№ 5-4132ск15
Ухвала

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_3,

суддів - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2014 року та на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 15 січня 2015 року щодо нього, -

В С Т АН О В И Л А:

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2014 року,

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1, не одруженого, не працюючого, раніше судимого - 23 січня 2013 року - вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік -

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України і за цією нормою призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 січня 2013 року і остаточно ОСОБА_1 визначено до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Згідно з вироком ОСОБА_1 визнано винуватим у тому що він 23 вересня 2013 року, близько 01 години 35 хвилин, поблизу будинку АДРЕСА_2, умисно, шляхом підпалу, знищив автомобіль «ВАЗ 2110», н/з НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 31333 гривні.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 15 січня 2015 року вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

В касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 просить змінити судові рішення щодо нього та призначити йому більш м'яке покарання, посилаючись на те, що він визнав вину, розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, а також вказує на наявність у нього виразкової хвороби шлунку.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши додані до скарги судові рішення та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для пом'якшення покарання ОСОБА_1

Кваліфікація дій засудженого за ч. 2 ст. 194 КК України у касаційній скарзі не оспорюється.

Покарання, призначене судом, має ґрунтуватись на загальних засадах призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, відповідно до яких, при призначенні покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вчинене засудженим кримінальне правопорушення, у відповідності до положень ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Як вбачається з вироку, судом, при призначені ОСОБА_1 покарання, враховано, крім тяжкості злочину, дані про його особу, зокрема, що він раніше судимий за умисний злочин, за який судимість не знята і не погашена, новий умисний злочин скоїв в період іспитового строку, установленого при звільненні від відбування покарання за попереднім вироком.

Таким чином, при призначенні ОСОБА_1 покарання судом першої інстанції враховано ті обставини, які підлягають врахуванню у відповідності до вимог ст. 65 КК України і призначене покарання у межах санкції ч.2 ст.194 КК України.

Вважати покарання ОСОБА_1 таким, що призначено без дотримання вимог кримінального закону і є явно несправедливим внаслідок суворості колегія суддів підстав не вбачає.

Доводи засудженого про призначення йому більш м'якого покарання, обґрунтованими визнаватися не можуть, оскільки автором скарги не наведено жодної обставини, яка істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину.

За результатами перевірки вироку суду за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_1, з підстав аналогічних касаційній скарзі, апеляційний суд відмовив у їх задоволені, постановивши ухвалу, яка за своїм змістом відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Враховуючи зазначене, підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_1 колегія суддів не вбачає.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2014 року та на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 15 січня 2015 року щодо нього - відмовити.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д ді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5