Справа №333/1952/15-к
провадження № 1-кп/333/232/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2015 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Орджонікідзе Північної Осетії Російської Федерації, циганки, громадянки України, не маючої освіти, не заміжньої, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої в силу ст.89 КК України,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч. 2 ст.185 КК України;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Орджонікідзе Північної Осетії Російської Федерації, циганки, громадянки України, не маючої освіти, не заміжньої, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України;

ВСТАНОВИВ:
05 березня 2015 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_6 , маючи єдиний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи у салоні маршрутного таксі № 40, знаходячись неподалік від зупинки громадського транспорту «Автовокзал» по пр. Леніна у м. Запоріжжі, обрали для скоєння ними злочину пасажирку вказаного маршрутного таксі ОСОБА_8 , яка сиділа на передньому сидінні. Далі, ОСОБА_7 підсіла до потерпілої, а ОСОБА_6 почала стояти поруч з ними, побачивши у ОСОБА_8 в руках гаманець, який був відчинений. Далі, з метою реалізації злочинного умислу, діючи згідно відведеної ролі при скоєнні злочину, ОСОБА_6 почала розмовляти з потерпілою, тим самим відволікаючи її увагу від навколишніх подій, а ОСОБА_7 , в свою чергу, під приводом покладу так званої «щасливої монети», переконавшись, що ОСОБА_8 не усвідомлює її злочинні дії, діючи із корисливих мотивів, викрала з гаманця належні потерпілій грошові кошти у сумі 720 гривень.
З місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зникли та розпорядились викраденими грошовими коштами на власний розсуд.
В результаті злочинних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , потерпілій ОСОБА_8 було спричинено матеріальну шкоду в розмірі 720 грн. 00 коп.
Крім того, 12 березня 2015 року, приблизно о 10 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_6 , маючи сумісний умисел, направлений на викрадення чужого майна, діючи повторно, з метою скоєння злочину прибули до адміністративної будівлі КУ «Запорізький обласний клінічний онкологічний диспансер», розташованої за адресою: м.Запоріжжя, вул. Культурна, буд.177-А, де обрали для себе для скоєння злочину ОСОБА_9 , запримітивши останнього. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи за попередньою змовою між собою та виконуючи при скоєнні злочину кожна свої ролі, ОСОБА_7 підійшла до останнього, та почала з ним розмовляти, тим самим акцентуючи увагу потерпілого до себе. В цей момент ОСОБА_6 , скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_9 не приділяє їй належної уваги, також підійшла до нього та однією з рук, з лівої кишені джинсів потерпілого витягнула належні йому грошові кошти у сумі 1000 гривень.
В один з моментів, зрозумівши, що ОСОБА_9 помітив їх злочинні дії, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 почали тікати від нього в сторону проїзної частини по вул. Культурній у м. Запоріжжі, тримаючи при собі викрадені грошові кошти, з метою подальшого розпорядження ними, але не змогли довести свій злочинний умисел до кінця, оскільки були затримані потерпілим ОСОБА_9 .
В результаті злочинних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_9 було спричинено матеріальну шкоду в розмірі 1000 грн.
Під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_6 визнала себе винною у повному обсязі у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України, зазначивши, що їй зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, вона погоджується із обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачені КК України за вказані злочини і її заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок, та пояснила що на початку березня 2015 року, в денний час вона разом з ОСОБА_7 , перебуваючи у салоні маршрутного таксі № 40, знаходячись неподалік від зупинки громадського транспорту «Автовокзал» по пр. Леніна у м. Запоріжжі, обрали для скоєння ними злочину пасажирку вказаного маршрутного таксі, як потім з`ясувалося ОСОБА_8 , яка сиділа на передньому сидінні. Далі, ОСОБА_7 підсіла до потерпілої, а вона почала стояти поруч з ними. Побачивши у ОСОБА_8 в руках гаманець, який був відчинений, вона почала розмовляти з потерпілою, тим самим відволікаючи її увагу від навколишніх подій, а ОСОБА_7 , в свою чергу, під приводом покладу так званої «щасливої монети», переконавшись, що ОСОБА_8 не усвідомлює її їх дій, викрала з гаманця належні останній грошові кошти у сумі 720 гривень. В подальшому вони розпорядились викраденими грошовими коштами на власні потреби.
Крім того, в середині березня 2015 року, в денний час, вона разом з ОСОБА_7 знаходячись в адміністративній будівлі КУ «Запорізький обласний клінічний онкологічний диспансер», розташованої за адресою: м.Запоріжжя, вул. Культурна, буд.177-А, де обрали для себе для вчинення злочину чоловіка, як потім з`ясувалося ОСОБА_9 .. Далі, ОСОБА_7 підійшла до ОСОБА_10 , та почала з ним розмовляти, тим самим акцентуючи увагу потерпілого до себе, а вона в цей момент скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_9 не приділяє їй належної уваги, однією з рук, з лівої кишені джинсів потерпілого витягнула належні останьому грошові кошти у сумі 1000 гривень. Однак зрозумівши, що ОСОБА_9 помітив їх злочинні дії, вони почали тікати від нього в сторону проїзної частини по вул. Культурній у м.Запоріжжі, але були затримані останнім. На даний час потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 завдана матеріальна шкода відшкодована в повному обсязі, у скоєному щиросердечно розкаюється.
Під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_7 визнала себе винною у повному обсязі у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України, зазначивши, що їй зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, вона погоджується із обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачені КК України за вказані злочини, і її заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок, та пояснила що на початку березня 2015 року, в денний час вона разом з ОСОБА_7 , перебуваючи у салоні маршрутного таксі № 40, знаходячись неподалік від зупинки громадського транспорту «Автовокзал» по пр. Леніна у м. Запоріжжі, обрали для скоєння ними злочину пасажирку вказаного маршрутного таксі, як потім з`ясувалося ОСОБА_8 , яка сиділа на передньому сидінні. Далі, вона підсіла до потерпілої, а ОСОБА_6 почала стояти поруч з ними. Побачивши у ОСОБА_8 в руках гаманець, який був відчинений, ОСОБА_6 почала розмовляти з потерпілою, тим самим відволікаючи її увагу від навколишніх подій, а вона в свою чергу, під приводом покладу так званої «щасливої монети», переконавшись, що ОСОБА_8 не усвідомлює її їх дій, викрала з гаманця належні останній грошові кошти у сумі 720 гривень. В подальшому вони розпорядились викраденими грошовими коштами на власні потреби.
Крім того, в середині березня 2015 року, в денний час, вона разом з ОСОБА_6 знаходячись в адміністративній будівлі КУ «Запорізький обласний клінічний онкологічний диспансер», розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Культурна, буд.177-А, де обрали для себе для вчинення злочину чоловіка, як потім з`ясувалося ОСОБА_9 .. Далі, вона підійшла до ОСОБА_9 , та почала з ним розмовляти, тим самим акцентуючи увагу потерпілого до себе, а ОСОБА_6 в цей момент, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_9 не приділяє їй належної уваги, однією з рук, з лівої кишені джинсів потерпілого витягнула належні останньому грошові кошти у сумі 1000 гривень. Однак, зрозумівши, що ОСОБА_9 помітив їх злочинні дії, вони почали тікати від нього в сторону проїзної частини по вул.Культурній у м.Запоріжжі, але були затримані останнім. На даний час потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 завдана матеріальна шкода відшкодована в повному обсязі, у скоєному щиросердечно розкаюється.
Враховуючи те, що обвинувачені та інші учасники провадження не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349, ст.351 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, окрім допиту обвинуваченого, дослідження висновку експерта та матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

При встановлених обставинах, суд дійшов висновку, що вина обвинувачених повністю доведена і дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за:

- ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб;
- ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України, закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, під час якого особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.
Дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за:
- ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб;
- ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, під час якого особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного нею злочинів, які відповідно до ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості та тяжким злочином, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, не заміжня, не перебуває на диспансерному обліку в Запорізькому та Запорізькій психіатричній лікарні, визнала провину та розкаялася у вчиненому, добровільно відшкодувала завдані збитки, думку потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які просять суворо не карати обвинувачену.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що підтверджується її поведінкою під час досудового розслідування та судового розгляду, добровільно відшкодувала завдані збитки.
Обставин, що обтяжують покарання, ОСОБА_6 згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно з ч.2 ст.65 КК України особі, яка здійснила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Беручи до уваги вищевикладене, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, даних про особу обвинуваченої, її ставлення до скоєного, обставин, що пом`якшують покарання, та вимоги, зазначені в абз.2 п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд прийшов до висновку про те, що покарання, яке буде необхідним та достатнім для виправлення останньої і можливе без ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим вважає доцільним призначити покарання обвинуваченій з застосуванням ст.ст.75,76 КК України.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного нею злочинів, які відповідно до ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості та тяжким злочином, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, не заміжня, не перебуває на диспансерному обліку в Запорізькому та Запорізькій психіатричній лікарні, визнала провину та розкаялася у вчиненому, добровільно відшкодувала завдані збитки, думку потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які просять суворо не карати обвинувачену.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що підтверджується її поведінкою під час досудового розслідування та судового розгляду, добровільно відшкодувала завдані збитки.
Обставин, що обтяжують покарання, ОСОБА_7 згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно з ч.2 ст.65 КК України особі, яка здійснила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Беручи до уваги вищевикладене, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, даних про особу обвинуваченої, її ставлення до скоєного, обставин, що пом`якшують покарання, та вимоги, зазначені в абз.2 п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд прийшов до висновку про те, що покарання яке буде необхідним та достатнім для виправлення останньої і можливе без ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим вважає доцільним призначити покарання обвинуваченій з застосуванням ст.ст.75,76 КК України.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Цивільні позови не заявлено.
Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ч.9 ст.100 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.349,366-371,373-376,395,532 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 та ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, та призначити їй наступне покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, якщо вона в період всього іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на неї судом обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої системи, повідомляти кримінально-виконавчу систему про зміну місця проживання, періодично з`являтися на реєстрацію до органів кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироку законної сили, залишити у вигляді домашнього арешту.
ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 та ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, та призначити їй наступне покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, якщо вона в період всього іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на неї судом обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої системи, повідомляти кримінально-виконавчу систему про зміну місця проживання, періодично з`являтися на реєстрацію до органів кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироку законної сили, залишити у вигляді домашнього арешту.
Речові докази: грошові кошти в розмірі 1000 грн., які знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_9 , залишити у користуванні останнього.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суду м.Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1