Справа № 317/2864/14-к
№/п 1-кп/317/12/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000021 від 04.01.2013 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Російської федерації, Камчатського краю, м. Петропавлівськ, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, працюючого на посаді Балабинського селищного голови, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
28.10.2012 року приблизно о 16 годині 20 хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись у приміщенні Балабинського навчально-виховного комплексу школи І-1ІІ ступенів гімназії «Престиж», яка розташована у будинку № 2-А по вулиці Кірова у селищі міського типу Балабине Запорізького району Запорізької області, на ґрунті виниклих неприязливих відносин, завдав ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 декілька ударів кулаками обох рук в область обличчя, в результаті чого спричинив останньому легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Суд, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, постановив не досліджувати докази відносно фактичних обставин справи, оскільки вони ніким не оспорюються, при цьому допитати обвинуваченого і вивчити матеріали кримінального провадження в частині, які стосуються цивільного позову та характеризують особу обвинуваченого.

Проти такого порядку дослідження доказів не заперечували учасники судового провадження.

Будучи допитаним в ході судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою провину і пояснив, що дійсно вчинив злочин при вищевикладених обставинах. Крім того зазначив, що 28.10.2012 року біля 16-00 години, знаходячись на виборчій дільниці в приміщенні навально-виховного комплексу «Престиж» наніс потерпілому ОСОБА_6 два удари в обличчя.
Крім того зазначив, що позов потерпілого визнає частково, вважаючи суму матеріальної та моральної шкоди необґрунтовано завищеною, про що надав письмові заперечення (а.с. 196-200)
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_4 скоїв злочин невеликої тяжкості, разом з тим він повністю визнав себе винним, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання суд не встановив.

З огляду на вищевикладене, а також особу обвинуваченого який вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем свого проживання та роботи, має на утриманні двох малолітніх дітей, суд приходить до висновку, що йому необхідно призначити покарання, достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, у виді штрафу, в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Під час судового розгляду обвинуваченим ОСОБА_4 та його захисником адвокатом ОСОБА_5 заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_4 від відбування кримінального покарання із застосуванням відносно нього п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2014 році».

Дане клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав:

08.04.2014 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про амністію у 2014 році», який набрав чинності 19.04.2014 року.

14.05.2014 року набрав чинності закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо застосування амністії в Україні»

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про амністію у 2014 року» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України засуджених:

п. в) осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 має на утриманні двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 від 30.09.2014 року) та доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження НОМЕР_2 від 16.01.2012 року), відносно яких він не позбавлений батьківських прав.

Санкція ч. 2 ст. 125 КК України, в скоєнні якого звинувачується ОСОБА_4 передбачає максимальне покарання у вигляді обмеження волі на строк до двох років.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України цей злочин відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

Стаття 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» визначає перелік осіб до який не застосовується дія цього Закону. Обвинувачений ОСОБА_4 не входить до переліку осіб визначених ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 року».

Прокурор, потерпілий та його захисник, проти задоволення клопотання не заперечували.

У вказаному кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов, який було змінено в ході розгляду справи, та відповідно до якого він просить стягнути з обвинуваченого на свою користь моральну шкоду в розмірі 40000 грн. та матеріальну шкоду в розмірі 31 339,71 грн., яка складається з: витрат на придбання медикаментів та води в розмірі 29896,47 грн.; витрат діагностику та рентген в розмірі 950 грн.; звернення до СМЄ за висновком спеціаліста в розмірі 93,24 грн.; витрати на правову допомогу в розмірі 400 грн.

Свої позовні вимоги потерпілий ОСОБА_6 та його представник адвокат ОСОБА_7 обґрунтували тим, що в результаті нападу обвинуваченого потерпілий зазнав тілесних ушкоджень у вигляді струсу головного мозку, забій м`яких тканин обличчя, рана на нижній губі з переходом на правий кут роту, підвивих 1-го ступеню 1 та 2 зубів справа на верхній щелепі, в результаті чого він вимушений проходити лікування, на яке відповідно він витрачає власні кошти.

Зокрема потерпілий зазначив, що ушкодження верхнього переднього зуба, який відповідно почав хитатись, змусило його звернутись за допомогою до ТОВ «Лот», де він на протязі двох років проходить курс лікування у ортодонта, яке полягає у встановленні брекет-системи, та коштує 19 670 грн. (а.с. 130)

Згідно ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди.

У відповідності до роз`яснень в п.5 Пленума Верховного Суду України №3 від 31.03.89г.» Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і відшкодування безпідставно нажитого майна», не підлягають розгляду в кримінальній справі позови з вимогами про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, які не випливають із пред`явленого обвинувачення.

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Так з матеріалів справи та з показань спеціалістів, а саме: лікаря-стоматолога ортодонта ОСОБА_10 , лікаря-терапевта хірурга-стоматолога ОСОБА_11 , стоматолога ОСОБА_12 , вбачається, що 30.10.2012 року ОСОБА_6 було проведено огляд ротової порожнини, та зокрема встановлено рухливість 1-ступеню 12 зуба (незначна рухливість); зсув 11 зуба відносно прокольної осі вліво, медіальний край 11 зуба розташований попереду відносно 21 зуба (а.с. 129).

Відповідно до довідки від 11.02.2013 року вбачається, що ОСОБА_6 був на консультації у стоматолога-ортодонта та потребує ортодонтичного лікування, при цьому потерпілому встановлено наступний діагноз: звуження верхньої та нижньої щелепи; вторинна адентія 26 зуба; вестибулярний нахил 11 зуба; ІІ клас по Енгелю справа; І клас по Енгелю зліва (а.с. 130)

При цьому, як було встановлено показами спеціалістів виявлені відхилення не є наслідком дій обвинуваченого, а з`явились в процесі формування верхньої та нижньої щелепи, окрім вторинної адентії 26 зуба (відсутність зуба), якого на момент події 28.10.2012 року фактично вже не було.

Крім того з показів спеціалістів вбачається, що рухливість зубів, яка настала після травмуючого впливу лікується шляхом «шинування», тобто накладенням шини на травмовані зуби, а не за допомогою брекет-системи, як стверджує потерпілий.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого та ортодонтичному лікуванні у клініці ТОВ «Лот», яке проходить потерпілий, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Не підлягають також задоволенню позовні вимоги пов`язані з відшкодуванням витрат на правову допомогу, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, які надають правову допомогу за договором, несе потерпілий.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між адвокатом ОСОБА_7 і потерпілим ОСОБА_6 був складений договір про правову допомогу (а.с. 134).

Разом з тим, квитанція про оплату вказаних послуг потерпілим та його адвокатом надана не була і в матеріалах кримінального провадження відсутня.

Суд приходить до висновку про можливість задовольнити позов в частині стягнення з обвинуваченого 1124,71 грн. матеріальної шкоди, оскільки вказана сума є обґрунтована та підтверджується належними доказами, а саме квитанція № 6326 від 28.10.2012 року, чек ТОВ фірма «Мед-сервіс» від 29.10.2012 року, чек № 8345 від 30.10.2012 року (а.с. 99), чек № 1132 від 09.11.2012 року, квитанція №1414 від 09.11.2012 року, чек № 1031 від 30.10.2012 року (а.с. 104), в іншій частині позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди слід відмовити, оскільки вони не доведені жодним належним та допустимим доказом.

Щодо стягнення з обвинуваченого суму моральної шкоди, суд вважає що в цій частині позовна заява підлягає частковому задоволенню, при цьому погоджуючись з потерпілим, що протиправними діями ОСОБА_4 йому були спричинені певні душевні страждання, які виходячи з вимог розумності та справедливості, та приймаючи до уваги Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, суд оцінює у 1000 грн.

При цьому суд не приймає доводи потерпілого про завдання обвинуваченим ОСОБА_4 шкоди його честі, гідності та діловій репутації, оскільки потерпілий не надав жодного належного та допустимого доказу, який підтверджує наявність зазначеної шкоди, при цьому слід зазначити, що потерпілий ОСОБА_6 , для вирішення цього питання, не позбавлений можливості звернутись до суду в порядку цивільного судочинства.

Речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд -

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання в виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 1700 грн.
Клопотання ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 про застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2014 році» - задовольнити.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 1124,71 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000 грн., а всього 2124,71 (дві тисячі сто двадцять чотири гривні) 71 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 діб з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1