У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія
суддів Судової палати Верховного Суду України

з
кримінальних справ у складі:

головуючого, судді

Редьки А.І.

суддів

Заголдного В.В. і Лавренюка М.Ю.

розглянувши в судовому
засіданні в м. Києві 7 лютого 2008 року кримінальну справу за касаційною
скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Феодосійського міського суду Автономної
Республіки Крим від 2 квітня 2007 року, яким засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

немаючого судимості,

за ч. 2 ст. 190 КК
України на три роки обмеження волі.

Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 на користь ЗАТ КБ “ПриватБанк” 23.585 грн. 86 коп. на відшкодування
матеріальної шкоди,

установила:

Суд визнав ОСОБА_1 винуватим у тому, що він, працюючи офіс-менеджером
Феодосійської філії КРУ ЗАТ “ПриватБанк”, за попередньою змовою з ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 у період з 10 квітня по 19 травня 2006 року шляхом обману та
зловживання довірою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 заволоділи
грошовими коштами ФВ КБ “ПриватБанк” на суму 23.585 грн. 86 коп. ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 підшукували потерпілих, переконували їх у вигідності оформлення
кредитних договорів у банку, потерпілі за грошову винагороду надавали ОСОБА_1
власні документи, останній оформляв і видавав на їхні імена кредитні карти по
системі “Подія”, а грошовими коштами, що знаходилися на цих кредитних картах
засуджені розпоряджалися на власний розсуд.

Ухвалою Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 14
червня 2007 року вирок щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 просить скасувати
вирок і ухвалу, а справу - закрити за відсутністю в діях складу злочину, або
направити на новий судовий розгляд. Твердить, що він не вчиняв злочину, його
обмовили інші засуджені та свідки. Вважає, що цивільний позов у справі вирішено
неправильно, своє рішення суд не мотивував і неправильно визначив коло
цивільних відповідачів.

Зазначеним вироком засуджено ОСОБА_2 і ОСОБА_3, якими
судові рішення не оскаржуються, і касаційне подання щодо яких не принесено.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Винуватість ОСОБА_1 у заволодінні чужим майном у
шахрайський спосіб впродовж періоду з 10 квітня по 19 травня 2006 року за
викладених у вироку обставин матеріалами справи доведена.

В основу вироку суд поклав показання засудженого ОСОБА_2 на досудовому
слідстві, у тому числі на очних ставках з іншими засудженими і в судовому
засіданні. Із протоколів його допитів
видно, що за участю свого захисника він детально розповідав про те, де, коли і
в якій сумі вони разом з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 заволоділи грошима банка. Твердив,
що завдяки ОСОБА_1, який працював у банку і знав процедуру оформлення кредитів,
їм удалося вчинити цей злочин. Наголошував, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 підшукували
потерпілих, яким за винагороду (100 - 500 грн.) пропонували оформити на їхні
імена кредити, для цього необхідно було надати паспорт та ідентифікаційний код,
зазначені документи вони передавали ОСОБА_1 і той оформляв кредити, гроші з
одержаних кредитних карток вони тут же знімали і ділили між собою.

Засуджений ОСОБА_3 підтвердив, що вони дійсно з ОСОБА_2 і ОСОБА_1,
використовуючи документи потерпілих, оформляли на них кредити, а одержані у
банку гроші ділили на трьох.

Ці показання засуджених ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в деталях збігаються з
показаннями потерпілих ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, які вказали на ОСОБА_1 як на ту особу, що разом з ОСОБА_2 і ОСОБА_3
вчинила щодо них злочини. Показання всіх потерпілих зводилися до того, що
шахраї діяли за єдиною у всіх випадках схемою. Спочатку вони пропонували за винагороду
оформити кредитний договір у банківській установі, для чого брали у них
особисті документи, оформляли зазначені договори, гроші з кредитних карток
забирали собі, а їм платили за це незначні суми.

Тому вважати, що інші засуджені у справі могли обмовляти ОСОБА_1, як про це
стверджується в скарзі, підстав не було.

Всі ці та інші докази, у тому числі показання свідків ОСОБА_17, ОСОБА_18,
які наведені у вироку, були підставами для висновку про те, що ОСОБА_1 учинив
діяння, які за своїми ознаками утворюють склад злочину, передбачений ч. 2 ст.
190 КК України.

Покарання винуватому призначено у відповідності до вимог
ст. 65 КК України.

Будь-яких даних про порушення органом досудового слідства
чи судом норм кримінального або кримінально-процесуального закону, які були б
підставою для зміни або скасування судових рішень, на які вказує засуджений у
касаційній скарзі, не встановлено.

Рішення про цивільний позов у справі розглянуто з
дотриманням чинного законодавства.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів не знаходить
підстав для призначення справи до
касаційного розгляду з
обов'язковим повідомленням осіб, зазначених у ст. 384 КПК України.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

відмовити засудженому ОСОБА_1 в задоволенні касаційної
скарги.

Судді:

Заголдний В.В.
Редька А.І.
Лавренюк М.Ю.