Дата документу Справа № 310/8512/14-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/883/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.258-3 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2015 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Донецька, зареєстрований в АДРЕСА_1 , тимчасово проживав в АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.2583, ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком суду ОСОБА_8 визнано винним і засуджено за те, що він будучи активним членом Донецької Народної Республіки (далі ДНР), утвореної 07.04.2014 року проросійськими активістами на мітингу у м. Донецьку, одним із основних завдань якої є зміна меж території та Державного кордону України, здійснював сприяння її терористичної діяльності.

А саме, в травні 2014 року ОСОБА_8 , діючи умисно з метою дестабілізації суспільно-політичної обстановки та втрати авторитету органів державної влади України, для організаційного, адміністративно-господарського та територіального забезпечення діяльності зазначеної терористичної організації у Донецькій області став учасником військового підрозділу терористичної організації ДНР.

Так, з метою вчинення дій, направлених на скоєння актів тероризму, залякування населення, вбивство громадян, захоплення адміністративних будівель органів державної влади і місцевого самоврядування, що призводить до дестабілізації суспільно-політичної ситуації у державі, ОСОБА_8 у травні 2014 року, перебуваючи у захопленій адміністративній будівлі Управління СБ України в Донецької області, для досягнення корисливої мети - отримання грошової винагороди, погодився на зарахування до військового підрозділу терористичної організації ДНР, в якості командувача мобільної групи підрозділу Щит, отримавши на підтвердження причетності до цього факту від представників ДНР відповідне посвідчення серії НОМЕР_1 .

У подальшому, ОСОБА_8 разом із іншими невстановленими учасниками військового підрозділу вказаної терористичної організації за вказівкою керівників ДНР, будучи одягнений у військовій однострій, отриманий від представників ДНР, створюючи небезпеку для життя і здоров`я людей та заподіяння значної майнової шкоди і настання інших тяжких наслідків, з травня 2014 року по червень 2014 року на виконання наказів командування військового підрозділу зазначеної терористичної організації ніс караульну (вартову) службу на обладнаних вогневих позиціях на блокпостах м. Донецька, біля Управління СБ України в Донецькій області.

Крім того, в період з травня по червень 2014 року ОСОБА_8 на виконання незаконних наказів керівників ДНР, перебуваючи у м.Донецьку, діючи за попередньою змовою з іншими учасниками вказаної терористичної організації, здійснював перевезення продуктів харчування на об`єкти, що були незаконно захоплені терористичними підрозділами ДНР, чим фактично сприяв її терористичної діяльності.

В подальшому, з метою продовження своєї злочинної діяльності у Запорізькій області, на початку серпня 2014 року ОСОБА_8 прибув до м.Бердянська Запорізької області, але був затриманий 09.08.2014 року співробітниками СБ України та його злочинну діяльність було припинено.

Крім того, 09 серпня 2014 року під час огляду місця події за тимчасовим місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , серед інших особистих речей, у нього було виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс (марихуану), маса якого в перерахуванні на суху речовину, складає 7,529 грам, обіг якого заборонений, який ОСОБА_8 зберігав для особистого вживання без мети збуту.

Крім того, 09 серпня 2014 року під час огляду місця події за тимчасовим місцем проживання ОСОБА_8 по АДРЕСА_2 серед інших особистих речей у нього було виявлено та вилучено бойову ручну наступальну осколкову гранату РГД-5, яка відноситься до боєприпасів, яку він незаконно зберігав за вказаною адресою без передбаченого закону дозволу.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за

- ч.1 ст. 2583 КК, як участь у терористичній організації та сприяння діяльності терористичної організації;

- ч.1 ст.309 КК, як незаконне зберігання наркотичного засобу без мети збуту;

- ч. 1 ст.263 КК, як зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Йому призначено покарання за

- ч.1 ст.2583 КК 8 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- ч.1 ст.309 КК 1 рік позбавлення волі;

- ч.1 ст.263 КК 3 роки позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим 8 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.71 КК за сукупністю вироків до призначеного судом покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Калінінського районного суду м. Донецька від 04.12.2007 року. Остаточно призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 обчислюється з моменту його затримання з 08 серпня 2014 року.

Вирішено питання про судові витрати і речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати і направити справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції, оскільки вирок суду на її переконання є немотивованим, висновки суду не відповідають обставинам справи, дослідженими в судовому засіданні доказами вину обвинуваченого ОСОБА_8 не доведено, судове провадження в суді першої інстанції відбулось однобічно з обвинувальним ухилом.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши позицію обвинуваченого, який підтримав доводи апеляційної скарги і її вимоги, вимагаючи їх задовольнити; прокурора, який вважав за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, оскільки він на переконання обвинувачення є законним і мотивованим; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право його (вирок) змінити.

Захисник в своїй апеляційній скарзі зауважує на те, що поза розумним сумнівом не доведено участі ОСОБА_8 в терористичній організації ДНР і сприянні її діяльності з боку обвинуваченого. При цьому захисник виходить з того, що ОСОБА_8 не приймав участі в озброєних нападах, не вбивав людей, не викрадав майно, не захоплював адмінбудівлі, не скоював актів тероризму або залякування людей. Зброю йому не видавали і він її ніколи не мав. Керування обвинуваченим дорожнім рухом в місті на блок постах не може свідчити про участь в терористичній організації. Донецьку народну республіку не визнано терористичною організацією, а тому в діях її підзахисного відсутній склад злочину передбачений ст. 2583 КК.

Проте до наведених заперечень судова колегія ставиться критично з таких підстав.

Так, відповідно до Постанови Верховної Ради України за №337-VIII від 21.04.2015 року Про Заяву Верховної Ради України Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків Верховна Рада України, крім іншого, констатує, що контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (7 квітня 2014 року). Протягом травня 2014 року самозвані лідери ДНР та ЛНР, серед яких було багато громадян Російської Федерації, у неконституційний спосіб провели фіктивні референдуми про відокремлення цих нелегітимних утворень від України; під їх проводом учасниками ДНР та ЛНР вчинено захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаків Повітряних сил Збройних Сил України. За час діяльності ДНР і ЛНР їхніми членами і учасниками разом з контрольованими Російською Федерацією озброєними формуваннями і найманцями були вчинені, крім іншого, навмисні вбивства, тортури та нелюдське поводження; навмисні заподіяння сильних страждань та серйозних тілесних ушкоджень і шкоди здоров`ю громадян; незаконні, безглузді та великомасштабні знищення та привласнення майна; захоплення заручників; умисні напади на цивільне населення та окремих цивільних осіб; умисні напади на цивільні об`єкти.

Вказані дії у своїй сукупності підпадають під ознаки поняття тероризм, яким з огляду на положення ст. 1 Закону України Про боротьбу з тероризмом (надалі Закон №638-IV) є суспільно небезпечна діяльність, яка полягає у свідомому, цілеспрямованому застосуванні насильства шляхом захоплення заручників, підпалів, убивств, тортур, залякування населення та органів влади або вчинення інших посягань на життя чи здоров`я ні в чому не винних людей або погрози вчинення злочинних дій з метою досягнення злочинних цілей.

Більш того, наведенні у вказаній Постанові події беззаперечно підпадають під ознаки терористичного акту, яким згідно Закону №638-IV є злочинне діяння у формі застосування зброї, вчинення вибуху, підпалу чи інших дій, відповідальність за які передбачена статтею 258 КК. У разі, коли терористична діяльність супроводжується вчиненням злочинів, передбачених статтями 112, 147, 258 - 260 (Створення не передбачених законом воєнізованих або збройних формувань), 443, 444, а також іншими статтями Кримінального кодексу України, відповідальність за їх вчинення настає відповідно до Кримінального кодексу України.

Зазначеною Постановою ВРУ констатується факт утворення організацією ДНР і діяльність у її складі незаконних збройних формувань, якими вчинялись зазначені терористичні акти.

Згідно із Законом №638-IV організація визнається терористичною, якщо хоч один з її структурних підрозділів здійснює терористичну діяльність з відома хоча б одного з керівників (керівних органів) усієї організації. Отже, оскільки у складі організації ДНР діяли і продовжують діяти незаконні збройні формування, якими вчиняються вказані терористичні акти, її діяльність є терористичною, а сама організація ДНР є терористичною організацією.

Слід також відмітити, що Указом Президента України від 14.04.2014 року за № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України. Тому саме з цього часу офіційно розпочалась саме антитерористична операція, якою згідно із Законом №638-IV є комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності.

Отже, оскільки метою вказаної антитерористичної операції, крім іншого, було припинення терористичної діяльності незаконних збройних формувань, які були складовою частиною організації Донецька народна республіка, є всі підстави вважати організацію ДНР терористичною.

ОСОБА_8 не заперечував свого членства в організації Донецька народна республіка, підтвердив це також під час апеляційного розгляду. Дана обставина, підтверджується оригіналом посвідчення народного ополченца Донбасса, завіреного печаткою так званого штабу командуючого народного ополчения Донбасса, організації Донецька народна республіка.

Суд критично ставиться до заперечення захисту про те, що вказане посвідчення отримано обвинуваченням лише з метою вільного пересування під час комендантської години в м.Донецьку, адже згідно із змістом посвідчення воно видане ОСОБА_8 як командиру мобільної групи підрозділу Щит, яке є незаконним воєнізованим формуванням. Даний запис свідчить про те, що ОСОБА_8 був не звичайним рядовим членом незаконного збройного терористичного угруповування, а його керівником і активним членом.

Таким чином, з огляду на наведене судова колегія критично ставиться до заперечення захисника ОСОБА_7 про те, що під час судового розгляду не знайшов свого підтвердження факт участі обвинуваченого в терористичній організації, оскільки ДНР такою офіційно не визнана.

Під час апеляційного розгляду беззаперечно було підтверджено факт участі обвинуваченого в терористичній організації ДНР й іншими дослідженими під час судового розгляду доказами. А саме роздрукованими з цифрового носія, що належить обвинуваченому, фотографіями ОСОБА_8 , на яких він зображений у військовому однострої, озброєний пістолетом, гладкоствольною, нарізною автоматичною і холодною (колючерізачою і ударно-травматичною) зброєю. На вказаних зображеннях ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні колишнього режимного об`єкту захопленій незаконними збройними формуваннями будівлі СБ України в Донецькій області, хизується своїм виглядом і наявністю у нього вогнестрільної і холодної зброї. Під час апеляційного розгляду ОСОБА_8 підтвердив факт свого незаконного перебування в приміщенні вказаного режимного об`єкту, пояснивши це тим, що будучи членом ДНР, деякий час ніс караульну службу у вказаній будівлі.

Вказані зображення беззаперечно спростовують заперечення захисника про те, що у ОСОБА_8 під час служби в організації ДНР ніколи не було будь-якої зброї.

Не можна погодитись і з запереченням захисту про те, що не було доведено участі ОСОБА_8 в активних терористичних діях: захопленні адміністративних будівель, залякування населення, тощо. За заявою обвинуваченого він лише здійснював чергування в колишній будівлі СБ України в Донецькій області і на блокпосту в м.Донецьку і носив туди їжу.

Проте предметом доведення вини ОСОБА_8 не була його активна участь в здійсненні терористичних актів. Предметом доведення згідно кваліфікації його дій були участь ОСОБА_8 у терористичній організації та сприяння її діяльності, що не заперечувалось самим обвинуваченням і доведено дослідженими судом доказами.

Захисник також вказувала, що в справі існують не усунуті суперечності між показаннями свідків, які зазначали різний опис сумки, що було вилучено з квартири ОСОБА_9 , з якої (сумки) було вилучено цифровий флеш-носій із цифровими файлами JPG формату, на роздруківці яких містяться зображення як обвинуваченого, так і зображення мирного громадянина, якого піддають жорстокому катуванню і тортурам. Дана обставина на переконання захисту може бути усунута лише під час нового судового розгляду.

Проте з таким запереченням не можна погодитись, оскільки різний опис сумки міг мати місце як в силу того, що, по-перше, з квартири ОСОБА_9 вилучалось декілька сумок, а по-друге, ОСОБА_8 не заперечував і підтвердив факт приналежності йому вказаного цифрового флеш-носія, а також факту фіксації на ньому файлів JPG формату із зображеннями як обвинуваченого, так і мірного громадянина, якого невстановлені особи піддають жорстокому катуванню. Тому опис сумки суттєвого значення для вирішення справи не має.

Захисник в своїй апеляційній скарзі також наголошувала про те, що не доведено факту незаконно зберігання обвинуваченим за місцем свого тимчасового проживання бойової ручної наступальної осколкової гранати РГД-5, яка відноситься до боєприпасів.

З такими запереченням судова колегія також не може погодитись, оскільки вилучення вказаного боєприпасу відбувалось згідно протоколу огляду місця події від 09.08.2014 року у присутності понятого ОСОБА_10 , який під час судового розгляду підтвердив, що з кімнати, в якій проживав обвинувачений, квартири АДРЕСА_3 було вилучено вказану бойову гранату.

Суд критично ставиться до заперечень захисту, що вказана граната могла належати ОСОБА_11 , яка мешкала разом із ОСОБА_8 , оскільки по-перше, жодних доказів цьому суду не було надано, а по-друге, виходячи зі змісту зображень файлів JPG формату, вбачається, що саме ОСОБА_8 мав реальний доступ до зброї, а відтоді мав реальну можливість її незаконного придбання і зберігання за часів своєї участі в терористичній діяльності організації ДНР.

Відхиляючи вищенаведені заперечення апеляційної скарги, судова колегія, разом з тим, погоджується із запереченням захисту про те, що обвинуваченням поза розумним сумнівом не доведено факту незаконного зберігання обвинуваченим особливо небезпечної наркотичної речовини канабісу в розмірі 7,259 гр.

Вказана наркотична речовина була вилучена згідно з протоколом огляду місця події від 09.08.2014 року у присутності понятих ОСОБА_10 і ОСОБА_12 як і гранату з кімнати, в якій проживав обвинувачений, квартири АДРЕСА_3 .

Проте, будучи допитаними в судовому засіданні, поняті ОСОБА_10 і ОСОБА_12 не підтвердили даної обставини. Більш того, ОСОБА_12 заявила, що вона взагалі в цей момент перебувала поза межами вказаної квартири, а свідок ОСОБА_10 категорично заявив, що наркотичну речовину було вилучено співробітниками правоохоронних органів в кухні, яка є місцем загального користування даної квартири. На момент вилучення наркотичної речовини в квартирі проживало четверо осіб. Прокурор заявив, що обвинувачення ґрунтує свій висновок про приналежність наркотичної речовини саме обвинуваченому, а не решті проживаючих, по-перше, на тому, що про дійсне місце вилучення наркотичної речовини ОСОБА_10 міг і забути, а по-друге, на момент затримання ОСОБА_8 того дня він був у стані наркотичного сп`яніння. Факт приналежності обвинуваченому вилученого наркотичного засобу ОСОБА_8 категорично заперечив.

До заперечень прокурора щодо доводів захисту судова колегія ставиться критично, оскільки таке обвинувачення перебуває поза межами розумного сумніву і ґрунтується більше на припущенні, ніж на об`єктивних доказах.

Згідно з ч.7 ст.223 КПК поняті, залучені під час проведення відповідної слідчої (розшукової) дії, можуть бути допитані під час судового розгляду як свідки.

Відповідно до ч.4 ст.95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях свідків, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Жоден з понятих, які були допитані судом в порядку ч.7 ст.223 КПК, не підтвердив факту вилучення наркотичної речовини навіть з кімнати, де мешкав обвинувачений. Суд же ж з огляду на положення ч.4 ст.95 КПК не вправі брати до уваги за таких обставин лише зміст погоджень вказаних понятих, зафіксований в протоколі проведення слідчої (розшукової) дії під час якої вилучалась наркотична речовина.

Оскільки судом не встановлено достатніх доказів для доведеності винуватості ОСОБА_8 в суді за фактом незаконного зберігання ним наркотичної речовини і вичерпані можливості їх отримати, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.1 ст.309 КК з огляду на положення ст. 417 КПК підлягає закриттю.

Крім того, судова колегія відмічає, що в справі відсутні будь-які докази на підтвердження обвинувачення ОСОБА_8 в тому, що він на початку серпня 2014 року ОСОБА_8 прибув до м.Бердянська Запорізької області саме з метою продовження своєї злочинної діяльності у Запорізькій області.

ОСОБА_8 постійно заявляв, що приїхав до м. Бердянська з метою в подальшому перевезти туди свою хвору матір із зони проведення антитерористичної операції. На спростування даного заперечення прокурор під час апеляційного розгляду не навів жодного об`єктивного доказу, зауваживши лише про те, що таку інформацію обвинуваченням було отримано під час досудового слідства від свідка ОСОБА_13 , зв`язок з якою згодом було втрачено, і під час судового розгляду її не було допитано.

В зв`язку з наведеним, вирок суду в цій частині також підлягає зміні.

Судова колегія відмічає, що закриття кримінального провадження за ч.1 ст.309 КК не позначається на загальному розмірі призначеного судом покарання, оскільки призначене за вказаною статтею покарання було повністю поглинено більш суворим покаранням, призначеним за ч.1 ст.2583 КК.

Таким чином, судова колегія дійшла переконання про те, що доводи апеляційної скарги лише частково спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному вироку суду, а тому він підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 407, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2015 року щодо ОСОБА_8 в цій справі в частині визнання його винним за ч.1 ст. 309 КК України і призначення йому за вказаною статтею покарання у виді 1 року позбавлення волі скасувати.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.1 ст.309 КК України в цій справі закрити через невстановлення достатніх доказів для доведеності його винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Виключити з шостого абзацу мотивувальної частини вироку обвинувачення ОСОБА_8 в тому, що в подальшому, з метою продовження своєї злочинної діяльності у Запорізькій області, на початку серпня 2014 року ОСОБА_8 прибув до м. Бердянська Запорізької області.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_8 , який тримається під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому повного тексту даної ухвали суду.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3