АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/666/14 Справа № 195/142/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який затвердив обвинувальний акт та приймав участь при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, внесене до ЄРДР за № 0001006 від 01 грудня 2013 року, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , року народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ізобільне, Нижньогірського району Кримської області, громадянина України, проживаючого у буд. АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , представника потерпілих ОСОБА_10 , представника цивільного відповідача ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_12 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 2,3 ч.1 ст. 76 КК України.

ОСОБА_6 позбавлено права керування транспортним засобом строком на 3 роки.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_13 матеріальну шкоду в розмірі 2 943 гривні; на користь держави судові витрати в сумі 293 грн.40 коп. за проведення експертизи Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при ГУ МВС в Дніпропетровській області.

В апеляційній скарзі прокурор, який затвердив обвинувальний висновок та приймав участь при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, ставить питання про скасування вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання.

Вказує на неправильне застосування судом першої інстанції положень ст.75 КК України. Посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, виходячи з чого просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 01 грудня 2012 року приблизно о 06.20 год., керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21061» реєстраційний номер « НОМЕР_1 », в якому знаходились в якості пасажирів ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухався по проїзній частині вулиці Кисличуватської в с. Кисличувата Томаківського району, Дніпропетровської області зі сторони домоволодіння № 71 в напрямку автомобільної заправочної станції розташованої в тому ж населеному пункті зі швидкістю 70- 80 км. /год.

Проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не вибравши безпечної швидкості руху, ОСОБА_6 , не впорався з керуванням автомобіля на щебеневому покритті дороги, поблизу домоволодіння №21 по вул. Кисличуватській, та здійснив виїзд на праве узбіччя дороги, де здійснив наїзд на насип будівельних матеріалів і допустив перекидання зазначеного автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_14 випав з салону автомобіля та вказаний транспортний засіб після перекидання впав на нього, внаслідок чого потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер.

Крім того, пасажиру автомобіля ОСОБА_13 були заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у виді рубця на передній поверхні лівого стегна в нижній третині, який є наслідком загоювання колишньої рани, закритої черепно-мозкової травми у виді струсу головного мозку, дрібні садна на обличчі і тулубі; закритого перелому акроміального кінця лівої ключиці, забитої рани на лівому стегні в нижній третині.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілі ОСОБА_9 і ОСОБА_8 просять вирок суду залишити без змін, вважаючи, що призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання є достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, думку потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх представника ОСОБА_10 , представника цивільного відповідача ОСОБА_11 про законність вироку і просили не позбавляти волі обвинуваченого, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 і захисника ОСОБА_12 , які просили вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши матеріали справи, вивчивши і проаналізувавши аргументи, що містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню на таких підставах.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду про винність ОСОБА_6 у порушеннях правил безпеки дорожнього руху, які спричинили смерть ОСОБА_14 і заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 , за установлених і викладених у вироку обставин, підтверджується зібраними органами досудового розслідування та дослідженими у судовому засіданні доказами і відповідає фактичним обставинам справи.

Ці фактичні обставини кримінального провадження були предметом дослідження і оцінки суду першої інстанції і в апеляційній скарзі не заперечуються. Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України в апеляційній скарзі не оскаржується.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

У відповідності з ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора в апеляційній скарзі про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Згідно з нормами ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про застосування ст.75 КК України суд застосовує дані положення закону в тому разі, коли для цього є умови й підстави, про що у судовому рішенні мають бути наведені мотиви прийняття рішення про умовне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд першої інстанції послався на ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, а також урахував дані про особу обвинуваченого: позитивно характеризується по місцю проживання і роботи, наявність на утриманні малолітньої дитини, думку потерпілих, а також те, що він визнав свою вину та розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Разом з тим, при призначенні покарання суд в достатній мірі не врахував тяжкості вчиненого злочину, яке відноситься до категорії тяжких, не враховані також судом належним чином та не проаналізовані конкретні обставини цього кримінального правопорушення, внаслідок якого одна людина загинула, а іншому потерпілому заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Звільняючи ОСОБА_6 від відбування основного покарання на підставі ст.75 К України суд залишив поза увагою і ту обставину, що обвинувачений вчинив правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, що визнано судом обтяжуючою його покарання обставиною, на момент розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції та апеляційного розгляду даного кримінального провадження, як було встановлено в судовому засіданні, не відшкодував потерпілим і не приймав міри до відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку, що призначення ОСОБА_6 основного покарання із застосуванням статей 75,76 КК України в даному випадку не є необхідним і достатнім для його виправлення та не відповідає меті покарання, якою є також попередження вчинення нових злочинів.

Разом з тим, виходячи з наявності пом`якшуючих обставин, на які указав суд у вироку, наявності на утриманні обвинуваченого малолітньої дитини, що є також обставиною, пом`якшуючою покарання, його позитивні характеристики, думку потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_6 можливе за менш коротший термін, чим визначив суд першої інстанції, на що вказує прокурор в апеляційній скарзі.

Таким чином, застосування судом щодо ОСОБА_6 ст.75 КК України колегія суддів не може визнати обґрунтованим, а тому у відповідності з вимогами п.2 ч.1 ст.420 КПК України вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання необхідно скасувати і з метою застосування більш суворого покарання ухвалити свій вирок, визначивши обвинуваченому основне покарання на менш тривалий строк та додаткове покарання на строк, вказаний судом першої інстанції.

При таких обставинах, апеляційна скарга прокурора в частині необґрунтованого застосування судом ст.75 КК, підлягає задоволенню. Одночасно колегія суддів вважає, що не є суттєвим порушенням кримінально-процесуального закону те, що суд своє рішення про призначення обвинуваченому додаткової міри покарання виклав в тому порядку, на який вказує прокурор в апеляційній скарзі. .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора, який затвердив обвинувальний акт та приймав участь при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції задовольнити.

Вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 5 березня 2014 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного йому покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням його права керувати транспортними засобами на три роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту взяття його під варту.

В решті вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_6 набирає законної сили з моменту його проголошення.

На ухвалені рішення судів першої і апеляційної інстанції щодо ОСОБА_6 може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3