АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ч.3 ст..311 Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та старшого прокурора прокуратури міста Полтави ОСОБА_7 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 02 квітня 2015 року по кримінальному провадженню № 0000167 по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

за ч.1, ч.2 ст. 307 КК України, ч.2, ч.3 ст. 311 КК України, ч.1 ст. 317 КК України, -

з участю прокурора: ОСОБА_9

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_10

в с т а н о в и л а :
До апеляційного суду звернувся обвинувачений ОСОБА_6 , який у поданій апеляційній скарзі прохає скасувати вирок Октябрського районного суду м. Полтави щодо нього та ухвалити новий вирок, яким виправдати його за ч.1, ч.2 ст. 307 КК України, ч.2, ч.3 ст. 311 КК України, ч.1 ст. 317 КК України.

Вважає, що вирок ухвалено з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону та неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність.

Покликається на те, що в ході проведення оперативно-розшукових заходів та розслідувані кримінального правопорушення, мали місце порушення, які полягали у тому, що оперативні закупки були проведені без належної правової підстави, оскільки закупка 9 квітня 2014 року проводилися на підставі постанови начальника Полтавського МУ УМВС України в Полтавській області, а 6 травня 2014 року на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Полтавської області, що, на його думку, суперечить вимогам ст. ст. 271, 246 КПК України.

З цих підстав вважає, що зібрані в ході цих заходів докази не можуть бути визнані допустимими та використані при винесенні вироку.

Також вважає, що закупка залегендованою особою ОСОБА_11 наркотичних засобів 09.04., 06.05. та 02.09.2014 року була провокацією правоохоронних органів, оскільки залегендована особа не мав наміру придбавати у будь-кого наркотичні засоби, а погодився допомогти працівникам міліції. При цьому вказує, що під час обшуку його помешкання 2.09.2014 року не було вилучено жодного міліграму бупренорфіну, що на його думку ставить під сумнів факт наявності у нього даної наркотичної речовини. Також, з огляду на дані відео-відтворення, ставить під сумніви показання залегендованої особи щодо регулярного придбання у обвинуваченого наркотичних засобів.

Також вказує, що йому не інкримінувався збут наркотичних засобів у інші дні, окрім випадків оперативної закупки, а інформація, здобута шляхом зняття з транспортних телекомунікаційних мереж, на думку апелянта, не є належним доказом і не підтверджує пред`явлене йому обвинувачення.

При цьому вважає, що фіксація ОРЗ та НСРД проведена за порушенням ст. ст. 252, 104, 107 КПК України, оскільки поняті ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а також залегендована особа ОСОБА_11 про застосування технічних засобів не повідомлялися.

Також звертає увагу на те, що оскільки єдиним свідком збування наркотичного засобу є наркозалежна особа ОСОБА_11 , його об`єктивність сумнівна, а показання цього свідка містять велику кількість невідповідностей.

Вказує, що стороною обвинувачення також не було надано належних і допустимих доказів зберігання наркотичного засобу «Трамадол».

Окрім того, зазначає, що оскільки територія перед входом у його квартиру є місцем загального користування, вирок суду в частині обвинувачення за ч.1 ст. 317 КК України також є безпідставним.

Також вважає, що засудження за ч.2, 3 ст. 311 КК України є безпідставним, оскільки, на його думку, відповідальність за цією статтею настає лише за наявності мети використання для виробництва або виготовлення наркотичних засобів чи психотропних речовин, яка не була доведена і органами досудового розслідування йому фактично не інкримінувалася.

Також з апеляційною скаргою на вказаний вирок звернулася прокурор у кримінальному провадженні старший прокурор прокуратури міста Полтави ОСОБА_7 , яка у поданій скарзі, не оскаржуючи доведеності вини обвинуваченого та кваліфікації його дій, прохає скасувати вирок з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 307 КК України 4 роки позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 2 ст. 307 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч.2 ст. 311 4 роки позбавлення волі, за ч.3 ст. 311 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч.1 ст. 317 4 роки позбавлення волі, та на підставі ч.1 ст. 70 КК України остаточно призначити покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного ОСОБА_6 майна.

Покликається на те, що при призначенні покарання суд першої інстанції недостатньо врахував суспільну небезпеку вчинених злочинів, їх тяжкість, конкретні обставини справи та дані про особу обвинуваченого. Вважає, що судом недостатньо враховано, що обвинуваченим скоєно 7 епізодів злочинної діяльності, які були вчинені ним умисно на протязі тривалого часу. Зазначає, що ОСОБА_6 в силу статті 89 КК України раніше не судимий, але він у минулому неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за придбання та зберігання наркотичних засобів та їх збут.

Апелянт вважає що судом також не надана належна оцінка ставленню обвинуваченого до скоєного, який вину не визнав, неодноразово змінював показання з метою, на думку апелянта, уникнути відповідальності за скоєне, давав неправдиві покази та здійснював тиск на свідків, прокурора, суд.

Учасники судового провадження інші апеляційні скарги не подавали, до початку апеляційного розгляду заперечення на апеляційні скарги обвинуваченого і прокурора не подавали.

Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 02 квітня 2015 року ОСОБА_6 визнаний винуватим та засуджений:

-за ч.1 ст. 307 КК України до 4 років позбавлення волі;

-за ч.2 ст. 307 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна;

-за ч.2 ст. 311 КК України до 4 років позбавлення волі;

-за ч.3 ст. 311 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна;

-за ч.1 ст. 317 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначено покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного ОСОБА_6 майна.

Вирішено питання речових доказів.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 3171,74 грн. витрат на залучення експерта.

Згідно з оскаржуваним вироком ОСОБА_6 визнаний винуватим та засуджений за скоєння ряду злочинів за наступних обставин.

ОСОБА_6 у невстановлений час та у невстановленої особи незаконно придбав наркотичний засіб бупренорфін, який у подальшому зберігав з метою збуту за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 .

09 квітня 2014 року близько 16-40 год. ОСОБА_6 , перебуваючи у під`їзді будинку АДРЕСА_3 , незаконно збув ОСОБА_11 за 200 грн. наркотичний засіб, бупренорфін, обіг якого обмежено, маса якого в речовині масою 0,0124 г. становить 0,000034 г.

Продовжуючи свою діяльність, 06 травня 2014 року близько 11-00 год. ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_2 , повторно збув ОСОБА_11 за 200 грн. наркотичний засіб, бупренорфін, обіг якого обмежено, маса якого в речовині масою 0,015 г. становить 0,00006 г.

Цього ж дня, 06 травня 2014 року близько 11-00 год. ОСОБА_6 , з метою створення сприятливих умов для вживання наркотичних засобів, безоплатно надав приміщення, а саме, ізольовану від сходового майданчика ділянку коридору, яка відмежовується вхідними дверима та знаходиться перед квартирами АДРЕСА_4 і АДРЕСА_5 , ОСОБА_11 для вживання шляхом вдихання придбаного у нього бупренорфіну.

Продовжуючи свою діяльність, 02 вересня 2014 року близько 15-30 год. ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_2 , повторно збув ОСОБА_11 за 200 грн. наркотичний засіб бупренорфін, обіг якого обмежено, маса якого в речовині масою 0,0202 г. становить 0,0091 г та в речовині масою 0,0213 г становить 0,0097 г.

Крім того, у невстановленої особи та у невстановлений час ОСОБА_6 незаконно придбав пластини з капсулами біло-синього кольору, що містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено, «Трамадол», які в подальшому зберігав з метою збуту за місцем свого проживання, та який у кількості 93 капсули з масою наркотичного засобу 4,88 г. було виявлено та вилучено 02 вересня 2014 року в ході проведення обшуку.

Також у невстановленої особи та у невстановлений час ОСОБА_6 незаконно придбав пластини з таблетками «Acatar» та «Cirrus», що містять прекурсор «псевдоефедрин», які в подальшому зберігав з метою збуту за місцем свого проживання, та які були виявлені і вилучені в ході обшуку 02 вересня 2014 року в кількості: 96 таблеток «Acatar» з масою прекурсору 5,88 г., та 35 таблеток «Cirrus» з масою прекурсору 10,19 г., що є особливо великим розміром.

Заслухавши суддю-доповідача ОСОБА_2 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_10 на підтримання доводів апеляції та заперечення проти скарги прокурора, пояснення прокурора ОСОБА_9 , яка не підтримувала апеляційну скаргу прокурора та пропонувала вирок залишити без змін, заперечуючи проти задоволення скарги обвинуваченого, частково дослідивши докази, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є:

1)неповнота судового розгляду;

2)невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження;

3)істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;

4)неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За змістом ст. ст. 86,87 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

На вказані норми закону суд першої інстанції, даючи оцінку доказам, не звернув увагу та безпідставно визнав допустимими докази, отримані внаслідок істотного порушення норм Кримінального процесуального кодексу України.

Так, на підтвердження доводів обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 КПК України, суд першої інстанції покликався на протоколи 10/58, 10/59 про результати контролю за вчиненням злочину від 9.04.2014р.; №10/1398 та №10/1399 про результати контролю за вчиненням злочину від 6.05.2014 року; протоколи №10/2505 та №10/2506 про результати контролю за вчиненням злочину від 2.09.2015 року, згідно з якими залегендована особа ОСОБА_11 9 квітня, 6 травня та 2 вересня 2014 року придбавав у ОСОБА_6 наркотичний засіб, обіг якого обмежено, бупренорфін, відповідно маса якого в речовині: масою 0,0124 г. становить 0,000034 г.; масою 0,015 г. становить 0,00006 г. та масою 0,0213 г становить 0,0097 г. (а.с.88-92, 102-105 т.1).

Перевіряючи доводи сторони захисту про порушення органом досудового слідства при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії вимог ст. 271 КПК України, колегія суддів встановила, і цього не змогла заперечити сторона обвинувачення, що така дія була проведена без прийняття відповідного рішення прокурором, у той же час відповідно до частини сьомої названої статті та п.2 ч.1 ст.8 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність" саме прокурор має приймати рішення про проведення контролю за вчиненням злочину.

Як видно, у матеріалах кримінального провадження відповідні постанови прокурора відсутні, а стороною обвинувачення не було доведено, що такі постанови прокурором були постановлені. Вбачається, що у вищенаведених протоколах не згадується про прийняття прокурором рішення щодо проведення контролю за вчиненням злочинів, такі постанови відповідно до ст.290 КПК України стороні захисту ні прокурором, ні слідчим не надавалися.

Отже, вказані вище докази суд не міг приймати як докази та покликатися на них у мотивувальній частині вироку.

Оскільки вказані докази є недопустимими, то й інші докази, отримані при проведенні контролю за вчиненням злочину, а саме, відеозапис проведення цих слідчих дій, протоколи № 10/1660 від 9.04; №10/140 від 14.05. та №310/2551 від 5.09.2014 року (а.с. 101,112-113 т.1) та висновки судових хімічних експертиз №497 від 17.04., №590 від 14.05 та № 1267 від 9.09.2014 року про дослідження речовини отриманої в результаті здійснення закупівлі залегендованої особою ОСОБА_11 при проведенні негласних слідчих (розшукових) дій у виді контролю за вчиненням злочину 9 квітня, 6 травня та 2 вересня 2014 року, є недопустимими.

З цього приводу обвинувачений ОСОБА_6 як у суді першої такі апеляційної інстанції стверджував, що він кожного разу збував ОСОБА_11 порошок ацетилсаліцилової кислоти.

Що стосується показань залегендованої особи, свідка ОСОБА_11 , то його дії мали характер виконання завдання спецпідрозділу МВС та слідчого, який всупереч вимогам ч.1 п.2 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», ст. 271 КК України діяв без відповідного рішення прокурора, а тому такі показання вказаного свідка за епізодами від 9 квітня, 6 травня та 2 вересня 2014 року не повинні були прийматися судом як допустимий доказ.

Так як інших доказів на підтвердження обвинувачення ОСОБА_6 у збуті наркотичних засобів 9 квітня, 6 травня та 2 вересня 2014 року стороною обвинувачення не було надано, тому таке обвинувачення за ч.2 ст. 307 КК України стосовно нього не доведено. А отже, в цій частині обвинувальний вирок підлягає скасуванню.

З таких же підстав підлягає скасуванню і вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч 1 ст. 317 КК України, згідно з яким 06 травня 2014 року близько 11-00 год. ОСОБА_6 , нібито з метою створення сприятливих умов для вживання наркотичних засобів, безоплатно надав ОСОБА_11 приміщення, а саме, ізольовану від сходового майданчика ділянку коридору, яка відмежовується вхідними дверима та знаходиться перед квартирами АДРЕСА_4 і АДРЕСА_5 , для вживання шляхом вдихання придбаного у нього бупренорфіну.

На підтвердження такого обвинувачення судом наведено у вироку вище названі докази, які є недопустимими з мотивів істотного порушення норм процесуального закону, а саме ст. 271 КПК України, оскільки негласна слідча (розшукова) дія 6 травня проводилася без прийняття відповідного рішення прокурором.

Вбачається, що стороною обвинувачення по даному епізоду інші докази не надавалися, зокрема не було встановлено характеристику приміщення (тамбуру) та належність його обвинуваченому ОСОБА_6 .

Що стосується обвинувачення ОСОБА_6 у незаконному придбанні пластини з капсулами біло-синього кольору, що містять наркотичний засіб «Трамадол», обіг якого обмежено, які в подальшому зберігав з метою збуту за місцем свого проживання, та які у кількості 93 капсули з масою наркотичного засобу 4,88 г. було виявлено та вилучено 02 вересня 2014 року в ході проведення обшуку, то воно обґрунтоване і підтверджується доказами приведеними судом першої інстанції у мотивувальній частині вироку, а саме:

- протоколом обшуку в квартирі АДРЕСА_2 , де проживав обвинувачений ОСОБА_6 , згідно якого там було виявлено та вилучено пластини з капсулами біло-синього кольору «Трамадол» у кількості 93 капсули (а.с. 138-143 т.1). - вказані капсули за висновком судово-хімічної експертизи №1268 від 17.09.2014 року містять наркотичний засіб «Трамадол», обіг якого обмежено, з масою наркотичного засобу 4,88 г.

Судом також правильно зроблений висновок, що вказаний наркотичний засіб ОСОБА_6 незаконно придбав та зберігав у себе вдома з метою збуту.

Такий висновок випливає із наданих стороною обвинувачення доказів, зокрема згідно з протоколами №10/1959т. №10/1590т про результати здійснення оперативно-технічних заходів у виді зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж з мобільного терміналу за номером телефону яким користувався обвинувачений ОСОБА_6 , які проводилися з дозволу слідчого судді апеляційного суду в період з березня по травень 2014 року він неодноразово вів численні розмови з особами, які прохали продати наркотичні засоби, при цьому така розмова з клієнтами велася як відкритим текстом, так і завуальовано. Тобто, наведеним доказом підтверджується факт зберігання наркотичного засобу «Трамадолу» з метою збуту (а.с. 66-67, 70-78т.1).

Факт ведення телефонних розмов з наркозалежними особами визнав у засіданні апеляційної інстанції і сам обвинувачений. Хоча останній і стверджував, що дзвонили йому знайомі брата, яким він пропонував порошок ацетилсаліцилової кислоти, однак факт виявлення у нього в житлі наркотичного засобу та зміст телефонних розмов дали підстави суду першої інстанції зробити правильний висновок, що такий наркотичний засіб у нього дійсно був, а його твердження, що пластини з капсулами йому підкинули працівники міліції, не відповідають дійсності та є намаганнями обвинуваченого у такий спосіб уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Отже, очевидно, що капсули з вмістом наркотичних засобів ОСОБА_6 придбав та зберігав у себе вдома з метою їх збуту, а тому такі його дії за вказаним епізодом обвинувачення мають кваліфікуватися за ч.1 ст. 307 КК України

Правильні висновки суду першої інстанції і щодо незаконного придбання і зберігання ОСОБА_6 за місцем свого проживання таблеток «Acatar» та «Cirrus», що містять прекурсор «псевдоефедрин» в особливо великих розмірах, які були виявлені і вилучені в ході обшуку 02 вересня 2014 року.

Як видно із протоколу обшуку від 2 вересня 2014 року в квартирі АДРЕСА_2 , де проживав обвинувачений ОСОБА_6 , було виявлено та вилучено пластини з таблетками в кількості: 96 таблеток «Acatar» та 35 таблеток «Cirrus» (а.с. 138-143 т.1).

Вказані таблетки за висновком судово-хімічної експертизи №1268 від 17.09.2015 року таблетки містять прекурсор «псевдоефедрин», а саме: «Acatar» в кількості: 96 таблеток «Acatar» з масою прекурсору 5,88 г та «Cirrus» у кількості 35 таблеток масою прекурсору 10,19 г., що є особливо великим розміром (а.с.230-239 т.1).

Судом першої інстанції правильно не прийняті до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , що ніби то вказані таблетки йому підкинули працівники міліції, оскільки такі твердження суперечать приведеним вище доказам, при цьому у своїх показанням він був не послідовним. Зокрема, у судовому засіданні 26. листопада 2013 року він визнав факт зберігання в квартирі таблеток «Acatar» і «Cirrus», повідомивши, що зберігав їх на прохання іншої особи, в подальшому повідомив, що зберігав їх з метою власного вживання.

За таких обставин, коли судом було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 у своїй квартирі зберігав прекурсор у кількості, що становить особливо великий розмір, його дії судом першої інстанції правильно кваліфіковані за ч 3 ст. 311 КК України.

У той же час, стороною обвинувачення не було надано доказів на підтвердження того, що таблетки «Acatar» і «Cirrus» з вмістом прекурсору «псевдоефедрину» ОСОБА_15 придбав і зберігав з метою збуту.

З цього приводу обвинувачений заперечував обвинувачення у зберіганні прекурсорів з метою збуту. За змістом телефонних розмов, інформація про які знімалася в березні-травні 2014 року за ухвалою слідчого судді з каналів зв`язку, якими користувався обвинувачений ОСОБА_6 , також не вбачається, що він займався торгівлею прекурсорами, тому судом першої інстанції безпідставно було кваліфіковано його дії за ч.2 ст. 311 КК України, як зберігання прекурсорів з метою збуту. З огляду на це вказане обвинувачення підлягає виключенню із вироку як таке, що не знайшло підтвердження у судовому засіданні.

При вирішенні питання про призначення міри покарання ОСОБА_6 за ч.1 ст. 307 та ч.3 ст. 311 КК України суд першої інстанції виходив із вимог, передбачених ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченого та конкретні обставини справи, з огляду на це стосовно нього було обране покарання у виді позбавлення волі в межах санкції вказаних вище статей Кримінального кодексу. Правильно судом відповідно до ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів застосовано принцип часткового складання покарань, тому , колегія суддів, змінюючи вирок районного суд вважає за необхідне при призначенні покарання за сукупністю злочинів застосувати принцип часткового складання, саме таке покарання у даному випадку стосовно ОСОБА_6 буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

З огляду на те, що частина обвинувачення не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, за вище наведених мотивів апеляція прокурора, щодо м`якості призначеного ОСОБА_6 міри покарання, є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України , колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури міста Полтави ОСОБА_7 залишити без задоволення. Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 02 квітня 2015 року стосовно ОСОБА_8 в частині засудження його за ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 317 КК України скасувати, а провадження стосовно нього закрити у зв`язку з недоведеністю, що вказані кримінальні правопорушення вчинені ним.

В іншій частині вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 02 квітня 2015 року стосовно ОСОБА_8 змінити.

Виключити вказівку суду про призначення ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 311 КК України.

Вважати ОСОБА_8 засудженим до покарання визначеного судом першої інстанції: за ч.3 ст. 311 КК України на 6 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна; за ч.1 ст. 307 КК України на 4 роки позбавлення волі;

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначити ОСОБА_6 покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

В іншій частині вирок районного суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4