Ухвала іменем україни 18 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2015 року.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, таку, що не має судимості

визнано винуватою у пред'явленому обвинуваченні та призначено покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді виправних робіт строком на 1 рік з відрахуванням в доход держави у розмірі 15 відсотків заробітної плати засудженої, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік та покладено обов'язки, передбачені п.п.2, 3 ч. 1 ст.76 КК України, а саме не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 в доход держави процесуальні витрати на залучення експерта у сумі 1524,64 грн.

Питання про долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2015 року вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року щодо ОСОБА_1 змінено, виключено з резолютивної частини вироку вказівку суду на застосування до засудженої додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік.

В решті вирок суду залишено без зміни.

Судами ухвалено визнати винуватою ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України за таких обставин.

Як визнав встановленим суд, ОСОБА_1, 18 березня 2014 року, о 08 год 20 хв, керуючи автомобілем марки «Деу ланос», ДНЗ НОМЕР_1, рухаючись по вул. Дзержинського зі сторони вул. Шевченка в напрямку вул. Дніпровської в м. Павлограді Дніпропетровської області, виконавши маневр повороту ліворуч з вул. Дзержинського на головну дорогу вул. Дніпровської та прямуючи по правій смузі вул. Дніпровської, не врахувавши дорожню обстановку, маючи об'єктивну можливість виявити перешкоду для руху, при об'їзді мопеду марки «Вайпер» з правої сторони, яким керував потерпілий ОСОБА_2, що рухався попереду її автомобіля, змінюючи напрямок зліва на право відносно руху її автомобіля, не вжила заходів, передбачених п.12.3 ПДР України, внаслідок чого відбувся дотичний контакт лівої задньої частини керованого ОСОБА_1 автомобіля з передньою правою частиною мопеду (правою ручкою керма) під керуванням ОСОБА_2 В результаті зіткнення транспортних засобів відбулося падіння мопеду, а його водій - ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеню тяжкості.

Дії водія мопеду «Вайпер» ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходились в причинному зв'язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

У касаційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченої у вчиненому, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповіністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м'якості.

В обґрунтування наведеного вказує, що апеляційним судом не враховано дані про особу обвинуваченої, ступінь тяжкості вчиненого нею злочину та безпідставно виключено з резолютивної частини вироку застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що суперечить вимогам ст.65 КК України.

Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії вироку суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Так, відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень, а також інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно вимог ст.438 КПК України предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, кваліфікація її дій, підтверджується сукупністю зібраних в провадженні доказів, яким дана правильна оцінка та в касаційній скарзі прокурора не оскаржується.

Доводи прокурора про безпідставне виключення з резолютивної частини вироку застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження в ході вивчення судових рішень.

Так, ч.1 ст.286 КК України передбачено, що порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, - карається штрафом від двохсот до п'ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Тобто, апеляційний суд не вийшов за межі санкції ч.1 ст.286 КК України, а при виключенні з резолютивної частини рішення суду першої інстанції додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспорними засобами також врахував, що формулючи відповідно до вимог ст.374 КПК України обвинувачення, визнане доведеним, суд першої інстанції вказав в мотивувальній частині вироку на той факт, що потерпілий ОСОБА_2 також порушив п.10.1 Правил дорожнього руху України, тобто констатував обопільну вину учасників дорожньо-транспортної пригоди.

Призначене судом першої інстанції та змінене апеляційним судом ОСОБА_1 покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам, передбаченим статтею 65 КК України.

Також, при перевірці вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання, судом апеляційної інстанції повною мірою враховано доводи викладені у касаційній скарзі прокурора, зокрема, дані про особу обвинуваченої та ступінь тяжкості вчиненого нею злочину.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_1 покарання є необхідним та достатнім для виправлення засудженої, попередження вчинення нею нових злочинів та є домірним скоєному.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.419 КПК України.

Порушень норм кримінального процесуального закону, які були б підставами для зміни чи скасування судового рішення, колегія суддів не вбачає.

Виходячи з наведеного, з урахуванням доводів, викладених у касаційній скарзі вбачається, що підстав для її задоволення немає, у зв'язку із чим у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити на підставі п.2 ч.2 ст.428 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ч.2 ст.428 КПК України колегія суддів

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2015 року щодо ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ ___________________ ___________________ ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_5