ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/523/15-к
Провадження № 1-кп/636/141/14
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 лютого 2015 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю старшого прокурора військової прокуратури

Харківського гарнізону ОСОБА_3

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Чугуєва кримінальне провадження № 0000514, внесеному 15 грудня 2014 року до Єдиного реєстру досудового розслідування, відносно обвинуваченого:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Боромля, Тростянецького району, Сумської області, українця, громадянина України, не одруженого, не судимого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , рядового, номера обслуги гранатометного відділення і механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України,
в с т а н о в и в:
04 серпня 2014 року, рядовий ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 607/2014 від 21 липня 2014 року, призваний у Збройні Сили України та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 . Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №158 від 04 серпня 2014 року, рядовий ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду номера обслуги гранатометного відділення і механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, рядовий ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України с конституційним обов`язком громадян України.

Однак, рядовий ОСОБА_5 , діючи в порушення вищевказаних норм законодавства України, вирішив стати на злочинний шлях та самовільно залишити військову частину.

Реалізуючи свій злочинний умисел, рядовий ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, о 10-00 год. 29 вересня 2014 року, в порушення ст.ст. 11, 16, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного Статут) Збройних Сил України, без поважних на те причин та без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , та до 12-00 год. 02 жовтня 2014 року до місця служби не повертався, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Повторно, реалізуючи свій злочинний умисел, рядовий ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, 21 листопада 2014 року, в порушення ст.ст. 11. 16, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, без поважних на те причин та без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , та до 25 листопада 2014 року до місця служби не повертався, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Таким чином, рядовий ОСОБА_5 , з 10-00 год. 29 вересня 2014 року по 12-00 год. 02 жовтня 2014 року, а також повторно з 21 по 25 листопада 2014 року, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в порушення вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, без поважних причин та без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а з`явившийся у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад менше десяти діб, але більше трьох діб, вчинені повторно протягом року.

26 січня 2015 року між старшим прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та ОСОБА_5 в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 407 КК України, обвинувачений у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість в обсязі підозри у кримінальному провадженні. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_5 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме у вигляді одного року службового обмеження з відрахуванням в доход держави 10 відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 , та отримана згода підозрюваного на його призначення. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені підозрюваному.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

В судовому засіданні прокурор, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні також просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, та оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , склад кримінального правопорушення з кваліфікуючими ознаками нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад менше десяти діб, але більше трьох діб, вчинені повторно протягом року, вказує на кваліфікацію діяння за ч. 2 ст. 407 КК України, обвинувачений визнав свою вину повністю.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінального покарання та розміру призначеного покарання, які встановлені КК України.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, від якого потерпілих немає.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_5 раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 є щиросердечне каяття, визнання вини, сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлені.

При вирішенні питання про відповідність угоди вимогам ст. 474 КПК України, суд, враховує, що умови Угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього Кодексу, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод, чи інтересів сторін або інших осіб, не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.

Згідно ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

За таких обставин суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_5 , як військова службова особа, не з`явився вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад менше десяти діб, але більше трьох діб, вчинені повторно протягом року, і тому його дії кваліфікує за ч. 2 ст. 407 КК України, за якою належить призначити ОСОБА_5 узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості міру покарання.

Таким чином, оскільки умови угоди про визнання винуватості між старшим прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 відповідають вимогам КПК та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

Цивільний позов по справі не заявлений. Матеріальної шкоди не завдано. Потерпілих від злочину не має.

Речових доказів та судових витрат не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 472, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду від 26 січня 2015 року про визнання винуватості між старшим прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, та призначити узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 26 січня 2015 року покарання у вигляді одного року службового обмеження з відрахуванням в доход держави 10 відсотків із суми грошового забезпечення.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_5 не обирався.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд Харківської області протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя