В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 274/308/15-к
Провадження № 1-кп/0274/153/15
13.03.2015 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі головуючого-судді ОСОБА_1 з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева кримінальне провадження № 274/308/14-к по обвинуваченню:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика П`ятигірка Бердичівського р-ну,Житомирської обл., українця, громадянина України, розлученого, маючого на утриманні 1 неповнолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за ч. 1 ст. 427 КК України,
з участю: прокурора - ОСОБА_4 ;
обвинуваченого ОСОБА_5 ;
20 березня 2014 року рядового ОСОБА_3 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період, ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17 березня 2014 року та в той же день був направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 (військова частина - польова пошта НОМЕР_2 ).
03 квітня 2014 року наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 № 1 рядового ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду водія автомобільного відділення автомобільного взводу підвозу боєприпасів роти матеріального забезпечення, та відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» він вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Відповідно до ст. ст. 19, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, рядовий ОСОБА_3 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Відповідно до вимог ст.ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників до підлеглих без приниження їх особистої гідності, та зобов`язує додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів.
Однак, рядовий ОСОБА_3 під час проходження військової служби в Збройних Силах України за призовом під час мобілізації в особливий період, вирішив стати на злочинний шлях та діючи умисно відкрито відмовився виконувати наказ начальника.
Так, 24 вересня 2014 року близько 16 год. 30 хв. на території військової частини польова пошта НОМЕР_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , командиром роти матеріального забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_2 капітаном ОСОБА_6 було доведено до підлеглих військовослужбовців, в тому числі ОСОБА_3 , письмовий наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 24.09.2014 року № 130 про відправку 24 вересня 2014 року військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, в тому числі ОСОБА_3 , до військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ) для зарахування до складу позаштатної інженерно-будівельної роти, з подальшим направленням до сектору «М» зони проведення антитерористичної операції.
Однак, 24 вересня 2014 року близько 16 год. 30 хв. на території військової частини польова пошта НОМЕР_2 військовослужбовець автомобільного відділення автомобільного взводу підвозу боєприпасів роти матеріального забезпечення військової частини - польова пошта НОМЕР_2 рядовий ОСОБА_3 , в порушення вимог ст. 19, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, грубо порушуючи порядок проходження військової служби, діючи з прямим умислом, у відкритій та категоричній формі, через небажання вибувати до місця відрядження разом з його підрозділом, виявив непокору - відкрито відмовився виконати письмовий наказ командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 24.09.2014 року № 130, повідомивши капітану ОСОБА_6 про відмову їхати 24 вересня 2014 року у військову частину НОМЕР_3 , після чого відданий йому наказ відкрито не виконав та до місця відрядження особового складу частини не вибув, та продовжив проходження військової служби за місцем розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_2 .
Кримінальна відповідальність за вчинення дій в яких обвинувачується ОСОБА_3 , передбачена ст.402 ч.1 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 просить затвердити суд укладену угоду про визнання винуватості. Вказав, що вину у вчиненні злочину визнає повністю, розуміє наслідки затвердження судом даної угоди.
Прокурор не заперечив проти затвердження судом угоди про визнання винуватості та призначенні покарання за ст.ст.402 ч.1, 69 ч.1 КК України у виді 2 місяців арешту.
Згідно укладеної угоди про визнання винуватості, ОСОБА_3 , щиро розкаявся, надав слідству зізнавальні покази і зобовязується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри під час досудового розслідування та у судовому провадженні. Сторони узгодили покарання за ст. 402 ч.1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 місяців арешту.
Судом встановлено, що угода про визнання винуватості укладена між старшим прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 , відповідає ст.ст. 468, 469,470, 472 КПК України та вимогам Кримінального кодексу України. Так, вказана угода укладена у кримінальному провадженні, щодо злочину, передбаченого ч.1 ст. 402 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості. Умови угоди не суперечать вимогам Кримінально процесуального кодексу України, дії ОСОБА_3 , за ч. 1 ст. 402 КК України кваліфіковано вірно. Узгоджене сторонами покарання відповідає вимогам ст.65 КК України. За наявності кількох обставин, що пом"якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно ст.66 ч.1 п.1 КК України ( щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину), та істотно знижують ступінь яжкості вчиненого злочину, із урахуванням особи винного, суд вважає можливим перейти до іншого, більш м"якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті 402 ч.1 КК України. Таким чином, умови укладеної угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб. У суду немає підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним. Підстав для неможливості виконання обвинуваченим ОСОБА_3 , взятих на себе угодою зобов"язань, суд не вбачає.
Враховуючи наведене, суд вважає можливим затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 ..
Керуючись ст.ст. 314, 369, 370,371, 374, 376, 474, 475КПК України, суд -
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 21 січня 2015 року в м. Житомирі між обвинуваченим ОСОБА_3 та старшим прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_4 .
Визнати винуватим ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ст.402 ч.1 КК України, призначивши покарання за ст.402 ч.1 КК України, із застосуванням ст. 69 ч.1 КК України у виді арешту на строк 2 (два) місяці.
Вирок суду може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення:
обвинуваченим - виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди обвинуваченого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 статті 474 КПК України, в тому числі нерозяснення обвинуваченому наслідків укладення угоди;
прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода не може бути укладена.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Головуючий: