Справа № 1-114/11
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2011 року Городищенський районний суд

Черкаської області

у складі :

головуючого суддіПодороги Л.В.

при секретаріГудзь І.І.

з участю прокурорівКлимюк Я.В., ОСОБА_1

та захисникаСіренка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, українця, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, обвинувачується у тому, що він, являючись приватним підприємцем, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою шахрайського заволодіння бюджетними коштами, всупереч вимогам п. «б» ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» та п. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», з метою отримання допомоги по безробіттю, звернувся із заявою до Городищенського районного центру зайнятості у якій вказав, що не являється приватним підприємцем, чим увів у оману працівників Городищенського районного центру зайнятості та незаконно отримав статус безробітного, у результаті чого, протягом 2007-2008 років, незаконно отримав допомогу по безробіттю в сумі 4556 грн. 75 коп., чим завдав шкоду державним інтересам на вказану суму. Дії ОСОБА_2 кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 1 ст. 190 КК України.

Будучи допитаним в судовому засіданні, підсудний ОСОБА_2 свою вину не визнав та суду пояснив, що він дійсно зареєструвався приватним підприємцем та 05.08.2003 року отримав свідоцтво про державну реєстрацію субєкта підприємницької діяльності фізичної особи. 03.11.2004 року він був взятий на облік платником податків у Городищенському відділенні Корсунь-Шевченківської МДПІ. Однак, підприємницькою діяльністю він так і не займався, дозволу на торгівлю та свідоцтво платника ПДВ не отримував, податкової звітності не подавав. 10.12.2004 року, у звязку із відсутністю коштів на зайняття підприємницькою діяльністю, він звернувся до ДПІ із заявою про зняття з обліку платника податків, після чого, працівниками податкової інспекції було проведено його перевірку як приватного підприємця та 18.10.2005 року знято з обліку платника податків. Вважаючи, що його знято з реєстраційного обліку фізичних осіб-підприємців, у грудні 2007 року, з метою пошуку роботи, він звернувся до Городищенського РЦЗ. При оформленні статусу безробітного в РЦЗ, ним було підписано бланк заяви, в якій зазначалося, що він не зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності. У вересні 2009 року, він отримав заяву від Городищенського РЦЗ, з якої вбачалося, що він зареєстрований як приватний підприємець та повинен повернути отриману допомогу по безробіттю. Після цього, він пішов до Городищенського РЦЗ, держреєстратора Городищенської райдержадміністрації та Городищенської ДПІ та його знову вимусили отримати нове свідоцтво про державну реєстрацію від 10.09.2009 року, а також, вдруге пройти процедуру зняття з реєстрації. Вказав, що не мав умислу заволодіти бюджетними коштами, оскільки вважав, що знятий з державної реєстрації як приватний підприємець ще у 2005 році, оскільки, всі реєстраційні документи, він ще тоді залишив у податковій інспекції.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3, який працює податковим інспектором ДПІ у Городищенському районі, показав, що 03.11.2004 року, ОСОБА_2, на підставі поданої ним заяви та наданого свідоцтва про держреєстрацію, був взятий на облік як платника податку. 10.12.2004 року, ОСОБА_2 звернувся із заявою про зняття його з обліку платника податків. Після чого, була проведена перевірка його підприємницької діяльності, в ході якої, порушень податкового законодавства встановлено не було. 18.10.2005 року, ОСОБА_2 був знятий з обліку платників податків. Довідки про взяття на облік платника податків ОСОБА_2 не отримував, лише отримав разовий патент на торгівлю та подав декларацію про доходи від 07.12.2004 року, в якій зазначено, що він доходи не отримував. 22.09.2009 року, ОСОБА_2 знову звернувся до ДПІ в Городищенському районі із заявою про зняття з обліку платника податків. Після чого, знову було проведено перевірку його діяльності та видано довідку про відсутність заборгованості перед ДПІ.

Допитаний у судовому засідання свідок ОСОБА_4, яка працює державним реєстратором Городищенської райдержадміністрації, показала, що 04.08.2003 року, до неї звернувся ОСОБА_2 із заявою про здійснення його державної реєстрації як фізичної особи-підприємця. 05.08.2003 року, він був зареєстрований як фізична особа-підприємець та отримав відповідне свідоцтво. У вересні 2009 року, ОСОБА_2 звернувся із заявою про припинення державної реєстрації ФОП. Саме тоді, його було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб та йому було замінено свідоцтво про державну реєстрацію. 30.11.2009 року було припинено державну реєстрацію підприємницької діяльності ОСОБА_2.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5, яка працює заступником директора Городищенського РЦЗ, показала, що у грудні 2007 року, до Городищенського районного центру зайнятості, з метою пошуку роботи, звернувся ОСОБА_2. Працівниками РЦЗ було розяснено останньому порядок оформлення статусу безробітного та доведено до відома, що особи, які зареєстровані як приватні підприємці не мають права отримувати статус безробітного та, в подальшому, отримувати допомогу по безробіттю. Крім того, Городищенським РЦЗ періодично проводяться семінари, на яких також брав участь і ОСОБА_2, де, до відома учасників, було доведено про заборону отримання статусу безробітного фізичним особам-підприємцям. 17.12.2007 року, ОСОБА_2 звернувся до Городищенського РЦЗ із заявою про надання йому статусу безробітного, у якій останній вказав, що, на даний час, він не зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності. Після цього, ОСОБА_2 був наданий статус безробітного та, протягом 2007-2008 років, він отримував допомогу по безробіттю. У ході проведеної з податковою інспекцією звірки, було встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований як підприємець, з 05.08.2003 року. У зв'язку з чим, на адресу ОСОБА_2 було надіслано лист про повернення виплачених йому коштів, який залишився без задоволення.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6, показав, що у грудні 2004 року, він працював податковим інспектором Городищенського відділення Корсунь-Шеченківської МДПІ та підпис у графі 10 обхідного листа податкової справи СПД при ліквідації платника фізичної особи «Група держреєстру фізичних осіб», виконаний ним особисто. Однак, ніякого відношення до державної реєстрації платників податків він не мав та підписання обхідного листа мало лише формальний характер.

Таким чином, вислухавши доводи прокурора та захисника підсудного, пояснення самого підсудного, свідків, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Частиною 1 статті 190 КК України, передбачено відповідальність за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство). Субєктивною стороною шахрайства є наявність прямого умислу. Винний повинен усвідомлювати, що вводить в оману потерпілого або завідомо використовує його довіру, що і забезпечує заволодіння майном (в даному випадку грошовими коштами). Обовязковою ознакою шахрайства є корисливий мотив.

Як було встановлено в ході розгляду справи, ОСОБА_2, 05.08.2003 року, був зареєстрований Городищенською райдержадміністрацією як субєкт підприємницької діяльності фізична особа (т. 1 а.с. 63). 03.11.2004 року, він звернувся Городищенського відділення Корсунь-Шеченківської МДПІ (назва установи на той проміжок часу) із заявою для фізичних осіб (т.1 а.с. 65) та, цього ж дня, був взятий на облік як платник податків. Однак, як показав підсудний, довідку про взяття на облік платника податків, він так і не отримав. Дані доводи підсудного підтверджуються матеріалами виїмки в ДПІ у Городищенському районі (т. 1 а.с. 66-67), в ході проведення якої, з реєстраційної справи СПД було вилучено дві довідки про взяття на облік платника податків та відсутні дані (розписки тощо) про отримання такої довідки ОСОБА_2. 10.12.2004 року, ОСОБА_2 звернувся до ДПІ із заявою про зняття з обліку платника податків (т. 1 а.с. 68). Після цього, було розпочато процедуру ліквідації СПД, про що свідчить обхідний лист податкової справи (т. 1 а.с. 69), останній запис у якому здійснено 17.10.2005 року та, крім цього, міститься запис «свідоцтво платника ПДВ не отримував». 18.10.2005 року, ОСОБА_2 був знятий з податкового обліку платника податків (т. 1 а.с. 70). Дані матеріали повністю підтверджують посилання підсудного про те, що він дійсно не довів до кінця всю процедуру реєстрації платника податків та відмовився здійснювати підприємницьку діяльність .

Суд також приймає до уваги покази свідка ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_2 лише був взятий на облік як платник податків та не отримував у ДПІ документів на здійснення підприємницької діяльності, лише отримав разовий патент на торгівлю на ринку, платниками якого, відповідно до ст. 1 Декрету КМУ «Про податок на промисел» № 24-93 від 17.03.1993 року (який діяв на той проміжок часу), «є громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства як ті, що мають, так і ті, що не мають постійного місця проживання в Україні, якщо вони не зареєстровані як суб'єкти підприємництва і здійснюють несистематичний, не більше чотирьох разів, протягом календарного року, продаж вироблених, перероблених та куплених продукції, речей, товарів», відповідно до чого і подав 07.12.2004 року до ДПІ декларацію про доходи, в якій зазначив, що доходи не отримував, та обовязок подачі якої, передбачено ст. 2 вказаного Декрету КМУ № 24-93 від 17.03.1993 року.

17.12.2007 року, ОСОБА_2, з метою пошуку роботи, звернувся до Городищенського РЦЗ, де підписав бланк наданої йому заяви, в якій також містився запис «В даний час не зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займаюся, пенсію не отримую». У даному випадку, суд приймає до уваги доводи підсудного про те, що він вважав, що знятий з обліку як приватний підприємець, оскільки пройшов процедуру ліквідації в ДПІ, після якої, протягом понад двох років, податкової звітності не подавав, документальні перевірки його підприємницької діяльності не проводилися, до державних органів з цих приводів не викликався. При зверненні до Городищенського РЦЗ, та заповненні персональної картки (т. 1 а.с. 28), ОСОБА_2 достовірно вказав, що до цього працював водієм у ПП ОСОБА_7 та ПП ОСОБА_8, що підтверджується відповідними довідками (т. 2 а.с. 32, 33).

Будь-які докази того, що ОСОБА_2, під час перебування на обліку в Городищенському РЦЗ в статусі безробітного, отримував інші доходи, крім доходів по безробіттю, не було зібрано ні під час досудового слідства, ні в ході судового розгляду кримінальної справи.

Крім цього, відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533-ІІІ від 02.03.2000 року, кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Дана обставина узгоджується із ст. 16 цього ж Закону «Джерела коштів Фонду та їх використання» та спростовує доводи обвинувачення про заволодіння ОСОБА_2 бюджетними коштами.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпеченого діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України. Склад злочину це система передбачених чинним КК України обєктивних і субєктивних ознак, за наявності яких діяння визнається злочином. Такими складовими є обєкт злочину, субєкт злочину, обєктивна сторона злочину та субєктивна сторона злочину. Відсутність у діянні хоча б однієї з ознак, що входять до складу злочину, виключає можливість кваліфікувати це діяння, як злочин, а тому, не дає підстав для кримінальної відповідальності.

У даному випадку, в діях ОСОБА_2 відсутня субєктивна сторона скоєння злочину, оскільки наявність лише самого факту перебування особи в Єдиному реєстрі як приватного підприємця та звернення у цей час до центру зайнятості для отримання статусу безробітного, не можна розцінювати як прямий умисел на введення в оману потерпілого з метою заволодіння грошовими коштами, у зв'язку з чим, суд вважає, що дії підсудного ОСОБА_2 не можливо кваліфікувати за ч. 1 ст. 190 КК України, та його слід виправдати від обвинувачення за відсутністю в його діях складу даного злочину.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Судові витрати відсутні.

Речові докази знаходяться в матеріалах кримінальної справи.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ :

Визнати ОСОБА_2 в предявленому йому обвинуваченні в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, не винним та виправдати, за відсутністю в його діях складу даного злочину.

Міру запобіжного заходу, обрану стосовно ОСОБА_2, у вигляді підписки про невиїзд - скасувати.

Речові докази залишити при матеріалах кримінальної справи.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Черкаської області, через Городищенський районний суд, протягом 15 діб з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_9