У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України

у кримінальних справах у складі:

головуючого

Кравченка К.Т.,

суддів за участю прокурора

Жука В.Г., Шевченко Т.В.
Кравченко Є.С.

розглянула
у судовому засіданні у м. Києві 28 лютого 2008 року кримінальну справу за
касаційним поданням заступника прокурора Хмельницької області на вирок
Старосинявського районного суду Хмельницької області від 20 лютого 2007 року та
ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 23 травня 2007 року щодо
ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Вироком місцевого суду

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця с. Вахнівці Новоушицького

району Хмельницької області,

жителя м. Хмельницький,

судимості не має,

та

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

уродженця м. Хмельницький,

жителя с. Судилків Шепетівського

району Хмельницької області,

судимості не має,

засуджено за ч.4 ст.185 КК України із
застосуванням ст.69 КК України до
обмеження волі на три роки шість місяці, кожного.

Постановлено стягнути:

- на
користь ВАТ “Будівельно-монтажне управління по газифікації” з ОСОБА_1 34 191 грн. 51 коп. та
з ОСОБА_2 - 24 694 грн. 52 коп. завданої
шкоди;

- у доход держави
з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку 117 грн. 58 коп. судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької
області від 23 травня 2007 року апеляції прокурора, засудженого ОСОБА_2 та
захисника ОСОБА_3
залишено без задоволення, а вирок Старосинявського районного суду від 20 лютого
2007 року - без зміни.

Ухвалою Верховного Суду України від 18
жовтня 2007 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого
ОСОБА_1 про звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням,
залишено без задоволення, а судові рішення - без зміни.

Як визнав суд, з червня по 16 липня 2006 року, ОСОБА_1 за
попередньою змовою із ОСОБА_2, порізав та викрав 251 м. дуже посиленої ізоляції
труби з незавершеного будівництва підвідного газопроводу між селами Пилява та
Бабине Старосинявського району Хмельницької області. У цей же період часу
ОСОБА_1, залучивши найманих робітників, порізав та викрав ще 60 м. вказаної
труби з цього ж незавершеного будівництва.

У касаційному поданні прокурор, не
оспорюючи правильність встановлення фактичних обставин та кваліфікації дій
засуджених, просить судові рішення щодо
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд через
неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного
покарання тяжкості злочину та даним про особи засуджених через мґякість та істотне
порушення кримінально-процесуального закону.

Прокурор вважає, що при призначенні
покарання суд безпідставно застосував ст.69 КК України та на порушення вимог
ст.93 КПК України постановив стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати у
солідарному порядку.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора, яка підтримала подання і просила його задовольнити,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи прокурора, колегія суддів
вважає, що касаційне подання підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновок суду щодо винності ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 у вчиненні ними злочину, за який їх засуджено, ґрунтується на зібраних
та досліджених у судовому засіданні доказах, є правильним і у касаційному
поданні не оспорюється.

Правильність кваліфікації злочинних дій
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за ч.4 ст.185 КК України сумнівів не викликає і у поданні
прокурора також не оспорюється.

Доводи,
наведені у поданні прокурора про безпідставне
застосування ст.69 КК України при призначенні засудженим покарання, не можна
визнати обгрунтованими.

Як
убачається із матеріалів справи, суд,
призначаючи обом засудженим покарання, дотримався вимог ст.65 КК України, урахував
усі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і підставно зробив висновок
про призначення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 покарання саме у виді обмеження волі.

При цьому суд, відповідно до вимог ст.69 КК України, навів сукупність
обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме те, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позитивно характеризуються за місцем проживання, а ОСОБА_1 -
й за місцем роботи, раніше злочинів не вчиняли, у вчиненому щиро розкаялися,
частково відшкодували завдану шкоду, а також й те, що ОСОБА_1 має на утриманні
малолітню дитину та вагітну дружину, а ОСОБА_2 - батька інваліда ІІ групи з
протипоказанням до фізичної праці.

З огляду на вказані обставини, суд
дійшов обґрунтованого висновку про
можливість застосування ст.69 КК України та призначення винним покарання у виді
обмеження волі.

Суд апеляційної інстанції погодився із
доводами місцевого суду і визнав їх переконливими.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що призначене засудженим
покарання є необхідним і достатнім. Підстав вважати, що суд призначив
засудженим покарання із порушенням вимог ст.69 КК України, не знайдено.

Разом із тим, стягнувши із засуджених судові витрати у сумі 117 грн. 58 коп. солідарно, суд порушив вимоги
ст.93 КПК України та не урахував розґяснення, що містяться у п.11 постанови
Пленуму Верховного Суду України “Про відшкодування витрат на стаціонарне
лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат” від 7 липня 1995
року № 11 (зі змінами, внесеними постановою від 3 грудня 1997 р. №12). Зокрема
зазначено, якщо у справі засуджено
декілька осіб, судові витрати мають визначатися в певних частинах з урахуванням
ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.

За таких
обставин касаційне подання прокурора у цій частині підлягає
задоволенню, а
постановлені у справі судові рішення в частині стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судових витрат - зміні.

Керуючись
ст. ст. 394-396 КПК України, колегія
суддів

у х в а л и
л а:

касаційне
подання заступника прокурора Хмельницької області задовольнити частково.

Вирок Старосинявського районного суду
Хмельницької області від 20 лютого 2007 року та ухвалу Апеляційного суду
Хмельницької області від 23 травня 2007 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині
відшкодування судових витрат - змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у доход
держави по 58 грн. 79 коп. судових витрат, з кожного.

Судді:

Кравченко
К.Т. Жук В.Г. Шевченко Т.В.