У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Міщенка С.М.,

суддів

Паневіна В.О. і
Школярова В.Ф.,

за участю прокурора

Казнадзея В.В.

розглянула
в судовому засіданні в місті Києві 23 січня 2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Апеляційного суду Луганської області
від 23 жовтня 2006 року.

Цим
вироком

ОСОБА_1, 1ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженця та жителя міста
Свердловська Луганської області, раніше судимого 5 грудня 2002 року за ст. ст.
185 ч. ч. 2 і 3 КК України на 3 роки і 6 місяців позбавлення волі, звільненого
від подальшого відбування покарання 21 квітня 2005 року умовно достроково на 7
місяців і 12 днів, -

засуджено
за:

- ст.
263 ч.1 КК України на три роки позбавлення волі;

- ст. 309 ч.1
КК України на два роки позбавлення волі;

- ст. 185 ч.2
КК України на два роки позбавлення волі;

- ст. ст. 15 ч. 2 і 289 ч.2 КК України на п'ять
років позбавлення волі;

- ст. 190 ч.2
КК України на два роки позбавлення волі;

- ст. 296 ч.
2 КК України на три роки позбавлення волі;

- ст.
186 ч. 3 КК України на шість років
позбавлення волі;

- ст. 115 ч.
1 КК України на дванадцять років позбавлення волі;

- ст. 289 ч.
3 КК України на десять років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке
є його власністю.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_1 визначено
покарання дванадцять років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є
його власністю, а на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків йому
визначено остаточне покарання - дванадцять років і шість місяців позбавлення
волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця та жителя міста Свердловська Луганської
області, раніше не судимого, -

засуджено
за:

- ст.
296 ч. 2 КК України на три роки позбавлення волі;

- ст. 186 ч.3
КК України на п'ять років позбавлення волі;

- ст. 122 ч.
1 КК України на три роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_2 визначено
остаточне покарання п'ять років позбавлення волі.

За вироком суду стягнуто з ОСОБА_1:

- на користь ОСОБА_3 490 гривень на
покриття матеріальної шкоди і 50 000 гривень на покриття моральної шкоди;

- на користь ОСОБА_4 37 085 гривень 50
копійок на покриття матеріальної шкоди та 5 000 гривень на покриття моральної
шкоди.

З ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_3 5 000 гривень на покриття моральної
шкоди.

Одночасно судом винесено окрему ухвалу від 23 жовтня 2006 року, в якій
доведено до відома начальника Свердловського МВ УМВС в Луганської області про
виявлені недоліки в роботі служби дільничних інспекторів міліції.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано судом винними і засуджено за злочини, вчинені
ними за таких обставин.

Улітку 2005 року ОСОБА_1 неподалік ставка біля шахти НОМЕР_1, розташованої
в місті Свердловську Луганської області, знайшов два електродетонатори, що є
вибуховими пристроями промислового виробництва,
переніс їх додому АДРЕСА_1, де
незаконно зберігав до часу вилучення працівниками правоохоронних органів - 23
червня 2006 року.

У серпні - вересні 2005 року ОСОБА_1 неподалік того ж ставка назбирав листя
коноплі, яке приніс до себе додому, висушив і виготовив наркотичний засіб -
канабіс у кількості 9,6 г, який незаконно зберігав без мети збуту.

12 грудня 2005 року близько 13-ї години ОСОБА_1, перебуваючи на території
автомийки ПП “Гутник”, розташованої по
АДРЕСА_2, із автомобіля “Тойота-Рав-4” таємно викрав мобільний телефон вартістю
1500 гривень, що належав ОСОБА_5

10 травня 2006 року близько 1-ї години він же, будучи в стані алкогольного
сп'яніння, біля під'їзду будинку АДРЕСА_3, намагався заволодіти належним
ОСОБА_6 автомобілем ВАЗ-2121 вартістю 10
000 гривень, однак не зміг довести свій умисел до кінця з причин, що не
залежали від його волі, оскільки кермо
автомобіля було замкнено на замок.

15 червня 2006 року близько 20-ї години ОСОБА_1, перебуваючи біля будинку
АДРЕСА_4 та зловживаючи довірою неповнолітнього ОСОБА_7, заволодів належним
останньому мобільним телефоном “Сіменс-С75” вартістю 737 гривень з SIM - картою
вартістю 50 гривень і з місця події зник.

16 червня 2006 року близько 1-ї години ОСОБА_1 і ОСОБА_2, обидва будучи в
стані алкогольного сп'яніння, з метою викрадення спиртних напоїв прийшли до кафе
АДРЕСА_5 ОСОБА_2 залишився чекати на
вулиці, а ОСОБА_1 зайшов на літній майданчик кафе, шляхом зламу замка викрав з
морозильної камери дві пляшки пива “Хайк” загальною вартістю 8 гривень,
вчинивши таким чином дрібне розкрадання чужого майна. Потім він повернувся до
ОСОБА_2, з яким розпили викрадене пиво. У той час до них підійшов ОСОБА_8 і
запитав у ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що вони там робили. У відповідь вони, не знаючи,
що це сторож кафе, з хуліганських мотивів почали бити ОСОБА_8 руками та ногами
в голову й обличчя, заподіяли йому легкі тілесні ушкодження, що потягли
короткочасний розлад здоров'я, від чого потерпілий впав на землю, але залишився
при свідомості.

Для
того, щоб ОСОБА_8 не зміг звернутися до органів міліції про вчинене щодо нього
хуліганство, ОСОБА_1 сказав ОСОБА_2
залишитися поряд з потерпілим, а сам, реалізуючи спільний умисел на
відкрите заволодіння з охоронюваної території кафе чужого майна, з морозильної
камери вчинив відкрите викрадення 18 відкоркованих пляшок з залишками спиртних
напоїв, склав їх у ящик і поставив на літньому майданчику, а потім розбив шибку
у вікні кафе (вартість шибки становила 50 гривень), проник у середину, але
нічого не знайшов і повернувся до того місця, де перебували ОСОБА_2 та ОСОБА_8

У той час, коли ОСОБА_1 відлучався для вчинення відкритого викрадення
чужого майна, ОСОБА_8 підвівся з землі, вдарив ОСОБА_2 рукою в обличчя, збив з
ніг і почав душити останнього, від чого той втратив свідомість. Повернувшись на
місце події та побачивши, що ОСОБА_8
душить ОСОБА_2, ОСОБА_1 підійшов до них,
скинув потерпілого з ОСОБА_2 і почав приводити того до свідомості. Потім
ОСОБА_1 на ґрунті неприязних стосунків, що виникли із-за дій ОСОБА_8 щодо ОСОБА_2, з метою умисного
вбивства потерпілого почав наносити тому
численні удари руками та ногами по голові, шиї. Від заподіяних тяжких тілесних
ушкоджень, пов'язаних з ураженням головного мозку, переломом шийного відділку
хребта та руйнуванням оболонок спинного мозку ОСОБА_8 помер на місці події.

16 червня 2006 року близько 1-ї години
30 хвилин ОСОБА_1, будучи в стані алкогольного сп'яніння, шляхом вільного
доступу проник до гаража кафе АДРЕСА_5, де заволодів належним ОСОБА_4
автомобілем “SUBARU LEGACY”. Керуючи вказаним автомобілем, він на вулиці Гагаріна
міста Свердловська вчинив дорожньо-транспортну подію і завдав потерпілій шкоду
у великому розмірі - в сумі 36685 гривень 50 копійок.

На вирок суду засудженим ОСОБА_1 подано касаційну скаргу, із змісту якої
вбачається, що він вважає вирок незаконним у зв'язку з невиправдано суворим
покаранням та неправильністю кваліфікації його дій, пов'язаних з позбавленням
життя ОСОБА_8 Посилається на те, що побив потерпілого не з неприязних відносин,
як зазначено у вироку, а з помсти за те, що ОСОБА_8 душив його приятеля. При
цьому умислу на позбавлення життя потерпілого він не мав, а побої йому завдав
під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного діями потерпілого, тобто
в стані афекту. Просить його дії перекваліфікувати на ст. 121 КК України.

Щодо ОСОБА_2 вирок не оскаржено, прокурором касаційного подання щодо цього
засудженого не внесено.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, прокурора Казнадзея В.В. про залишення вироку
як законного і обґрунтованого без зміни, перевіривши матеріали кримінальної
справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона
задоволенню не підлягає.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений
обґрунтований висновок про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні злочинів.
Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах.

У судовому засіданні ОСОБА_1 винним себе визнавав повністю, не заперечував
фактів незаконного придбання і зберігання вибухових речовин, незаконного
придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту,
крадіжки мобільного телефона, замаху на заволодіння транспортним засобом,
заволодіння чужим майном шляхом шахрайства. З приводу заволодіння чужим майном
шляхом грабежу та розбою, хуліганства й умисного вбивства ОСОБА_8 засуджений
пояснював, що дійсно 16 червня 2006 року вночі він та ОСОБА_2 прийшли до кафе
АДРЕСА_5, він проник до морозильної камери і взяв там дві пляшки пива, яке
разом з ОСОБА_2 випили. Коли до них підійшов ОСОБА_8 і запитав, що вони там
роблять, вони удвох побили його. Потім ОСОБА_2 залишився охороняти потерпілого,
а він знову пішов до кафе, взяв декілька пляшок із спиртним, проник до
приміщення, але нічого не взяв і повернувся на місце події. Побачивши, що
ОСОБА_8 душить ОСОБА_2, він за це побив його руками та ногами в голову та шию.
Мертвого ОСОБА_8 вони залишили і пішли.

Аналогічні по суті показання з приводу обставин вбивства ОСОБА_8 давав й
інший засуджений ОСОБА_2

Такі показання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 об'єктивно узгоджувалися з іншими
доказами. Зокрема, із протоколу огляду місця події убачається, що на території
кафе АДРЕСА_5 було виявлено труп ОСОБА_8 з ознаками насильницької смерті. На
місці події було виявлено слід від взуття, яке відповідно до висновку
трасологічної експертизи залишено кросівкою, що була вилучена у ОСОБА_1

За висновком судово-медичної експертизи смерть ОСОБА_8 настала від
заподіяних травм голови і шиї, пов'язаних з ураженням головного мозку,
переломами шийного відділку хребта та руйнуванням спинного мозку. На тілі
вбитого було виявлено численні ушкодження, в тому числі в області голови не
менше двадцяти двох.

Потерпіла ОСОБА_3 показала, що її чоловік працював сторожем в кафе
АДРЕСА_5, 15 червня 2006 року він пішов на чергування, а вранці їй повідомили,
що чоловіка вбито.

За висновком судово-медичних експертиз у ОСОБА_2 було виявлено крововиливи
на повіках та шиї, а на правій кисті ОСОБА_1 встановлено наявність саден, що
могли утворитися під час нанесення ударів рукою. Це підтверджує показання
засуджених про обставини їх дій щодо ОСОБА_8

На штанях ОСОБА_1 було виявлено кров, що могла походити від ОСОБА_8, що
підтверджено висновком судово- імунологічної експертизи. Крім того, на його
светрі та змивах з рук також було виявлено кров людини.

Сукупність цих та інших наведених у вироку доказів, яким суд дав правильну
оцінку, переконливо свідчать про те, що
ОСОБА_1 вчинив ряд злочинів, а саме: незаконне придбання і зберігання вибухових
речовин, незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів
без мети збуту, крадіжку мобільного телефона, замах на заволодіння транспортним
засобом, та заволодіння автомобілем, заволодіння чужим майном шляхом
шахрайства, хуліганство, грабіж, а також умисне вбивство, і його винність у їх
скоєнні повністю доведена.

Кваліфікація дій ОСОБА_1 за ст. ст. 263 ч. 1, 309 ч.1, 185 ч.2, 15 ч. 2 і
289 ч. 2, 289 ч. 3, 190 ч. 2, 296 ч. 2, 186 ч. 3 115 ч. 1 КК України є
правильною. Що стосується доводів його скарги про заподіяння смерті ОСОБА_8 під
впливом сильного душевного хвилювання, викликаного діями потерпілого, та про
перекваліфікацію його дій на ст. 121 КК України, то вони є безпідставними. У
даному випадку дії ОСОБА_8 були правомірними, оскільки вони були спрямовані
проти осіб, які вчинили злочини, вчинені в тому числі й проти нього особисто. Оскільки
численні удари потерпілому завдавалися в життєво важливі органи людини - голову
і шию, то це свідчить про наявність у ОСОБА_1 умислу на умисне вбивство, а не
на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, як про це він стверджує у скарзі.

Міра покарання ОСОБА_1 обрана у відповідності до вимог закону з урахуванням
характеру і суспільної небезпечності вчинених злочинів, даних про особу
засудженого та всіх обставин справи, які обтяжують і пом'якшують його
відповідальність. Колегія суддів вважає, що в даному випадку покарання є
необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_1 та попередження нових злочинів,
й таким, що пом'якшенню не підлягає. Тому доводи скарги ОСОБА_1 про
невиправдану суворість призначеного йому покарання є безпідставними.

Порушень чинного законодавства, які б істотно вплинули на правильність
прийняття рішення у справі, не виявлено.

Керуючись ст. ст. 395, 396 КПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок
Апеляційного суду Луганської області від 23 жовтня 2006 року щодо ОСОБА_1 - без
зміни.

Судді:

Міщенко С.М. Паневін В.О. Школяров В.Ф.

З оригіналом згідно:

Суддя Верховного Суду України
Паневін В.О.