Ухвала

іменем україни

2 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_8,

суддів: ОСОБА_9, ОСОБА_10,

при секретарі ОСОБА_11,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000638, за касаційною скаргою прокурора на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 14 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 31 жовтня 2014 року щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Житомира, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше судимого 15.11.2012 року Корольовським районним судом за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, уродженця м. Житомира, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянки України, уродженки м. Житомира, проживаючої за адресою: АДРЕСА_3, раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 307 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_12,

в с т а н о в и л а:

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 14 липня 2014 року ОСОБА_4, виправдано за недоведеністю його вини у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України. ОСОБА_2 виправдано за недоведеністю його винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_3 виправдано за недоведеністю її винуватості у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 307 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 31 жовтня 2014 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що судами було безпідставно визнано недопустимими докази, які підтверджують винуватість ОСОБА_4, ОСОБА_2та ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих їм злочинів органом досудового розслідування. Вказує, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки у ній не викладено всіх відповідей на доводи, що містяться у апеляційній скарзі.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора який не підтримав скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 органом досудового розслідування обвинувачувались у вчиненні злочинів за наступних обставин.

ОСОБА_1, на початку травня 2013 року з метою незаконного виготовлення, зберігання без мети збуту та з метою збуту психотропної речовини «амфетамін», при невстановлених слідством обставинах та у невстановлених слідством осіб, незаконно придбав інгредієнти для виготовлення вказаної психотропної речовини, серед яких був прекурсор, стосовно якого встановлюються заходи контролю - сірчана кислота у невстановленій слідством кількості, в одній з аптек м. Житомира придбав декілька одноразових медичних шприців з голками.

У подальшому, у вечірній час 22 травня 2013 року, перебуваючи у підсобному господарстві по АДРЕСА_4, виготовив невстановлену кількість психотропної речовини «амфетамін», частину з якої, приблизно 0,15 грами, вжив особисто, частину незаконно безоплатно збув у цей же день ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 Іншу частину психотропної речовини «амфетамін» розфасував у різні пакетики для подальшого її збуту. З цією метою попросив про допомогу у перевезені вказаної психотропної речовини ОСОБА_2, та поклав частину в автомобіль «Деу Ланос», д.н.з. НОМЕР_1, який перебував у користуванні у ОСОБА_2, а іншу частину речовини продовжував незаконно зберігати з метою збуту та без мети збуту при собі.

У цей же день, приблизно о 23 год., знаходячись поблизу будинку 6-б по вул. Бальзаківській у м. Житомирі, ОСОБА_1 незаконно збув психотропну речовину «амфетамін» у кількості близько 0,00048 грама ОСОБА_6, а іншу частину психотропної речовини в кількості 0,848 грам подовжував незаконно зберігати з метою збуту та без такої мети до 23 год. 50 хв., тобто до вилучення працівниками міліції.

ОСОБА_3 при невстановлених слідством обставинах та в невстановленої слідством особи незаконно придбала в невстановленій слідством кількості психотропну речовину «амфетамін», яку принесла до свого місця проживання АДРЕСА_3, зберігала з метою збуту та без мети збуту до 22 травня 2013 року. У вказану дату ОСОБА_3 перевезла психотропну речовину на автомобілі марки «Деу Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 до будинку АДРЕСА_4, де частину психотропної речовини вжила особисто, а іншу її частину, розфасовану у шість фасувальних пакетиків у загальній кількості 1,17 грами, з метою збуту, продовжувала незаконно зберігати при собі до 23 год. 50 хв., тобто до вилучення працівниками міліції у с. Зарічани, Житомирської області.

Як вбачається з матеріалі кримінального провадження та судових рішень, висновки суду про недоведеність вини ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих їм злочинів, зроблені судом на підставі доказів, які з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, були досліджені і перевірені під час розгляду провадження та їм дана належна оцінка.

При цьому суд виходив із закріпленого в ст. 63 Конституції України принципу презумпції невинуватості та вимог ст. 17 КПК України про те, що обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Приймаючи рішення до відсутність достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, у яких вони обвинувачувались органом досудового слідства, суд встановив, що їх обвинувачення ґрунтувалось на недопустимих доказах.

Так, судом було вірно встановлено, 22 травня 2013 року слідчим СВ Житомирського РВУ МВС України в Житомирській області ОСОБА_7 було проведено огляд місця події, під час якого у автомобілі, речах, які у ньому знаходились та у ОСОБА_1 було виявлено та вилучено психотропну речовину «амфетамін».

В той же час, згідно матеріалів провадження, слідчим, всупереч вимогам ст.ст. 233 , 234 , 235 , 236 КПК України , без ухвали слідчого судді було проведено не огляд місця події, а обшук автомобіля та речей, що у ньому знаходились, у результаті якого незаконно вилучено психотропну речовину. Як убачається із матеріалів кримінального провадження, з клопотанням про проведення обшуку (огляду) до слідчого судді слідчий не звертався як до, так і після його проведення. При цьому у протоколі огляду місця події, слідчий посилається саме на норми закону, які передбачають процесуальний порядок проведення обшуку.

Згідно протоколу огляду місця події від 22 травня 2013 року , слідчим, в порушення ст.ст. 207, 208 КПК України та ст. 59 Конституції України , проведено особистий обшук ОСОБА_1, який оформлено вищевказаним протоколом огляду місця події. Під час проведення особистого обшуку ОСОБА_1 було порушено його право на захист, оскільки, відповідно до вимог ст. 208 КПК України , уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз'яснити право мати захисника. Вказані вимоги слідчим при фактичному затриманні ОСОБА_1 виконані не були, оскільки в матеріалах кримінального провадження є протокол затримання ОСОБА_1, який датований 28 травня 2013 року.

Відповідно до вимог ст. 87 КПК України недопустимими доказами є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України. Суд зобов'язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Доводи прокурора про ту обставину, що судом безпідставно не було взято до уваги показання виправданих, які вони давали під час проведення досудового розслідування суперечать вимогам ст. 23 КПК України, письмові докази, на які посилається прокурор у касаційній скарзі, в тому числі дані проведеного в обласному наркологічному диспансері аналізу сечі, в матеріалах провадження відсутні, а посилання на дані акту судово-наркологічної експертизи можуть свідчити тільки про вживання ОСОБА_1, наркотичного засобу канабісу, обвинувачення щодо якого останньому не пред'являлось.

Таким чином, як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд відповідно до вимог кримінального процесуального закону у судовому засіданні перевірив усі зібрані на досудовому слідстві докази, на підставі яких ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 було пред'явлене обвинувачення у вчиненні злочинів та, давши їм належну оцінку, обґрунтовано дійшов висновку про недоведеність винуватості засуджених у вчиненні злочину.

Вирок суду відповідає вимогам статей 368, 370, 374 КПК України. Доводи касаційної скарги прокурора про порушення судом цих вимог є необґрунтованими.

На вимогу ст. 419 КПК України, при перегляді кримінального провадження апеляційним судом, належним чином перевірено наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи та прийнято рішення з наведенням докладних мотивів, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

У касаційній скарзі прокурора не зазначено жодної передбаченої у ст. 412 КПК України обставини, яка би свідчила про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило б суду постановити законний та обґрунтований вирок. Не наведено у касаційній скарзі і доказів, які спростовували б висновки апеляційного суду щодо законності вироку.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону по справі не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 442 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 14 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 31 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_15 ОСОБА_14 ОСОБА_13