Справа № 643/1502/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.02.2015 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №0003825по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше судимого вироком Московського районного суду м. Харкова від 01.03.2013 р. за ч.2 ст.190 КК України до 1 року 7 місяцям позбавлення волі, звільненого 07.10.2013 р. з Первомайської ВК № 117 УДПтС України в Харківській області умовно-достроково на строк 8 місяців 09 днів на підставі ухвали Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 27.09.2013 р., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, -

в с т а н о в и в:
В липні 2014 року точної дати в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_8 , діючи умисно, за раніше спланованим планом, з корисливих мотивів, повторно маючи умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, дав оголошення в газету «Прем`єр» про здачу в оренду квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_10 , та в якій він проживає зі своєю сім`єю, усвідомлюючи, що фактично здавати цю квартиру не буде.

18.07.2014 р. приблизно о 10 годині, ОСОБА_8 , продовжуючи діяти за раніше спланованим злочинним планом, спрямованим на заволодіння чужим майном шляхом обману, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , уклав усний договір оренди житла з раніше не знайомим йому ОСОБА_7 , який не підозрюючи про злочинні наміри ОСОБА_8 , передав йому гроші у сумі 3 000 гривень в рахунок оплати оренди житла за 1 місяць вищевказаної квартири, про що ОСОБА_8 написав розписку, та згідно їх домовленості ОСОБА_7 повинен бути вселитися до зазначеної квартири з 22.07.2014 р.

Однак, ні 22.07.2014 р., ні в послідуючому ОСОБА_8 не надав ОСОБА_7 можливості вселитися у вказану квартиру, на телефонні дзвінки не відповідав і гроші останньому не повернув.

Таким чином, ОСОБА_8 шляхом обману заволодів грошовими коштами ОСОБА_7 на суму 3000 гривень, чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вищевказанау суму.

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України - шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, скоєне повторно.

Крім того, 18.07.2014 р. приблизно о 12 годині, ОСОБА_8 , продовжуючи діяти за раніше спланованим злочинним планом, спрямованим на заволодіння чужим майном шляхом обману, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , уклав договір оренди житла з раніше не знайомим йому ОСОБА_6 , який не підозрюючи про злочинні наміри ОСОБА_8 , передав останньому гроші у сумі 6 000 гривень в рахунок оплати оренди житла за 2 місяці вищевказаної квартири, та уклали договір про оренду згідно якого, ОСОБА_6 повинен бути вселитися до квартири протягом одного дня з моменту підписання договору, а за усною домовленістю сторін з 21.07.2014 р.

Однак, ні у вказаний в угоді день, ні в послідуючому ОСОБА_8 не надав ОСОБА_6 можливості вселитися у вказану квартиру, на телефонні дзвінки не відповідав і гроші останньому не повернув.

Таким чином, ОСОБА_8 шляхом обману заволодів грошовими коштами ОСОБА_6 на загальну суму 6000 грн., чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.190 КК України - шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, скоєне повторно.

Крім того, 30.07.2014 р., в вечірній час, ОСОБА_8 , продовжуючи діяти за раніше спланованим злочинним планом, спрямованим на заволодінння чужим майном шляхом обману, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , уклав договір оренди житла з раніше не знайомим йому ОСОБА_11 , який не підозрюючи про злочинні наміри ОСОБА_8 , передав останньому гроші у сумі 9 000 гривень в рахунок оплати оренди житла за 2 місяці вищевказаної квартири, та уклали договір про оренду, який вступав в дію з 01 серпня 2014 р. Згідно їх домовленості, ОСОБА_11 повинен бути вселитися до квартири з 04 серпня 2014 р.

Однак, ні 04 серпня 2014 р., ні в послідуючому ОСОБА_8 не надав ОСОБА_11 можливості вселитися у вказану квартиру, на телефонні дзвінки не відповідав і гроші останньому не повернув.

Таким чином, ОСОБА_8 шляхом обману заволодів грошовими коштами ОСОБА_11 на загальну суму 9000 гривень, чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.190 КК України - шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, скоєне повторно.

26 грудня 2014 року між потерпілими ОСОБА_7 , ОСОБА_6 і ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_8 було складено угоду про примирення.

Згідно з умовами вказаної угоди обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав вину у зазначених діяннях, сторони угоди за взаємною згодою визначили вид та міру покарання, яке повинен понести ОСОБА_8 у разі затвердження такої угоди, а саме: за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, від відбування якого звільнити на підставі ст. 75 КК України строком на 2 роки.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про примирення суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 468, ст. 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення може бути укладена угода між потерпілим та обвинуваченим.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти затвердження угоди, оскільки вважав, що міра покарання не відповідає загальним вимогам чинного КК України про правила призначення покарання, через те, що обвинувачений раніше судимий за аналогічні злочини, а тому він намагається уникнути покарання за скоєне.

Потерпілі та обвинувачений в судовому засіданні просили зазначену угоду затвердити та призначити узгоджене ними покарання. При цьому останній визнав себе винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України в обсязі підозри та дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання.

Захисник в судовому засіданні наполягав на затверджені угоди про примирення.

Злочини у вчиненні яких обвинувачений ОСОБА_8 визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості. Покарання, узгоджене сторонами угоди, відповідає санкції ч. 2 ст. 190 КК України.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами кримінального провадження є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про примирення, характер обвинувачення, цілком розуміють свої права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди відповідають вимогам ст. 471 КПК України, та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд, враховуючи заслухані доводи сторін кримінального провадження, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про примирення.

За таких обставин суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_8 вчинив шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, скоєне повторно, яке кваліфікується за ч. 2 ст. 190 КК України, за якими належить призначити ОСОБА_8 узгоджене сторонами угоди про примирення покарання.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 468, 469, 475 КПК України суд, -

з а с у д и в:
Затвердити угоду від 26.12.2014 року по кримінальному провадженню №0003825про примирення укладену між потерпілими ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_8 .

ОСОБА_8 визнати винним у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України ОСОБА_8 від призначеного покарання звільнити з випробуванням строком на 2 (два) роки.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий ОСОБА_1