Справа № 357/9272/15-к
1-кп/357/652/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24.07.2015 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Біла Церква обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000048 від 21 листопада 2014 р. щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Марківське Марківського району Луганської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, раніше не судимого, не одруженого, призваного на військову строкову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходив військову строкову службу у розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдата запасу, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ,-

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.3 КК України, з угодою про визнання винуватості надійшов до Білоцерківського міськрайонного суду 26.06. 2015 р.

Згідно зазначеного обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що проходячи військову строкову службу на посаді водія-електрика 1 зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , а у подальшому у розпорядженні командира цієї ж військової частини, він всупереч вимог ст.ст.1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.4,11,16,128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст.4 Дисциплінарного статуту ЗС України, діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, близько 02 год. 14 листопада 2014 р. самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , вибув до місця свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де безпідставно до 16 червня 2015 р. проводив час на власний розсуд та ухилявся від обов`язків військової служби.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні самовільного залишення військової частини військовослужбовцем строкової служби тривалістю понад один місяць, злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України.

У підготовчому судовому засіданні учасники кримінального провадження просили суд затвердити угоду про визнання винуватості від 24 липня 2015 р., укладену між прокурором ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні - з одного боку, та ОСОБА_5 і захисником ОСОБА_4 - з іншого боку.

На підставі ст.ст.468,469,472 КПК України ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні злочину передбаченого ст.407 ч.3 КК України, пояснивши причини скоєння злочину та визнавши вину згідно викладеного обвинувачення.

Крім того, суд переконався у судовому засіданні, що сторони погодилися на призначення ОСОБА_5 покарання за ст.407 ч.3 КК України з застосуванням ст..69 КК України у виді штрафу в розмірі 250(двісті п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4250(чотири тисячі двісті п`ятдесят) грн.

При цьому ОСОБА_5 роз`яснено наслідки укладення угоди, а саме: обмеження його права на оскарження вироку в апеляційному та касаційному порядку, відмова від права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчинення якого він обвинувачується, допиту свідків обвинувачення, подачі клопотань про виклик свідків і надання доказів, що свідчать на його користь, а також роз`яснено наслідки невиконання угоди.

У судовому засіданні з`ясовано, що ОСОБА_5 , розуміючи, що кримінальне провадження стосовно нього може бути розглянуте в судовому засіданні, де він буде мати весь обсяг прав, просив затвердити угоду.

Суд переконався, що ОСОБА_5 винуватість визнав добровільно, без будь-якого примусу.

Судом роз`яснено ОСОБА_5 наслідки угоди, характер обвинувачення та конкретну міру покарання, передбачену ст.407 ч.3 КК України з застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 250(двісті п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4250(чотири тисячі двісті п`ятдесят) грн.

Розглянувши угоду, вислухавши доводи сторін, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, оскільки відповідає вимогам ст.472 КПК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ст.407 ч.3 КК України кваліфіковані вірно, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін, угода укладена добровільно, фактичні підстави для визнання винуватості ОСОБА_5 наявні, підстави для застосування судом ст.69 КК України ( збіг тяжких сімейних обставин, захворювання батька на онкологічну хворобу) в провадженні наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст.65 КК України.

Речові докази і процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 не застосовувався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 336,374-376,475, КПК України, суд,-

З А С У Д И В :
Угоду про визнання винуватості, укладену у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000048 від 21 листопада 2014 р. щодо ОСОБА_6 - затвердити.

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.3 КК України та призначити йому покарання з застосуванням ст..69 КК України у виді штрафу в розмірі в розмірі 250(двісті п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4250(чотири тисячі двісті п`ятдесят) грн.

Вирок може бути оскаржений сторонами провадження до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1