У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого-судді

Міщенка С.М.

суддів

Кармазіна Ю.М., Кліменко М.Р.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 10 квітня 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Дзержинського районного суду м.
Харкова від 4 липня 2005 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області
від 22 листопада 2005 року.

Вироком Дзержинського районного суду м.
Харкова від 4 липня 2005 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

громадянина України, раніше судимого

07.05.2001 року за ст.ст. 143 ч. 2, 144 ч. 3

КК України 1960 року на 3 роки позбавлення

волі звільненого на підставі ст. 45 КК України

з іспитовим строком 3 роки та сплатою штрафу в розмірі 680 грн.,

засуджено
за ч. 2 ст. 190 КК України на 1 рік 8 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_1
призначено остаточне покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
на відшкодування матеріальної шкоди 4845 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської
області від 22 листопада 2005 року вирок щодо ОСОБА_1 змінено, виключено
посилання суду про визнання обтяжуючою обставиною “вчинення злочину з
корисливих мотивів” та постановлено вважати його засудженим за ст. 190 ч. 2 КК
України на 1 рік 8 місяців позбавлення волі, а за сукупністю вироків на
підставі ст. 71 КК України на 2 роки позбавлення волі. В решті вирок залишено
без зміни.

ОСОБА_1 визнано винним та засуджено за
заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, що завдало знаної шкоди
потерпілому, вчиненого повторно, за обставин, викладених у вироку.

У касаційній скарзі та доповненнях до
неї засуджений ОСОБА_1 просить судові рішення скасувати як незаконні,
посилаючись на те, що органами
досудового слідства, судами першої та апеляційної інстанцій були
допущені істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, які зокрема
стосуються права на ознайомлення із
матеріалами справи, фіксування судового процесу технічними засобами та
забезпечення права на захист з участю захисника. Крім того, за змістом скарги,
засуджений вважає, що фактичні обставини справи також встановлені неправильно.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Як видно із матеріалів справи, висновки
суду про винність засудженого ОСОБА_1 у шахрайстві, що завдало значної шкоди
потерпілому ОСОБА_2, вчиненому повторно, за обставин, встановлених судом і
викладених у вироку, підтверджуються зібраними органами досудового слідства та
ретельно дослідженими у судовому засіданні доказами.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 398 КПК України, при вирішенні питань про
наявність підстав для зміни або скасування судового рішення, суд касаційної
інстанції керується статтями 370-372 КПК України. Тобто, відповідно до змісту
зазначеної норми закону, підставами для зміни або скасування вироку місцевого
суду в касаційному порядку є лише істотне порушення вимог
кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального
закону і невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі
засудженого.

Як вбачається із змісту касаційної скарги, засуджений ОСОБА_1. посилається
на однобічність і неповноту досудового та судового слідства, а також
невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи,
визначення яких дано у статтях 368 та 369 КПК України.

Проте колегія суддів виходить із того, що однобічність та неповнота
досудового і судового слідства, невідповідність висновків суду першої інстанції
фактичним обставинам справи не є предметом дослідження та перевірки касаційного
суду. Тому зазначені доводи касаційної скарги засудженого не можуть бути підставою
для зміни або скасування судових щодо нього.

Крім того перевіркою матеріалів справи встановлено, що висновки суду першої
інстанції про винність засудженого ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому
злочину обгрунтовані сукупністю доказів, які з достатньою повнотою були зібрані
органами досудового слідства та всебічно, повно і об'єктивно досліджені в
судовому засіданні. Досліджені докази, відповідно до вимог ст. 67 КПК України,
отримали належну оцінку у вироку суду, законність та обгрунтованість якого підтверджено
апеляційним судом в ухвалі. Тому підстав для сумніву в правильності оцінки
зібраних та досліджених судом доказів у касаційного суду немає.

З урахуванням встановлених у справі
фактичних обставин, суд вірно кваліфікував злочинні дії засудженого ОСОБА_1 за
ч. 2 ст. 190 КК України.

Доводи засудженого ОСОБА_1 про те, що
під час досудового слідства та судового розгляду справи були допущені порушення
кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування
постановлених щодо нього судових рішень, колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки ці твердження не грунтуються на матеріалах справи.

Так з моменту визнання ОСОБА_1
підозрюваним, йому було роз'яснено право мати захисника, від участі якого він
добровільно відмовився, при цьому пояснив, що на обліку у психоневрологічному
диспансері не перебуває (т. 1, а.с. 29-31), що підтверджується й відповідною
довідкою диспансеру (т.1, а.с. 38); відповідно до висновку судово-психіатричної
експертизи ОСОБА_1 є здоровим та осудним (т.1, а.с. 196-199). Крім того, за
його клопотанням він був забезпечений захисником як під час досудового
слідства, так розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції (т.1, а.с.
208, 229, 233, 384, 415). Тому доводи засудженого про порушення його права на
захист органами досудового слідства та судами колегія суддів вважає
безпідставними.

Перевіркою матеріалів справи
встановлено, що ОСОБА_1 по закінченню досудового слідства в порядку ст.ст.
218-220 КПК України в повному обсязі було ознайомлено з матеріалами справи, у
тому числі з участю захисника, що підтверджено відповідним протоколом з його
особистим підписом (т.1, а.с. 233); ОСОБА_1 також було ознайомлено і з
матеріалами справи після її розгляду судом першої інстанції, у тому числі й
шляхом надання йому такої можливості апеляційним судом (т.2, а.с. 37, 48, 51).

Безпідставними є також доводи
засудженого про те, що судом не були виконані вимоги ст. 87-1 КПК України. Із
протоколу судового засідання видно, що клопотання ОСОБА_1 про фіксування
судового процесу технічними засобами було задоволено (т. 1, а.с. 405). При
цьому зауважень на протокол судового засідання він не мав.

Не є істотним порушенням
кримінально-процесуального закону також те, що апеляцію на вирок принесено
іншим прокурором району, а не тим, який затвердив обвинувальний висновок у
справі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону органами досудового
слідства, судами першої та апеляційної інстанції у справі не допущено. Тому
підстав для скасування постановлених щодо засудженого ОСОБА_1 судових рішень за
доводами його касаційної скарги немає.

Покарання ОСОБА_1 судом призначено
відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого
злочину та його особи. Призначене покарання не можна визнати несправедливим
внаслідок суворості.

На підставі наведеного, керуючись ст.
394 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

у задоволенні касаційної скарги
засудженого ОСОБА_1 відмовити.

С У Д Д І:

Міщенко С.М. Кармазін Ю.М. Кліменко М.Р.