Справа № 366/1603/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/37/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія Розділ 2 29.01.2015

УХВАЛА
Іменем України
29 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

секретаря судових засідань ОСОБА_10

провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд за скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Іванківського районного суду Київської області від 15 жовтня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Іванків, Київської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Іванківського районного суду Київської області від 15 жовтня 2014 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Іванківського районного суду Київської області від 15 жовтня 2014 року відносно нього скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. На обґрунтування своїх вимог обвинувачений посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. Зокрема, на думку апелянта, суд залишив поза увагою показання свідків, які підтверджували, що саме потерпілий ОСОБА_11 першим напав на нього, намагаючись відібрати відеокамеру, а тому його дії по відношенню до потерпілого мали на меті припинити протиправне посягання ОСОБА_11 та носили характер необхідної оборони в розумінні вимог ч.1 ст.36 КК України, що виключає злочинність його дій. Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не встановлено причинно-наслідковий зв`язок між його діями та виникненням тілесних ушкоджень у потерпілого. Також, апелянт, посилаючись на безпідставне недослідження судом першої інстанції, подав клопотання про дослідження долученого ним під час судового розгляду відеозапису подій, що мали місце 10 квітня 2014 року в приміщенні сесійної зали Іванківської селищної ради.

За вироком суду, ОСОБА_7 визнано винуватим в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 за наступних обставин.

10 квітня 2014 року, приблизно о 17 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні сесійної зали Іванківської селищної ради, що розташована по вул. Івана Проскури, буд. 47, в смт. Іванків, Київської області, під час проведення п`ятдесят дев`ятої сесії селищної ради, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин зі ОСОБА_11 умисно наніс останньому один удар кулаком в обличчя, чим спричинив ОСОБА_11 тілесне ушкодження у вигляді садна на червоній каймі нижньої губи, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора та представника потерпілого, які заперечили проти апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обгрунтованим, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 , тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України за обставин, викладених у вироку, є обгрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними у справі доказами в їх сукупності. Зокрема, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні підтверджується наведеними у вироку показаннями потерпілого ОСОБА_11 щодо обставин спричинення йому 10 квітня 2014 року ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень в приміщенні сесійної зали Іванківської селищної ради, аналогічними показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , висновком експерта № 47 від 14 квітня 2014 року щодо наявності та тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілого, протоколом проведення слідчого експерименту від 20 травня 2014 року за участю ОСОБА_11 .

Судом першої інстанції всебічно, повно та неупереджено досліджено всі обставини кримінального провадження, надано оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

На думку колегії суддів, місцевим судом правильно дана оцінка показанням обвинуваченого ОСОБА_7 щодо вчинення інкримінованих йому дій в стані необхідної оборони та визнано дані показання способом захисту обвинуваченого, який спрямований на уникнення кримінальної відповідальності.
Згідно ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Як вбачається з дослідженого під час апеляційного розгляду за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_7 , зробленого ним відеозапису засідання сесії Іванківської селищної ради, потерпілий ОСОБА_11 був категорично проти проведення відеозапису сесії селищної ради та його особисто, на що звертав увагу як голову сільської ради так і самого ОСОБА_7 , а тому намагання припинити відеозйомку шляхом відібрання відеокамери в присутності інших депутатів сільської ради не може бути розцінено як суспільно небезпечне посягання на законні права та інтереси обвинуваченого через його малозначність, та виключає можливість застосування в даному випадку положень ст. 36 КК України.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на відсутність причинно- наслідкового зв`язку між його діями та виникненням тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_11 є безпідставними, так як повністю спростовуються висновком експерта № 47 від 14 квітня 2014 року, згідно якого тілесні ушкодження у потерпілого могли утворитися від одного удару кулаком, тобто за обставин зазначених в обвинуваченні ОСОБА_7 , та виключається їх утворення від падіння з висоти власного зросту.
Таким чином, колегія суддів вважає, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України стороною обвинувачення доведена, а тому підстав для закриття провадження за відсутністю в діянні ОСОБА_7 складу вказаного злочину - немає.

Призначене у відповідності з вимогами статті 65 КК України судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 у виді штрафу за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про законність, обгрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_7 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги обвинуваченого.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Вирок Іванківського районного суду Київської області від 15 жовтня 2014 року, ухвалений відносно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Судді:
_______________ _________________ ________________
ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5