АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 606/2798/13-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/789/12/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 березня 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора - ОСОБА_5

потерпілих - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

засуджених - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10

захисників -адвокатів - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальну справу за апеляціями засуджених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_11 , старшого прокурора прокуратури Бучацького району ОСОБА_14 на вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 30 грудня 2014 року, яким, -

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше не судимого, -

визнано винним та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки;

- за ч. 2 ст. 296 КК України виправдано.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно засудженому ОСОБА_8 визначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
Запобіжний захід ОСОБА_8 - підписку про невиїзд, залишено без змін.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, -

визнано винним та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 296 КК України виправдано.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк 2 роки.
На підставі п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_9 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, та повідомляти їх про зміну місця проживання та періодично з`являтися туди для реєстрації.
Запобіжний захід ОСОБА_9 - підписку про невиїзд, залишено без змін.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні двоє дітей, не працюючого, раніше не судимого, -

визнано винним та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 296 КК України виправдано.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк 2 роки.
На підставі п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_10 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, та повідомляти їх про зміну місця проживання та періодично з`являтися туди для реєстрації.
Запобіжний захід ОСОБА_15 - підписку про невиїзд, залишено без змін.

Цивільний позов ОСОБА_6 залишено без розгляду для вирішення в порядку цивільного судочинства.
Стягнуто із засудженого ОСОБА_8 судові витрати в розмірі 1 265,77 грн. за проведення автотехнічних експертиз. Вирішено питання щодо речових доказів по справі.

встановила:
Згідно вироку суду, 13 червня 2011 року близько 05 год. ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_16 знаходились на території АЗС ОККО за адресою вул. Галицька в м. Бучачі. В цей час на територію АЗС підійшов ОСОБА_17 . Між ним та ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 розпочався конфлікт, в ході якого ОСОБА_9 обхопив ОСОБА_18 обома руками за плечі, внаслідок чого він упав на землю. Реалізовуючи свій злочинний намір, з мотивів помсти, ОСОБА_8 , діючи спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , почав умисно наносити ОСОБА_18 удари руками та ногами в різні частини його тіла та спричинили йому тілесні ушкодження у вигляді перелому альвеолярного відростка нижньої щелепи і травматичну втрату 3-го і 4-го лівих нижніх зубів, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого (більше 21 доби) розладу здоров`я.

Крім цього, 13 червня 2011 року близько 06 год., водій ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, сів за кермо автомобіля Mercedes-Benz-609 D, р.н. НОМЕР_1 та керуючи ним рухався вул. Галицька, м. Бучач, чим порушив вимоги п. 2.9. (а) ПДР України, який забороняє водієві керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Виїхавши з території АЗС ОККО на проїзну частину вул. Галицька, до автомобіля Mercedes-Benz-609 D зі сторони водійської дверки підбіг ОСОБА_18 , який схопився руками за його виступаючі частини, тобто створив небезпеку для руху водієві ОСОБА_8 . Водій з моменту виникнення для його руху небезпеки, не вживав заходів для зупинки керованого ним транспортного засобу, а продовжував рухатись транспортним засобом зі швидкістю 35-40 км/год, чим поруш вимоги п. 12.3. ПДР України. Проїхавши за межами салону автомобіля відстань понад 1200 м., навпроти буд. № 132 по вул. Галицькій в м. Бучачі, потерпілий ОСОБА_19 упав на проїзну частину і через його тіло був вчинений переїзд заднім лівим колесом автомобіля Mercedes-Benz-609 D. Внаслідок переїзду через тіло колесом автомобіля, потерпілий ОСОБА_20 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудей з численними двосторонніми переломами ребер та грудини, розривами легень, серця та грудного відділу аорти, що привела до виникнення масивної внутрішньогрудної кровотечі, масивної крововтрати та спричинила його смерть на місці пригоди.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінальної справи, встановлених судом та правильність правової кваліфікації злочинних дій, посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особам засуджених через його м`якість.

Просить скасувати вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 30 грудня 2014 року в частині призначеного покарання та постановити новий, яким призначити:

- ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

- ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнити від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк 2 роки 6 місяців. На підставі п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, та повідомляти їх про зміну місця проживання та періодично з`являтися туди для реєстрації.
- ОСОБА_10 покарання за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнити від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк 2 роки 6 місяців. На підставі п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, та повідомляти їх про зміну місця проживання та періодично з`являтися туди для реєстрації.
На думку прокурора, при призначенні покарання судом не враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, особи винних, а саме те, що вони вчинили злочин проти життя та здоров`я, який відноситься до злочину середньої тяжкості, групою осіб та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, як вважає прокурор, призначене засудженим судом першої інстанції покарання є недостатнім для їх виправлення та перевиховання і не може ефективно запобігти вчиненню ними нових злочинів.

Засуджений ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину. Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, однобічністю, обвинувальним ухилом висновків суду при оцінці та дослідженні доказів по справі та істотного порушення норм процесуального права.

Зазначає, що відповідно до висновку експерта № 111 у потерпілого ОСОБА_18 виявили тілесні ушкодження, внаслідок прямого удару в ділянку рота тупим предметом з обмеженою травмуючою поверхнею. Тобто, висновки суду про те, що удари руками та ногами в ділянку голови потерпілого наносили троє засуджених, не відповідають фактичним обставинам справи, адже був один прямий удар. Апелянт наголошує, що травма у вигляді перелому альвеолярного відростка нижньої щелепи і травматична втрата 3-го і 4-го лівих нижніх зубів могла бути отримана не під час бійки, а за інших обставин, оскільки після конфлікту на АЗС у ОСОБА_18 не було ніяких видимих ушкоджень.

Вказує,що суд безпідставно визнав доказом звукозапис, здійснений на телефон. CD-диск про події на АЗС ОККО, який є недопустимим доказом в кримінальній справі, адже обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом.

ОСОБА_10 зазначає, що суд неправильно та упереджено відобразив у вироку та дав невірну оцінку показанням свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та незнаконно послався як на докази у вчиненні злочину, на результати відтворення обстановки і обставин події з їхньою участю , які були проведені до порушення кримінальної справи, що суперечить вимогам ст. 113 КПК України.

Зазначає, що суд не виконав вказівки апеляційного суду щодо перевірки під час судового розгляду справи обставин, пов`язаних з визначенням характеру дій та ступеня участі кожного із підсудніх у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст. 122 КК України.

Вважає, що судом не здобуто жодного доказу заподіяння ним потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості, його вина у вчиненні злочину не доведена, тому відповідно до презумпції невинуватості, всі сумніви повинні тлумачитися на його користь.

Засуджений ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину. Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, однобічністю, обвинувальним ухилом висновків суду при оцінці та дослідженні доказів по справі та істотного порушення норм процесуального права.

Вказує на те, що пред`явлене обвинувачення є не конкретизоване, оскільки не викладено всі обставини, що підлягають доказуванню у кримінальній справі та не зазначено всі необхідні ознаки складу злочину, у якому він обвинувачується; пред`явлене йому обвинувачення ґрунтується на припущеннях, а під час проведення досудового слідства мало місце штучне створення доказів.

Зазначає, що відповідно до висновку експерта № 111 у потерпілого ОСОБА_18 виявили тілесні ушкодження, внаслідок прямого удару в ділянку рота тупим предметом з обмеженою травмуючою поверхнею. Тобто, висновки суду про те, що удари руками та ногами в ділянку голови потерпілого наносили троє засуджених, не відповідають фактичним обставинам справи, адже був один прямий удар. Вважає, що досудовим слідством не встановлено та не конкретизовано від якого удару і ким саме потерпілому ОСОБА_18 було заподіяно середньої тяжкості тілесне ушкодження, в зв`язку з чим його обвинувачення за ст. 122 КК України ґрунтується виключно на припущеннях. Зазначає, що травма у вигляді перелому альвеолярного відростка нижньої щелепи і травматична втрата 3-го і 4-го лівих нижніх зубів могла бути отримана не під час бійки, а за інших обставин, оскільки після конфлікту на АЗС у ОСОБА_18 не було ніяких видимих ушкоджень.

Вважає, що суд позбавив його права захисту та з`ясування істини у справі, у зв`язку з відмовою у задоволенні клопотання про призначення додаткової судово-медичної експертизи для встановлення наявності чи відстуності в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Зазначає, що суд безпідставно визнав доказом звукозапис, здійснений на телефон. CD-диск про події на АЗС ОККО який є недопустимим доказом в кримінальній справі, адже обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. Зазначає, що його незаконно допитували про події на АЗС та утримувли в автомобілі родич та представник потерпілої ОСОБА_6 , які немають до правоохоронних органів жодного відношення, із застосуванням морального та фізичного тиску.

Вважає, що суд неправильно та упереджено відобразив у вироку та дав невірну оцінку показанням свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 . Наголошує на тому, що судом не здобуто жодного доказу заподіяння ним потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості, його вина у вчиненні злочину не доведена, тому відповідно до презумпції невинуватості, всі сумніви повинні тлумачитися на його користь.

Захисник ОСОБА_11 в інтересах засудженого ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 30 грудня 2014 року і повернути справу прокурору на додаткове розслідування. Вказує на те, що судом допущено порушення вимог матеріального та процесуального права, однобічно та з обвинувальним ухилом розглянуто справу.

Посилається на те, що суд без належних доказів прийшов до висновку про спричинення потерпілому ОСОБА_18 тілесних ушкоджень середньої тяжкості на території АЗС в м. Бучач, а не внаслідок ДТП. Вважає, що удар, який спричинив перелом щелепи та травматичне видалення зубів потерпілого ОСОБА_18 був нанесений за 1-2 секунди до його смерті, тобто, внаслідок ДТП. Суд не взяв до уваги пояснення свідків, які не бачили під час конфлікту на АЗС крові на обличчі потерпілого. Експертиза трупа потерпілого також не встановила синців та крові в місці нанесення удару. Безпідставно було відмовлено судом у проведені додаткової комплексної судово-медичної експертизи та у допиті свідка ОСОБА_25 .

Не зібрано судом також доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у групі з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Зазначає, що диспозиція даної статті КК передбачає відповідальність за порушення безпеки руху, що в даній ситуації не було встановлено, так як ОСОБА_8 не сприймав дану дорожню обстановку, як таку, що загрожувала безпеці дорожнього руху та відповідно змушувала б його зменшити швидкість або зупинитись. Навпаки, як він вважає, що виникла небезпека для життя та здоров`я самого ОСОБА_8 .

Відмовляючи йому у заявленому клопотанні про призначення повторної авто-технічної експертизи, на вирішення якої ставилось питання чи являється потерпілий ОСОБА_18 учасником дорожнього руху та які правила дорожнього руху порушив водій ОСОБА_8 і як він повинен був діяти в даній дорожній обстановці, суд порушив його право на захист.

Зазначає, що суд безпідставно відмовився долучити до справи та дослідити висновок експерта Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 1193/14-22 від 17 листопада 2014 року, до якого він звернувся з власної ініціативи. Відповідно до даного висновку експерт зазначив, що ОСОБА_18 в даній ситуації порушив п. 1.5 ПДР і що правилами дорожнього руху не передбачено приоритетні дії водія за вказаних вихідних даних. Вважає, що за таких обставин дії ОСОБА_8 підпадають під ознаки ст. 118 КК України.

Окрім того зазначає, що суд не виконав вказівки апеляційного суду Тернопільської області, які були викладені в ухвалі колегії суддів від 25 вересня 2013 року, щодо перевірки під час судового розгляду справи обставин, пов`язаних з визначенням характеру дій та ступеня участі кожного із підсудніх у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 122 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, засуджених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , їхніх захисників - адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , прокурора, які підтримали подані ними апеляційні скарги, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновку, що вони підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

За змістом ст. ст. 323, 334 КПК України (в редакції 1960 року) вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, винесений лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, які суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх повній сукупності, керуючись законом. При цьому, мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину. В цій частині вироку окрім іншого, наводяться обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, та докази, на яких ґрунтується висновок суду щодо кожного з підсудного, з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази тощо.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 07 лютого 2003 року № 2 Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи у разі, коли до кримінальної відповідальності притягнуто кількох осіб, які діяли спільно з умислом, спрямованим на позбавлення життя потерпілого чи заподіяння шкоди його здоров`ю, належить з`ясовувати і зазначати у вироку характер їхніх дій, ступінь участі у вчиненні злочину кожної з них.

Із пред`явлених органами досудового слідства обвинувачень, які суд визнав доведеними, дії обвинувачених ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ОСОБА_26 на території АЗС ОККО кваліфіковані за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122 КК України.

При цьому у зазначених постановах про притягненння їх в якості обвинувачених та мотивувальній частині вироку суду, в порушення вимог закону, не вказано чиї саме дії з обвинувачених призвели до спричинення ОСОБА_18 середньої тяжкості тілесних ушкоджень у вигляді перелому альвеолярного відростка нижньої щелепи і травматичної втрати 3-го і 4-го лівих нижніх зубів, що вказує на неконкретність предявлених обвинувачень в той час коли, згідно висновку експерта № 111 від 19 вересня 2011 року (т. 2 а. с. 100-109) вказані тілесні ушкодження утворилися внаслідок прямого удару в ділянку рота тупим предметом з обмеженою травмуючою поверхнею(наприклад кулак, взута нога, тощо), тобто від одного прямого удару, а не декількох.

Крім цього, відповідно до висновку експерта № 125 від 19 липня 2011 року (т. 2.а. с. 6-11) при розтині в числі інших пошкоджень у ОСОБА_18 в просвіті стравоходу виявлено один з травматично втрачених зубів.

Згідно матеріалів справи від моменту події на АЗС ОККО до моменту коли через тіло ОСОБА_18 був вчинений переїзд заднім лівим колесом автомобіля Mercedes-Benz-609 D пройшло близько 40 хвилин.

Однак, органом досудового слідства та судом так і не з`ясовано, як вибитий зуб міг залишатись у стравоході протягом 40 хвилин за життя потерпілого після заподіяння вищезгаданих тілесних ушкоджень, якщо час його проходження по стравоходу згідно пояснення експерта в суді на його думку, становить декілька секунд. а відтак, не досліджено, чи вказані вище тілесні ушкодження були заподіяні під час бійки на автозаправці, чи в подальшому за інших обставин.

При наведених обставинах, на думку колегії суддів, судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання обвинувачених та їхніх захисників про призначення додаткової судово-медичної експертизи із залученням експерта, який проводив розтин тіла та спеціалістів в області біомеханіки, а також не взято до уваги показання свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 про те, що після бійки на АЗС ОСОБА_18 почував себе нормально і вони не бачили у нього вибитих зубів та крові на обличчі, чим допущено однобічність та неповноту досудового слідства.

Судом також належним чином не досліджено і не дано оцінки діям обвинуваченого ОСОБА_8 , які органом досудового слідства кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

Зокрема не з`ясовано чи був ОСОБА_18 учасником дорожнього руху та направленість його умислу, коли він, як слідує з його показань, навмисно дверцятами під час руху, зіштовхнув ОСОБА_18 з автомобіля.

Зазначені порушення кримінально-процесуального закону, які є істотними залишилися поза увагою суду першої інстанції, призвели до порушення права на захист цих осіб та потягнули за собою постановлення незаконного вироку.

Згідно ст. 327 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена.

Не дотримано судом першої інстанції і вимог кримінально-процесуального закону при призначенні покарання засудженому ОСОБА_8 .

Так, вироком Бучацького районного суду від 20 червня 2013 року у даній кримінальній справі ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України і призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Ухвалою колегії суддів судової палати в кримінальних справах від 25 вересня 2013 року вказаний вирок суду скасований через однобічність та неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи і справа направлена на новий судовий розгляд.

Однак, при новому розгляді справи обвинуваченому ОСОБА_8 , судом призначено покарання більш суворе ніж призначене вироком Бучацького районного суду до його скасування апеляційним судом, чим порушено вимоги ч. 2 ст. 375 КПК (1960 року) згідно якої при новому розгляді справи судом першої інстанції застосування закону про більш тяжкий злочин та посилення покарання допускається тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляцією прокурора або потерпілого чи його представника в зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжкий злочин або коли при скасуванні вироку визнано необхідним застосувати більш суворе покарання.

Таким чином, колегія суддів прийшла до переконання, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню через однобічність та неповноту судового слідства, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи з направленням справи на новий судовий розгляд, в ході якого слід належним чином перевірити показання всіх обвинувачених відповідно до яких останні заперечують вчинення ними інкримінованих їм злочинів.

Встановити ким саме та внаслідок яких дій ОСОБА_18 заподіяно середньої тяжкості тілесне ушкодження, а також з врахуванням зібраних доказів дати належну правову оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_8 , які кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

На підставі наведеного, керуючись п. п. 11, 13 розділу ХІ перехідних положень КПК України, ст. ст. 362, 365, 366, 370, 377 КПК України (1960 року), колегія суддів,-

Ухвалила:
Апеляції прокурора, засуджених ОСОБА_9 , ОСОБА_26 , захисника - адвоката ОСОБА_11 в інтересах засудженого ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 30 грудня 2014 року відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_26 - скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в цей же суд в іншому складі суду.

Дана ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2