністю, підтвердив обставини скоєння злочину та просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, при цьому додав, що розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, вид та міру покарання, яка буде застосовано до нього у разі затвердження угоди та обов`язки, які на нього будуть покладені.
Заслухавши думку прокурора та обвинуваченого, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього документи, а також угоду про визнання винуватості, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у ОСОБА_4 повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого щодо нього обвинувачення, виду і розміру покарання, та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити угоду про визнання винуватості. При цьому суд виходить з наступного.
Так, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи, суд приходить до висновку, що винні дії ОСОБА_4 віднесено до суспільно-небезпечних діянь, відповідальність за які передбачена Особливою частиною Кримінального кодексу України.
Органом досудового розслідування дії обвинуваченого кваліфіковано за ч. 1 ст. 384 КК України, як завідомо неправдиві показання свідка в суді. Суд вважає таку кваліфікацію дій вірною.
Злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , відповідно до статті 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, а тому укладення угоди між прокурором та підозрюваною з їх ініціативи узгоджується з положеннями ч. ч. 2, 4 ст. 469 КПК України, і за своїм змістом вона відповідає вимогам статті 472 вказаного Кодексу, в тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди.
Судом, відповідно до ст. 474 КПК України, роз`яснено обвинуваченому його процесуальні права, характер обвинувачення, вид покарання та наслідки укладання, затвердження та невиконання угоди, передбачені ст.ст. 473, 476 КПК України, а також роз`яснено вичерпні підстави оскарження вироку суду.
Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого судом не обирається. Судові витрати по провадженню відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 314, 370, 373, 374, 474, 475 КПК України суд, -
з а с у д и в:
Затвердити угоду про визнання винуватості укладену 01.12.2014 р. між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 .
Відповідно до затвердженої угоди про визнання винуватості визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України.
На підставі угоди про визнання винуватості призначити йому за ч. 1 ст. 384 КК України з застосуванням ст. 69 КК України покарання у вигляді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одну тисячу сімсот) гривень.
До вступу вироку у законну силу запобіжний захід відносно ОСОБА_4 судом не обирається.
На вирок до апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд Київської області може бути подано апеляцію протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку, з визначених ст.ст. 394, 473 КПК України підстав.

Суддя: ОСОБА_1