Справа № 11а-498 Головуючий в 1
інстанції - Салай М. Г.
- 152 Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 липня
2007 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного
суду Чернігівської області в складі:

головуючого - Кузюри
М. М.

суддів - Широян
Т.А., Борисенка І.П.

з участю :

прокурора -
Томішка М. П.

захисників -
ОСОБА_1, ОСОБА_2

засудженого -
ОСОБА_3

представника
потерпілої ОСОБА_4 _ ОСОБА_5

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.
Чернігові кримінальну справу за апеляцією адвокатів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
інтересах засудженого ОСОБА_3, а також
самого засудженого ОСОБА_3 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської
області від 19 квітня 2007 року.

Цим вироком

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженець с Шибиринівка Чернігівського району та області, який раніше не судимий, працює робітником СТОВ „Першотравневе"
, проживає в АДРЕСА_1

Засуджений
за ст.
152 ч.3 КК України на 7 років позбавлення волі;

За ст. 15
ч.2 - 152 ч.2 КК України - на 5 років позбавлення волі;

На підставі ст. 70
КК України за сукупністю злочинів остаточно призначено

покарання - 8
років позбавлення волі.

ОСОБА_3 визнано винним
та засуджено за те, що він на початку
липня 2006 року о 2 годині, перебуваючи
в стані алкогольного сп'яніння, на
вул. Садова в с Шибиринівка
Чернігівського району та області,
достовірно знаючи про неповнолітній вік ОСОБА_4, біля будинку культури із застосуванням
насильства та погроз його застосування зґвалтував її

19 січня
2007 року він же повторно о 23 годині,
перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння , на вул.
Садова в с Шибиринівка
Чернігівського району та області, біля
будинку культури із застосуванням фізичного насильства та з погрозами
застосування такого насильства намагався зґвалтувати ОСОБА_6, втім свій злочинний намір не довів до кінця з
причин, що не залежали від його
волі, а саме тому, що потерпіла вчинила активний опір.

В
апеляціях, які однакові за змістом, адвокати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також засуджений ОСОБА_3, просять вирок суду щодо ОСОБА_3 скасувати, як незаконний, і провадження по справі закрити за
відсутністю в діях ОСОБА_3
складу злочину, посилаючись на
те, що судом допущена однобічність та
неповнота судового розгляду справи,
упереджене ставлення суду до підсудного,
що полягало в тому, що всі
клопотання як захисту, так і
засудженого, у встановленому порядку не
розглядались, у протоколі судового
засідання не фіксувались. Як основне, в
апеляції наголошується на грубе порушення судом права ОСОБА_3 на захист, яке полягало в тому, що суд безпідставно відмовив захиснику
ОСОБА_2 у праві на ознайомлення з матеріалами справи. Таке право було надано
адвокатам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 лише після проголошення вироку і то воно було
обмеженим, оскільки головуючий по справі
обмежив їх право можливістю робити виписки,
заборонивши застосування науково-технічних засобів при ознайомленні із
матеріалами справи. Крім того,
захисниками надана довідка про те,
що під час інкримінованого йому злочину -зґвалтування ОСОБА_4, він перебував зовсім в іншому місці.

Заслухавши
доповідача, думку прокурора та
представника потерпілої ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про залишення вироку суду щодо
ОСОБА_3 без змін, самого засудженого, а також його адвокатів, та захисника,
які наполягають на скасуванні вироку суду із закриттям провадження по
справі, з мотивів, викладених у апеляціях , перевіривши матеріали справи та доводи
апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції захисників ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, а також самого засудженого
ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

Винність
ОСОБА_3 у зґвалтуванні потерпілої ОСОБА_4 ,
та у замаху на зґвалтування потерпілої ОСОБА_6 при обставинах, викладених у вироку доведена, ґрунтується на доказах, які були розглянуті в судовому засіданні.

Потерпіла
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 прямо вказують на ОСОБА_3 ,
як на особу, яка вчинила проти
них статеві злочини. При цьому обидві потерпілі

досить
детально і стабільно на досудовому слідстві та в судовому засіданні розповідали
про обставини вчинення щодо них злочинів.

Засуджений
ОСОБА_3 в судовому засіданні після допиту потерпілої ОСОБА_4, не заперечував, що влітку 2006 року мав з нею статеві
стосунки, при цьому це відбулось саме із
застосуванням сили. Показав також, що
погрожував їй , щоб про те, що було з нею, вона нікому не розповідала. Проте
заперечував, що йому було відомо про її
неповнолітній вік.

На
досудовому слідстві , даючи пояснення з
приводу зґвалтування ОСОБА_4 , ОСОБА_3
не заперечував, що влітку 2006 року він
дійсно проводжав ОСОБА_4 додому після відпочинку у клубі. При цьому наводив ряд
свідків, які бачили його того дня з
ОСОБА_4 - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10.

Свідок
ОСОБА_11 як на досудовому слідстві, так
і в судовому засіданні стверджувала, що
на початку липня 2006 року вона, разом
із ОСОБА_3м, ОСОБА_4 та іншими
відпочивали у клубі, потім спілкування
продовжили на вулиці. Коли ОСОБА_4 захотіла піти додому, ОСОБА_3 став її утримувати, потім повів її до торгівельних прилавків
, де вони перебували поза їх увагою
близько 15 хвилин. Коли повернулись,
ОСОБА_4 була без настрою, хотіла
піти, але ОСОБА_3 утримував її. Вона
змогла піти , коли ОСОБА_3 відволікся.

Такі ж
показання в судовому засіданні дав свідок ОСОБА_12, який товаришував з ОСОБА_3м і якому того ж
дня ОСОБА_3 повідомив , що у нього
чудовий настрій , а тому він має намір
вступити у статевий акт з будь-ким із дівчат. Він особисто знав , що потерпіла неповнолітня. Показання
зазначеного свідка ОСОБА_3 визнав.

Свідок
Нужник, яка також була того вечора із
ОСОБА_4 та ОСОБА_3м, але пішла додому
раніше, стверджувала, що бачила наступного дня ОСОБА_4 на
автобусній зупинці засмученою із синцем на обличчі. На її питання, що сталось,
ОСОБА_4 відповідати не захотіла,
бо була пригнічена.

Свідок
ОСОБА_6, яка також була разом із ОСОБА_4, підтвердила той факт, що ОСОБА_3 примусив ОСОБА_4 залишитись із
ним, коли вона хотіла піти додому. При
цьому він її утримував за руку. А наступного дня вона від ОСОБА_4 дізналась про
те, що її біля торгівельних прилавків
ОСОБА_3 зґвалтував, і що вона змогла від
нього піти лише тоді, коли він
відволікся. Коли ОСОБА_3 таким же чином намагався зґвалтувати її сестру, вона згадала цей випадок з ОСОБА_4. І лише
після цього всім стало відомо про зґвалтування ОСОБА_4. Також
стверджувала, що бачила на обличчі
ОСОБА_4 синець, коли та розповідала їй
про зґвалтування.

Зазначені
свідки, сама потерпіла та засуджений
ОСОБА_3 стверджували, що ця подія мала
місце саме у липні 2006 року. Тому вважати,
що ні судом ні слідством не встановлено час вчинення злочину , підстав нема.

Судово-медичною
експертизою ОСОБА_4 встановлено факт вступу нею у статеві стосунки.

Згідно даних
паспорту, ОСОБА_4 народилась 13 лютого
1990 року, тт. на час зґвалтування їй не
виповнилось 16 років.

Ставити
під сумнів її показання щодо обставин зґвалтування, а також її тверджень про те, що вона повідомляла ОСОБА_3 про свій
неповнолітній вік нема. Крім того, суд у
вироку зазначив, що за зовнішнім
виглядом ОСОБА_4 К. неможливо прийняти за дорослу жінку.

Твердження
ОСОБА_3 та його захисників, що
звинувачення ОСОБА_3 у зґвалтуванні ОСОБА_4 є ні чим іншим, як помста її батька за те, що у свій час батько ОСОБА_3 викрив сина
співмешканки батька ОСОБА_4 У вчиненні крадіжки, є тільки припущенням і нічим не обґрунтовані.

Надана
захисниками ОСОБА_2м та ОСОБА_1м довідка про те, що ОСОБА_3 в період, у який йому інкримінується вчинення
зґвалтування ОСОБА_4 , перебував у
іншому місці за межами села, де
відбувались події, не може служити
підставою для скасування вироку ,
оскільки вона не була предметом дослідження у суді 1 інстанції, і спростовується показаннями потерпілої
ОСОБА_4, свідків і самого ОСОБА_3, які він давав в судовому засіданні і на
досудовому слідстві.

За
твердженням ОСОБА_3, будь які
недозволені методи слідства щодо нього не застосовувались.

Таким
чином , дії ОСОБА_3 за епізодом
обвинувачення зґвалтування ОСОБА_4 судом за
ст. 152 ч.3 КК України
кваліфіковано вірно

ОСОБА_3
категорично заперечував факт замаху на зґвалтування, пояснюючи,
що запропонував ОСОБА_6 вступити у статеві зносини, але та відмовилась і що ніякого насильства по
відношенню до потерпілої ОСОБА_6 не чинив. Втім підтвердив, що коли ОСОБА_6 стала чинити опір, він застосував до неї фізичну силу - вдарив
по голові., а коли вона впала - він
залишив її. Такі свої дії розцінює як відмову від намагань вступити у статеві
відносини із ОСОБА_6.

Свідок Буренок показувала
, що о 24-00 19 січня 2007 року до неї
прийшла сестра ОСОБА_6, вся у багнюці, обличчя у крові, а на голові за вухом - була гематома. На її питання
, що трапилось, ОСОБА_6 розповіла, що ОСОБА_3 намагався її зґвалтувати.

Інша
сестра потерпілої ОСОБА_6 - ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердила, що зі слів ОСОБА_3 їй стало відомо 19 січня
2007 року, що він побив її сестру
ОСОБА_13.

За висновками
судово-медичної експертизи у потерпілої ОСОБА_6 Виявлені тілесні ушкодження у
вигляді закритої черепно-мозкової травми,
струсу головного мозку, з
розсіяною органічною мікросимптоматикою,
помірно вираженими вегето-судинними та астеноневротичними синдромами, забиття м'яких тканин шийного відділу хребта
та голови, забиття правої нирки.

Наведене, разом із показаннями свідків, самої потерпілої ОСОБА_6 свідчать, як правильно зазначив суд, про те,
що ОСОБА_3 намагався зґвалтувати ОСОБА_6, а не добровільно вступити з нею у статеві
зносини, втім свій умисел не довів до
кінці у зв'язку із тим, що потерпіла
чинила активний опір, а тому його дії
за ст.
153 ч.2 , 15 ч.2 КК України
кваліфіковано вірно.

Даних
про упереджене ставлення органів досудового слідства і суду до засудженого
ОСОБА_3 по справі не встановлено

Слідство
по справі, як досудове так і судове
, проведено повно та об'єктивно. Ставити
під сумніви показання свідків,
потерпілих, на що наголошується у
апеляції, підстав нема.

Не встановлено
по справі і порушень норм кримінально-процесуального законодавства, які тягнуть за собою безумовне скасування
вироку суду.

Покарання
ОСОБА_3 призначено у відповідності із вимогами
ст. 65-67 КПК України, з урахуванням тяжкості вчиненого, даних про його особу, а саме те,
що він раніше не судимий,
позитивно характеризується за місцем проживання та по роботі. Як
обтяжуючу покарання ОСОБА_3 обставиною суд правильно визнав вчинення ним
злочинів в стані алкогольного сп'яніння. З урахуванням наведеного суд призначив
ОСОБА_3 покарання за обома епізодами обвинувачення у мінімальному розмірі, що передбачено ст.
153.4.2, 3 КК України.

На
підставі наведеного, керуючись ст.
365, 366 КПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
захисників ОСОБА_1, ОСОБА_2 , а також самого засудженого ОСОБА_3 залишити
без задоволення, а вирок Чернігівського
районного суду Чернігівської області від 19 квітня 2007 року щодо ОСОБА_3 - без
змін.