Ухвала іменем україни 07 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_6,

суддів: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

за участю

прокурора ОСОБА_9,

розглянула в судовому засіданні кримінальну справу за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2 на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 19 грудня

2012 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 20 березня 2014 року.

Вказаним вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше судимого - за вироком Краматорського міського суду Донецької області від 02 липня 2002 року за сукупністю злочинів, передбачених ч. 3 ст. 117, ч. 2 ст. 118, ч. 2 ст. 142 КК 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років; за вироком Краматорського міського суду Донецької області від

29 квітня 2005 року за ч. 2 ст. 153, ст. 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, звільненого умовно-достроково на термін 1 рік 8 місяців 17 днів,

засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 4 ст. 187 КК - на строк 10 років з конфіскацією майна, яке є його власністю; за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК - на строк 11 років, а також за пунктами 6, 10 ч. 2 ст. 115 КК - до покарання у виді довічного позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків ОСОБА_1 остаточно призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь потерпілого

ОСОБА_3 у рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000 грн.

Вирішено питання про стягнення судових витрат і про долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним і засуджено за те, що він, будучи раніше засудженим за вчинення злочинів проти волі, честі та гідності особи, а також за вчинення злочину проти власності, 03 листопада 2010 року в період часу з 21.00 до 21.25 приблизно 150 м від моста через балку Кутову по вул. Шкадінова у напрямку вул. Орджонікідзе у

м. Краматорську Донецької області вчинив злочини за таких обставин.

З метою заволодіння чужим майном, приставивши вістря олівця до шиї ОСОБА_4, ОСОБА_1 вчинив напад на ОСОБА_4, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров'я останньої, під час якого заволодів належною ОСОБА_4 срібною каблучкою.

Тоді ж ОСОБА_1, скориставшись тим, що волю жінки було подавлено застосованим ним фізичним насильством під час нападу, продовжуючи погрожувати застосувати таке насильство, повторно проти волі жінки вчинив дії, що були направлені на зґвалтування ОСОБА_4 При цьому ОСОБА_1 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з фізіологічних причин, тобто з причин, які не залежали від волі останнього.

Під час вчинення дій, спрямованих на зґвалтування потерпілої

ОСОБА_4, побоюючись свого викриття у вчиненні злочинів, з метою приховати вчинені злочини та уникнути відповідальності, у ОСОБА_1 виник умисел на вбивство, для чого він повернув потерпілу ОСОБА_4 на живіт, накинувши їй на шию фрагмент навушників від мобільного телефону у вигляді шнура, продовжуючи здійснювати дії, спрямовані на зґвалтування жінки і закриваючи правою рукою її рот та ніс, став душити жінку, внаслідок чого ОСОБА_4 померла.

Після цього ОСОБА_1 заволодів належним ОСОБА_4 майно на загальну суму 616,5 грн.

У результаті розгляду апеляцій учасників судового розгляду апеляційний суд вирок місцевого суду щодо ОСОБА_1 змінив у частині призначення останньому покарання та ухвалив вважати засудженим ОСОБА_1 до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 4 ст. 187 КК - на строк 10 років з конфіскацією майна, яке є його власністю; за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК - на строк 11 років, а також за пунктами 6, 10 ч. 2 ст. 115 КК - на строк 14 років.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років із конфіскацією майна, яке є його власністю. На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків ОСОБА_1 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років із конфіскацією майна, яке є його власністю. В решті вирок залишив без зміни.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_2, посилаючись на допущені органом досудового слідства порушення вимог кримінально-процесуального закону, однобічність і неповноту досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить судові рішення щодо її підзахисного скасувати, а справу закрити за відсутністю в діяннях ОСОБА_1 складу злочинів на підставі ст. 6 КПК 1960 року. На думку захисника, матеріали кримінальної справи не місять достатньо доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1, посилаючись на ті ж обставини що і його захисник, стверджує, що злочинів він не вчиняв, матеріали справи щодо нього сфальсифіковані, висновок суду ґрунтується на доказах, які здобуті незаконним шляхом внаслідок застосування до нього незаконних методів слідства, просить постановлені у справі судові рішення щодо нього скасувати, а справу закрити.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який вважав, що постановлені у справі судові рішення є законними та обґрунтованими, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи, викладені у скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

Ухвала апеляційного суду - це рішення суду щодо законності та обґрунтованості судового рішення, що перевіряється в апеляційному порядку. Тому вона повинна відповідати тим же вимогам, що й вирок суду першої інстанції, тобто бути законною та обґрунтованою. Відповідно до

ст. 377 КПК 1960 року в ухвалі слід проаналізувати і співставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляції, і дати на кожен з них вичерпну відповідь, пославшись на відповідний матеріальний чи процесуальний закон. У разі залишення вироку без зміни в ухвалі необхідно докладно викласти мотиви й підстави відхилення апеляції, а також докази, що спростовують наведені в останній доводи.

Ухвала ж апеляційного суду щодо ОСОБА_1 не відповідає вказаним вимогам кримінально-процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів справи, не погоджуючись із вироком, засуджений ОСОБА_5 та його захисники звернулися до апеляційного суду з апеляціями, за змістом яких кожен окремо, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, однобічність неповноту досудового та судового слідства, істотні порушення кримінально-процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону, оскаржували доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочинів за які його засуджено.

Зокрема, у своїх апеляціях учасники судового розгляду стверджували, що визнавальні показання у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів в якості підозрюваного, а також показання під час відтворення обстановки та обставин події ОСОБА_1 давав у зв'язку із застосуванням щодо нього недозволених методів слідства.

Як вбачається з ухвали, апеляційний суд при розгляді справи навів суть зазначених в апеляціях доводів, однак їх ретельно не перевірив і не проаналізував, переконливих відповідей на них не дав.

Зокрема суд, не зважаючи на те, що важливою гарантією об'єктивного розгляду справи є реальне забезпечення підозрюваному, обвинуваченому, підсудному права на захист, формально зазначив про те, що заяви

ОСОБА_1 про застосування щодо нього недозволених методів ведення слідства були перевірені та не знайшли свого підтвердження.

З огляду на викладене на підставі ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий апеляційний розгляд, під час якого суду необхідно усунути вищезазначені недоліки, повно й всебічно розглянути справу, перевірити всі доводи, викладені в апеляціях учасників судового розгляду, за необхідності провести судове слідство та прийняти законне й обґрунтоване рішення у справі.

Враховуючи наведене і керуючись статтями 394 - 398 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу XI Перехідних положень КПК 2012 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 20 березня 2014 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12