АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді
- Васильєвої М.А.

суддів
- Ковальської В.В.

- Чорного О.М.

за участю:

прокурора
- Отроша В.М.

захисника
- адвоката ОСОБА_2

засуджених
- ОСОБА_3,

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Києві
кримінальну справу за апеляціями
засуджених ОСОБА_4, ОСОБА_3 та захисника
ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_3
на вирок Шевченківського районного
суду м. Києві від 17 червня 2013 року, яким,
-

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Києва,
громадянин України, українець, з
середньоосвітою, неодружений, не
працюючий, без постійного місця
проживання, раніше судимий:

- 3 грудня 2003 року Шевченківським
районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК
України на 4 років позбавлення волі;

- 13 серпня 2009 року Солом'янським
районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ч. 3
ст. 185, ст. 70 КК України на 5 років
позбавлення волі, звільнений з місць
позбавлення волі 16 травня 2012 року,
згідно ст. 81 КК України
умовно-достроково на невідбуту частину
покарання, що становить 1 рік 7 місяців 2
дні,

засуджений за ч. 2 ст. 187 КК України на 7
років позбавлення волі з конфіскацією
належного йому майна.

На підставі ст. 71 КК України шляхом
часткового приєднання невідбутої
частини покарання за вироком
Солом'янського районного суду м. Києва
від 13 серпня 2009 року ОСОБА_3 остаточно
призначено покарання у виді 7 років 5
місяців позбавлення волі з
конфіскацією належного йому майна.

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець с. Прохори
Борзнянського району Чернігівської
області, громадянин України, росіянин,
з середньо освітою, неодружений, не
працюючий, який зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимий:

- 6 жовтня 2004 року Ніжинським районним
судом Чернігівської області за ч. 3 ст.
185 на 3 роки позбавлення волі, з
випробуванням з іспитовим строком 2
роки;

- 2 вересня 2005 року Ніжинським районним
судом Чернігівської області за ч. 3 ст.
185, ст. 71 КК України на 3 роки 4 місяці
позбавлення волі, згідно постанови
Ковпаківського районного суду м. Суми,
на невідбутий строк покарання 1 рік 12
днів;

- 19 березня 2008 року Бобровицьким
районним судом Чернігівської області
за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ст. 129. Ст.ст. 70,71,72
КК України до 4 років 6 місяців
позбавлення волі. Звільнений з місць
позбавлення волі 14 червня 2012 року, по
відбуттю покарання,

засуджений за ч. 2 ст. 187 КК України на 7
років 5 місяців позбавлення волі з
конфіскацією належного йому майна,

Цим же вироком вирішено питання щодо
речових доказів,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду, 9 серпня 2012 року
приблизно о 01.15 год. ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння по бульвару Т.
Шевченко, 12, в м. Києві, маючи
злочинний умисел на заволодіння чужим
майном шляхом вчинення розбійного
нападу звернули увагу на раніше
незнайомих ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які сиділи
на лавочці за вказаною адресою.

Вважаючи, що у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 при собі
є гроші та інші цінні речі, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 вступили в злочинну змову,
направлену на заволодіння майном
останніх шляхом розбійного нападу.
Реалізуючи свій злочинний умисел,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підійшовши до ОСОБА_7
та ОСОБА_8, вчинили на останніх
розбійний напад, а саме: ОСОБА_4,
побачивши на лавці біля ОСОБА_7
мобільний телефон останнього, взяв
його в руки та передав ОСОБА_3, та, діючі
сумісно та узгоджено з ОСОБА_3, розбив
скляну пляшку та, погрожуючи
застосуванням насильства,
небезпечного для життя та здоров'я, а
саме підставивши «розочку», яка
утворилася від розбитої пляшки, до
горла ОСОБА_7, висловив вимогу про
передачу грошей та інших цінних речей,
почавши обшукувати кишені останнього.

В цей же час, ОСОБА_3, діючи сумісно та
узгоджено з ОСОБА_4, заволодів грошима
ОСОБА_8 в сумі 7 гривень, який,
переживаючи за власне життя та
здоров'я, а також життя та здоров'я
ОСОБА_7, дістав з своєї кишені.

ОСОБА_4. погрожуючи застосуванням
«розочки», обшукавши кишені ОСОБА_7,
виявив та заволодів грошима останнього
в сумі 250 гривень, а ОСОБА_3, бажаючи
подавити волю ОСОБА_7 до опору, наніс
йому удар рукою в область обличчя,
завдавши тим самим останньому
фізичного болю.

Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за
попередньою змовою між собою шляхом
розбійного нападу заволоділи майном
потерпілого ОСОБА_7, а саме:

- мобільним телефоном марки «НОКІА6230І»
ІМЕІ: НОМЕР_1, вартістю 200 гривень, з
сім-карткою оператора мобільного
зв'язку «ЛАЙФ» абонентський номер
НОМЕР_2, яка матеріальної
цінності не представляє;

- грошима в сумі 250 гривень, а всього на
загальну суму 450 гривень,

та майном до потерпілого ОСОБА_8, а саме
грошима в сумі 7 гривень.

А всього, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шляхом
розбійного нападу заволоділи майном
потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на
загальну суму 457 гривень,
розпорядившись ним за власним
розсудом.

Не погоджуючись з вироком суду,
засуджені ОСОБА_4, ОСОБА_3 та захисник
ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_3,
подали апеляції, в яких просять вирок
суду змінити, перекваліфікувати дії
засуджених з ч. 2 ст. 187 КК на ч. 2 ст. 186
КК України та призначити їм покарання в
межах санкції вказаної статті. При
цьому, засуджений ОСОБА_3 та захисник
ОСОБА_2 просять виключити з вироку суду
обставину, яка обтяжує покарання, -
вчинення злочину у стані алкогольного
сп'яніння.

В обґрунтування своїх апеляційних
вимог, засуджений ОСОБА_3 та його
захисник, зазначають, що з урахуванням
свідчень потерпілих, судом першої
інстанції безпідставно не прийняті до
уваги твердження захисту про їх
непослідовність та суперечність,
зокрема в частині того, що потерпілий
ОСОБА_8 самостійно дістав грошові
кошти зі свого кармана та добровільно
віддав їх засудженим, при чому, погроз в
його бік ніхто з останніх не
висловлював, що підтвердив як сам
потерпілий, так і засуджені під час
допиту, однак вказане у вироку суду не
відображено.

Крім того, на думку апелянтів,
посилання органу досудового
розслідування та суду першої інстанції
як на докази вини засуджених - на речові
докази, а саме, частки розбитого скла,
які вилучені 9 серпня 2012 року та на дані
з протоколу огляду місця події від 9
серпня 2012 року, жодним чином не
доводять того, що пляшку розбили саме
засуджені. Фототаблиця містить рештки
пляшки, за якими не можливо встановити,
саме яка частина пляшки там
відображена. При цьому, апелянти
звертають увагу на те, що частина
пляшки - «розочка», про яку зазначено у
вироку суду, до матеріалів справи не
долучена.

Тобто на думку ОСОБА_3 та його
захисника, жодного доказу щодо того, що
при вчиненні злочину засуджені
використовували знаряддя злочину -
«розочку», а й відповідно вчинення ними
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК
України, крім слів потерпілих, в
матеріалах справи не має, хоча органи
досудового розслідування мали
технічні можливості виявити вказане
знаряддя злочину та перевірити, чи
перебував уламок пляшки в руках ОСОБА_3
та ОСОБА_4

Також апелянти зазначають, що 9 свідків
по справі, на показання яких суд першої
інстанції поклався як на доказ вини
засуджених за ч. 2 ст. 187 КК України, є
працівниками міліції, які не були
безпосередніми свідками злочину, тоді
ж як в той час були на чергуванні і
приймали участь у затриманні
засуджених.

Крім того, в апеляціях містяться
посилання на суперечності в показаннях
потерпілих в частині розміру
викрадених у них грошових коштів, які
суд першої інстанції не усунув.

Також апелянти, вважають, що в
матеріалах справи не має об'єктивних
доказів, що засуджені вчиняли злочин у
стані алкогольного сп'яніння, оскільки
медична експертиза з цього приводу не
проводилася.

В обґрунтування своїх апеляційних
вимог засуджений ОСОБА_4 зазначає, що з
моменту затримання і до постановлення
вироку надавав правдиві показання щодо
вчинення ним кримінального
правопорушення, саме за ч. 2 ст. 186 КК
України, в чому він щиро кається. Однак,
як вважає, органом досудового
розслідування та судом першої
інстанції його дії безпідставно
кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України, в
чому його незаконно визнано винним.

Так, на думку ОСОБА_4, судом першої
інстанції не усунено суперечності між
показаннями свідків та потерпілих, в
тому числі, і в частині з'ясування
обставин використання засудженими при
вчиненні кримінального правопорушення
знаряддя злочину, а саме, ножа чи
розбитої пляшки «розочки».

Крім того, як зазначає обвинувачений
судом першої інстанції, як і органом
досудового слідства, не перевірено
наявність на частинних розбитої
пляшки, яка була виявлена при огляді
місця події, відбитків пальців та
приналежність їх саме засудженим
шляхом проведення відповідної
експертизи.

Також обвинувачений звертає увагу на
те, що потерпілі під час досудового
розслідування взагалі не вказували
скільки грошових коштів у них було
відібрано засудженими та що не
перевірено місцевим судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора, який заперечував проти
задоволення апеляцій захисника та
засуджених, засуджених та захисника
ОСОБА_2, які просили задовольнити
апеляції, провівши судові дебати,
надавши засудженим останнє слово,
вивчивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляцій й
розглянувши справу в їх межах, колегія
суддів доходить висновку, що апеляції
не підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Висновки суду про доведеність вини
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у скоєнні злочину, за
обставин, встановлених судом,
відповідають фактичним обставинам
справи й підтверджуються перевіреними
в судовому засіданні та детально
викладеними у вироку доказами, в т.ч. й
тими, на які є посилання у апеляціях,
які взаємодоповнюються між собою,
узгоджуються та підтверджуються у їх
сукупності, повно та всебічно
досліджені й перевірені судом, та яким
надана належна оцінка у вироку.

Так, з показань в судовому засіданні
потерпілого ОСОБА_8 вбачається, що
8 серпня 2012 року близько 23.00 год.
він разом із своїм знайомим ОСОБА_7
вийшли з квартири та направилися до
бульвару Т. Шевченко, де в магазині
купили пиво та, знайшовши порожню
лавочку на бульварі Т. Шевченко, сіли
відпочити. Після опівночі, вже 9 серпня
2012 року підійшли до них раніше не
знайомі їм ОСОБА_4 та ОСОБА_3, що
перебували, як здалося на вигляд, у
неадекватному стані та почали
чіплятися. ОСОБА_4 сів з права від
ОСОБА_7, а ОСОБА_3 сів зліва від нього.
ОСОБА_4 став вимагати в них гроші на
пиво, висловлюючись при цьому
нецензурною лексикою. Його підтримав і
ОСОБА_3. Він (ОСОБА_8) думав, що ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 пожартують та підуть від них,
але в цей час ОСОБА_4 побачив на лавочці
телефон ОСОБА_7 та забрав його. Після
цього ОСОБА_4 розбив об лавку пляшку
з-під пива, яка стояла на землі,
горловину від якої у вигляді «розочки»
підставив до шиї ОСОБА_7 і почав знову
вимагати гроші. В цей час він (ОСОБА_8)
злякався, що все може кінчитися погано,
та ОСОБА_4 зможе і йому завдати шкоди
цією розбитою горловиною, тому дістав
із карману всі гроші - 7 грн., що в нього
були, та передав їх ОСОБА_3, який також
взяв із рук ОСОБА_4 мобільний телефон,
що раніше відібрав у ОСОБА_7. Після
цього, тримаючи розбиту горловину від
пляшки біля шиї ОСОБА_7, ОСОБА_4 почав
нишпорити по кишенях останнього, доки
не знайшов там гроші, після чого
прибрав «розочку». А ОСОБА_3 вдарив
ОСОБА_7 по обличчю за те, що вони не
хотіли віддавати їм гроші. Потім ОСОБА_4
та ОСОБА_3 від них пішли в бік парку
Т.Шевченка, забравши «розочку» із
собою, та трохи далі викинули її. Потім
її переїхала автівка. Внаслідок нападу
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у ОСОБА_7 забрали кошти
на суму близько 200-300 грн.

При цьому, потерпілим у повному обсязі
підтриманні його показання під час
досудового слідства, які оголошувалася
та перевірялися судом, вказавши, що на
час цих подій він дійсно реально
сприйняв загрозу з боку ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 для свого життя та життя свого
друга ОСОБА_7 (ас. 88-89 т.6)

Аналогічні за змістом під час судового
засідання дав показання і потерпілий
ОСОБА_7 (ас 114 т.6).

При цьому, відповідно до наявних у
справі пояснень та показань
потерпілих, в т.ч. і під час очних
ставок, протягом всього досудового та
судового слідства вони давали
послідовні та логічні показання про те,
що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вчинили щодо них
злочин з погрозою застування саме
розбитої скляної пляшки (ас. 89-94, 117-123,
127-127-135 т.1, ас. 141-144 т. 4).

Зазначені показання потерпілих про
обставини вчиненого щодо них злочину
підтверджуються й показаннями
допитаних в судовому засіданні свідків
- ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 -
працівників міліції, з яких вбачається,
що 9 серпня 2012 року вони перебували на
службі. Під час руху по вул.. Вєтрова в
напрямку парку Шевченка по
радіостанції отримали інформацію від
чергового по Печерському ВДСО про те,
що на перехресті вул. Терещенківській
та бульвару Шевченко двоє невідомих
вчинили пограбування із застосуванням
ножа. Також по радіостанції повідомили
прикмети злочинців. Вони побігли у
напрямку парку Шевченка. Через
невеликий проміжок час після отримання
інформації їх патруль побачив двох
хлопців, зовнішність яких співпадала з
наданими прикметами злочинців. Хлопці
знаходилися біля ресторану «Маріо» та
мали явні ознаки сп'яніння.
Впевнившись, що прикмети злочинців
співпадають з прикметами зазначених
хлопців, ними був викликаний інший
автопатруль для підкріплення, так як по
радіостанції було повідомлено, що
злочин скоєно за допомогою ножа. Коли
приїхав інший автопатруль, то їм
повідомили про те, що злочин було
скоєно за допомогою горловини розбитої
пляшки, а не ножа. Зазначених хлопців
затримали та повідомили, що вони
підозрюються у злочині і повинні
залишатися на місці та дочекатися
заявників для впізнання. Надалі
потерпілі, які прибули на місце
затримання злочинців, впізнали
хлопців, як осіб, що вчинили відносно
них напад. Після цього патруль доставив
всіх до ТВМ - 4 Шевченківського РУ ГУ МВС
України. При цьому, свідки зазначили
про те, що від затриманих був сильний
запах алкоголю, проте, вони не
намагалися втекти, опір не чинили (ас.
216, 217 т. 5, ас. 20 т. 6).

З показань допитаних в судовому
засіданні свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 -
інспекторів батальйону патрульної
служби у Шевченківському РУ ГУ МВС
України в м. Києві вбачається, що,
дійсно, спочатку надійшла інформації
від чергового про вчинення розбійного
нападу відносно потерпілих з допомого
ножа. Проте, коли вони прибули на місце,
де їх очікували потерпілі, то зі слів
останніх стало відомо про вчинення
щодо них злочину шляхом погроз
застосування до них саме розбитої
пляшки (ас. 85, 86 т. 6).

Відповідно до протоколу огляду місця
події від 9 серпня 2012 року з
фототаблицями до нього, під час
проведення огляду ділянки місцевості
на алеї по бул.Т.Шевченко біля
перехрестя вул. Терещенківської та бул.
Т.Шевченка в м. Києві на дерев'яній
лавці темного кольору знаходяться
частини розбитої пляшки зеленого
кольору, які були вилучені
(ас. 102-105 т. 1).

При цьому, наявні на лавці уламки битої
пляшки, виявлені безпосередньо після
вчинення злочину відносно потерпілих,
об'єктивно підтверджують показання
останніх з приводу погроз їм з боку
засуджених саме відбитою частиною цієї
пляшки, а, з урахуванням показань
потерпілих, що засуджені забрали
«розочку» із собою, є безпідставними
доводи засуджених про те, що з уламків
пляшки не були вилучені відбитки
пальців.

Також, як вбачається з протоколу огляду
та вилучення від 9 серпня 2012 р. та
протоколу пред'явлення предметів для
впізнання від 22 серпня 2012 року, у ОСОБА_4
9 серпня 2012 року, серед інших речей,
вилучений мобільний телефон «Нокіа
6230і», який у подальшому, 22 серпня
2012 року, серед пред'явлених інших
аналогічних телефонів був впізнаний
потерпілим ОСОБА_7 як такий, що був у
нього викрадений 9 серпня 2012 року (ас. 109,
124-125 т. 1).

Одночасно, колегія суддів звертає
увагу на те, що затриманий 9 серпня 2012
року ОСОБА_3, якому були роз'яснені
вимоги ст.. 63 Конституції України,
первинно зазначив обставини вчинення
злочину, вказавши про погрозу
потерпілим саме розбитою пляшкою,
уточнивши, що він відмовляв ОСОБА_4 від
вчинення злочину (ас. 99-101 т.1), тим самим
підтвердивши як показання самих
потерпілих з приводу обставин вчинення
злочину, так і показання свідків в цій
частині.

Доводи апеляцій про те, що посилання
органу досудового розслідування та
суду першої інстанції як на докази вини
засуджених - на речові докази, а саме,
частки розбитого скла, які вилучені 9
серпня 2012 року, та на дані з протоколу
огляду місця події від 9 серпня 2012 року,
жодним чином не доводять того, що
пляшку розбили саме засуджені, колегія
суддів вважає безпідставними, оскільки
вони спростовуються сукупністю
об'єктивних доказів у справі.

З матеріалів справи також вбачається,
що під час судового розгляду справи
судом першої інстанції ретельно та
належним чином перевірялися усі доводи
захисту та засуджених, висунуті на
захист останніх, в т.ч. й ті, на які є
посилання в апеляціях, та яким
місцевий суд дав належну оцінку,
дійшовши обґрунтованого висновку про
те, що винуватість засуджених у
вчиненні злочину підтверджується
сукупністю зібраних по справі та
перевірених в сукупності доказів.

Так, на думку колегії суддів, суд першої
інстанції, врахувавши всі обставини
справи, дійшов обґрунтованого висновку
про те, що розбіжності у показання
потерпілих з приводу суми грошових
коштів, які засуджені у них забрали, не
свідчать про непричетність останніх до
вчинення злочину, та, крім інших
доказів у справі, врахував показання
ОСОБА_4 під час досудового слідства та
в суді про те, що він у ОСОБА_7 забрав
кошти саме на суму 250 грн.

Місцевим судом під час розгляду справи
також належним чином перевірялись
показання засуджених про те, що вони
під час вчинення злочину не перебували
в стані алкогольного сп'яніння, і, на
думку колегії суддів, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про безпідставність таких
доводів, оскільки вони спростовані
показаннями допитаних у справі осіб та
не заперечувалися самими засудженими
під час судового розгляду, що
зафіксовано у протоколі судового
засідання (ас. 154-155 т. 5).

Доводи апеляцій про те, що місцевим
судом не враховано, що потерпілий
ОСОБА_8 самостійно дістав грошові
кошти зі своєї кишені та добровільно
віддав їх засудженим, при чому погроз в
його бік ніхто з останніх не
висловлював, що підтвердив як сам
потерпілий, так і засуджені під час
допиту в суді, колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки вони
спростовуються показаннями
потерпілого в судовому засіданні про
те, що він реально сприйняв загрозу з
боку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для свого життя
та життя свого друга ОСОБА_7 , що не
свідчить про добровільність передачі
грошових коштів засудженим з боку
потерпілого.

З огляду на викладене, на думку колегії
суддів, місцевий суд дійшов
обґрунтованого висновку про
доведеність вини кожного із
засуджених у вчиненні нападу з метою
заволодіння чужим майном, поєднаний із
погрозою застосування насильства
небезпечного для життя чи здоров'я
особи, яка зазнала нападу (розбій),
вчинений за попередньою змовою групою
осіб, за обставин, викладених у вироку,
та вірно кваліфікував дії кожного з них
саме за ч. 2 ст. 187 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при
призначенні покарання суд враховує
ступінь тяжкості вчиненого злочину,
особу винного та обставини, що
пом'якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути
призначене покарання, необхідне й
достатнє для її виправлення та
попередження вчинення нових злочинів.

Згідно роз'яснень, які містяться у
постанові Пленуму Верховного Суду
України № 7 від 24 жовтня 1003 року «Про
практику призначення судами
кримінального покарання» із змінами та
доповненнями, досліджуючи дані про
особу підсудного, суд повинен з'ясувати
його вік, стан здоров'я, поведінку до
вчинення злочину як у побуті, так і за
місцем роботи чи навчання, його минуле
(зокрема, наявність не знятих чи не
погашених судимостей,
адміністративних стягнень), склад сім'ї
(наявність на утриманні дітей та осіб
похилого віку), його матеріальний стан
тощо.

Виходячи з того, що встановлення
пом'якшуючих та обтяжуючих покарання
обставин має значення для правильного
його призначення, судам необхідно
всебічно досліджувати матеріали
справи щодо наявності таких обставин і
наводити у вироку мотиви прийнятого
рішення. При цьому таке рішення має
бути повністю самостійним і не
ставитись у залежність від наведених в
обвинувальному висновку обставин, які
пом'якшують чи обтяжують покарання.
Суди, зокрема, можуть не визнати окремі
з них такими, що пом'якшують чи
обтяжують покарання, а також визнати
такими обставинами ті, які не зазначено
в обвинувальному висновку.

Як вбачається з вироку, суд першої
інстанції дотримався вищезазначених
вимог.

Так, при призначенні засудженим виду
та міри покарання місцевий суд
враховував тяжкість та мотиви
вчиненого злочину, дані про особу
кожного із засуджених: ОСОБА_4- на
обліках у лікаря психіатра та
нарколога не перебуває, має посередню
характеристику з Київського СІЗО та за
місцем проживання, раніше неодноразово
судимий, продовжив злочинну
діяльність; ОСОБА_3 - раніше
неодноразово судимий, має суперечливі
характеристики за місцем відбування
покарання, постійного місця проживання
не має, на обліках у лікаря психіатра та
нарколога не перебуває, вчинив новий
злочин в період умовно-дострокового
звільнення від покарання за попереднім
вироком, за відсутності обставин, що
пом'якшують покарання кожного з них, та
за наявності обставини, що обтяжує
кожному з них покарання, - вчинення
злочину в стані алкогольного
сп'яніння, та обґрунтовано прийшов до
висновку, що достатнім для виправлення
кожного з них та запобігання вчинення
ними нових злочинів буде призначення
покарання у виді позбавлення волі в
межах санкції частини статті.

Крім того, судом першої інстанції
враховано, що ОСОБА_3 вчинив злочин в
період умовно-дострокового звільнення
від відбування покарання за вироком
Солом'янського районного суду м. Києва
від 13 серпня 2009 року, та обґрунтовано
призначив йому остаточне покарання із
застосуванням ст.. 71 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів
не вбачає підстав для задоволення
апеляцій захисника та засуджених

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України (1960
року), п.11, 15 розділу Х1 «Перехідних
положення» КПК України, колегія
суддів,

У Х В А Л И Л А :

Вирок Шевченківського районного суду
м. Києва від 17 червня 2013 року щодо
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - залишити без зміни, а
апеляції засуджених ОСОБА_4, ОСОБА_3 та
захисника ОСОБА_2 в інтересах
засудженого ОСОБА_3 - без задоволення.

____________________
________________________ ______________________

ВасильєваМ.А.
Ковальська В.В.
Чорний О.М.