Ухвала

іменем україни

03 березня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_13,
суддів:ОСОБА_14, ОСОБА_15,
за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_16,

прокурора ОСОБА_17,

засудженого ОСОБА_5,

захисників: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000332, за обвинуваченням:

ОСОБА_8,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя АДРЕСА_2

та

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця АДРЕСА_3

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК,

у с т а н о в и в:

У касаційних скаргах засуджений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просять судові рішення змінити, призначивши ОСОБА_5 покарання в мінімальних межах санкції ч. 3 ст. 187 КК та на підставі ч. 4 ст. 70 КК повністю зарахувати до призначеного покарання відбуте покарання за попереднім вироком. Указують, що на день ухвалення вироку засуджений майже відбув покарання за попереднім вироком, а тому принцип часткового складання покарань не міг бути застосований. Крім того, захисник вважає, що за встановлених фактичних обставин діяння співучасників ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 186 КК.

Захисник ОСОБА_7 у своїй скарзі просить ухвалу апеляційного суду щодо засудженого ОСОБА_8 змінити, перекваліфікувавши його діяння з ч. 3 ст. 187 КК на ч. 3 ст. 186 КК і пом'якшити покарання. Посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 березня 2014 року ОСОБА_8 та ОСОБА_5 визнано винуватими і засуджено кожного за ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією майна, яке є власністю засуджених.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Ковпаківського районного суду м. Сум від 12 квітня 2013 року ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років із конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_9 та ОСОБА_10, судові рішення щодо яких у касаційному порядку не оскаржуються.

Стягнуто із засуджених ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 солідарно на користь потерпілої ОСОБА_11 43 800 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн - моральної.

Питання про речові докази та судові витрати вирішено відповідно до вимог КПК.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 08 липня 2014 року вирок суду в частині призначення покарання засудженому ОСОБА_9 було змінено.

У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 визнано винуватими у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з проникненням у житло та застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров'я особи, яка зазнала нападу (розбій), за попередньою змовою групою осіб за таких обставин.

Так, засуджені 15 січня 2013 року близько 19.05 год., діючи за попередньою змовою групою осіб, проникли до квартири АДРЕСА_1 і вчинили розбійний напад на потерпілу ОСОБА_11, під час якого заподіяли їй легких тілесних ушкоджень та ушкоджень середньої тяжкості і заволоділи грошима потерпілої в розмірі 47 000 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та захисників на підтримання касаційних скарг, прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що скарги не підлягають задоволенню з огляду на нижченаведене.

У касаційних скаргах захисники оспорюють правильність установлення судом фактичних обставин кримінального провадження. Проте ці обставини відповідно до вимог ст. 438 КПК перегляду в касаційному порядку не підлягають.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК судове рішення має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вказаних вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції дотримався.

Висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, місцевий суд зробив на підставі показань потерпілої ОСОБА_11, яка у своїх показаннях стверджувала, що засуджені били її по голові та в область грудної клітини, а також заволоділи її грошима в розмірі 47 000 грн. Показання потерпілої є детальними та послідовними, незмінними по суті протягом судового слідства. Крім того, винуватість засуджених підтверджується даними, що містяться у висновках судової трасологічної експертизи від 11 лютого 2013 року № 22, судово-медичної експертизи від 04 березня 2013 року № 66, у протоколах огляду місця події від 15 січня 2013 року та пред'явлення особи для впізнання за фотознімками від 12 лютого 2013 року, а також проведення слідчих експериментів за участю засуджених від 18 січня, 01, 06, 07 лютого, 03 березня 2013 року, які було досліджено та оцінено судом із дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Сукупність цих доказів дали місцевому суду обґрунтовані підстави визнати, що засуджені вчинили напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя і здоров'я потерпілої та з проникненням у житло, вчинений за попередньою змовою групою осіб, і кваліфікувати їх дії за ч. 3 ст. 187 КК.

Тому доводи сторони захисту про те, що засуджені не діяли за попередньою змовою групою осіб під час вчинення злочину, є неспроможними, оскільки характер їхніх дій, обставини заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій та заволодіння її майном свідчать про прямий умисел та згоду на спільне вчинення цього злочину засудженими, які виникли у них до вчинення розбійного нападу.

Відповідно до ст. 65 КК при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

При вирішенні питання про призначення ОСОБА_8 та ОСОБА_5 покарання за ч. 3 ст. 187 КК місцевий суд достатньою мірою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії особливо тяжких, обставини та спосіб його вчинення, дані про осіб засуджених, які задовільно характеризуються за місцем проживання, на обліку в псих- та наркологічному диспансері не перебувають, а також те, що ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення корисливих злочинів. Крім того, судом враховано обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину щодо особи похилого віку. Тому, враховуючи вищенаведене та відсутність пом'якшуючих покарання обставин, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_12 та ОСОБА_5 покарання в межах санкції статті закону України про кримінальну відповідальність в умовах ізоляції їх від суспільства. Покарання визначено судом згідно з вимогами ст. 65 КК, є необхідним та достатнім для виправлення засуджених і попередження нових злочинів, а тому касаційні скарги у цій частині також задоволенню не підлягають.

Водночас відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК за правилами, передбаченими в частинах 1 - 3 ст. 70 КК, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в кримінальному провадженні буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Місцевий суд указаних вимог закону також дотримався, оскільки, як убачається з матеріалів кримінального провадження, до ухвалення вироку Ковпаківського районного суду м. Сум від 12 квітня 2013 року щодо ОСОБА_5, покарання за яким відбуто не було, засуджений вчинив інший злочин, передбачений ч. 3 ст. 187 КК.

Зазначені доводи, крім іншого, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який аргументовано відмовив у їх задоволенні, обґрунтувавши своє рішення даними, що містяться в матеріалах кримінального провадження.

Висновки апеляційного суду належним чином мотивовано. Ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Засуджений та захисники натомість не навели в касаційних скаргах належних доводів, які би спростовували висновки судів, на обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що є безумовною підставою для зміни судових рішень.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, суд

постановив :

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 08 липня 2014 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_5, захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15