В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря
розглянувши за матеріалами кримінального провадження № 0005733 апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_4 , прокурора прокуратури Ленінського району м. Миколаєва ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.01.2014 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, проживаючого в АДРЕСА_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Петрівка Миколаївського району Миколаївської області, проживаючого в АДРЕСА_2 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 186 ч. 2, ст. 345 ч. 2 КК України

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Шурине Миколаївського району Миколаївської області, проживаючого в АДРЕСА_3 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України

учасники судового провадження
прокурор:

обвинувачені: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисники: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

законний представник:

потерпілі: ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

судовий розпорядник:

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційних скарг.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.01.2014 року

- ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуті покарання за вироками Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06.03.2013 року та Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 26.07.2013 року, та остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі

- ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 345 КК України та йому призначено покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 345 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. На підставі п.п. 3, 4 ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладені обов`язки з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інстпекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання

- ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.09.2013 року та остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі

Вироком ухвалено стягнути з ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та Вищого професійного училища суднобудування м. Миколаєва в солідарному порядку на користь ОСОБА_4 717,34 грн. в рахунок відшкодування матеріальних збитків, завданих злочином, та 2 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_4 просить вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.01.2014 року відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 змінити в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, призначивши йому покарання, пов`язане із позбавлення волі, та змінити вирок в частині пред`явленого цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, а саме задовольнити позов у повному обсязі та стягнути з ОСОБА_7 та законних представників обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 ОСОБА_14 та Вищого професійного училища суднобудування у солідарному порядку 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а в іншій частині вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.01.2014 року в частині призначення ОСОБА_7 покарання змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, а саме із необгрунтованим застосуванням ст. 75 КК України та визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 345 КК України та призначити покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 345 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, а в іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_4 вказує, що не погоджується із частковим задоволенням її цивільного позову про відшкодування моральної шкоди. Зазначає, що після вчиненого щодо неї злочину відчувала душевні страждання, її стан здоров`я погіршився, а її чоловік помер після того, як дізнався про події.

Крім того, вказує, що дії ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у здійсненні грабежу відносно неї були спільними, крім того ОСОБА_7 наніс тілесні ушкодження прцівнику міліції, він раніше судимий, що в своїй сукупності свідчить про необхідність обрання ОСОБА_7 покарання із відбуванням в місцях позбавлення волі.

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що рішення суду в частині призначення покарання ОСОБА_7 є незаконним та невмотивованим, відомості про особу правопорушника судом оцінені неналежним чином.

Зазначає, що оскільки ОСОБА_7 скоїв два кримінальні правопорушення, одне з яких відноситься до категорії тяжких, крім того, в стані алкогольного сп`яніння, вину визнав частково, не відшкодував завдану шкоду, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, відсутність пом`якшуючих обставин, звільнення його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки є необгрунтованим та ухваленим з порушенням вимог ч. 2 ст. 50 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 05.10.2013 року приблизно о 22.00 год. неповнолітній ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля бару «Арзу», розташованого по пр-ту Мира, 2-а в м. Миколаєві, маючи намір на відкрите викрадення чужого майна із застосуванням фізичного начильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, що виразилося в нанесенні декількох ударів руками в обличчя ОСОБА_12 , внаслідок яких він впав на землю, відкрито викрав його майно, а саме грошові кошти в сумі 200 грн., мобільний телефон марки «Nokia Lumia 610» вартістю 400 грн. із сім-картою оператора «Лайф» вартістю 15 грн. та грошовими коштами на рахунку абонентського номеру в розмірі 20 грн., чим завдав ОСОБА_12 матеріальні збитки на загальну суму 635 грн. з викраденим майном ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд.

Крім того, 05.10.2013 року близько 22.38 год. неповнолітній ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно за попередньою змовою з ОСОБА_7 та неповнолітнім ОСОБА_8 , які також перебували в стані алкогольного сп`яніння, маючи намір на заволодіння чужим майном, знаходячись на перехресті вул. Чигрина та пр-ту Жовтневого в м. Миколаєві, відкрито шляхом ривка заволоділи майном ОСОБА_4 , а саме сумкою фірми «Amwаy» вартістю 250 грн., зонтиком вартістю 250 грн., термосом «Amwаy» вартістю 160 грн., помадою «Amwаy» вартістю 168 грн., пудрою з футляром фірми «Amwаy» вартістю 377,50 грн., олівцем для губ фірми «Amwаy» вартістю 116,12 грн., олівцем для брів та змінним стержнем фірми «Amwаy» вартістю 172,52 грн., косметичкою фірми «Amwаy» вартістю 90 грн., салфетками для очищення L.O.C. фірми «Amwаy» вартістю 34,34 грн., окулярами в футлярі вартістю 100 грн., гаманцем фірми «Amwаy» вартістю 200 грн., освіжувачем ротової порожнини фірми «Amwаy» вартістю 42,04 грн., грошовими коштами загальною вартістю 315 грн., чим спричинили ОСОБА_4 матеріальні збитки на загальну суму 2 275,52 грн. з місця вчинення грабежу ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зникли та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд.

05.10.2013 року приблизно о 23.00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля будинку № 46-а по вул. Комсомольській в м. Миколаєві, під час його затримання співробітником міліції за підозрою у вчиненні того ж дня грабежу ОСОБА_4 , спричинив легкі тілесні ушкодження співробітнику ОБ ДСО при УМВС України в Миколаївській області прапорщику міліції ОСОБА_13 у зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків, а саме з метою уникнути затримання наніс один удар рукою в обличчя, що відповідно до висновку експерта № 1669 від 07.10.2010 року за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілої ОСОБА_4 , прокурора на підтримку апеляційних скарг, , які заперечували на апеляційні скарги та просили залишити вирок суду без зміни, вивчивши матеріали справи та додатково надані в апеляційній інстанції матеріали, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_4 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Фактичні обставини злочину, які викладені у вироку, кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 345 КК України, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України судом встановлені правильно на підставі досліджених в судовому засіданні доказів і апелянтами не оспорюються.

Щодо призначеного ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів вважає його недостатньо мотивованим і обгрунтованим внаслідок неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд 1 інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, правильно визначив його вид і розмір, враховуючи тяжкість вчинених злочинів, один з яких є тяжким, а інший злочином середньої тяжкості, дані про його особу, яка характеризується позитивно, відсутність в силу ст. 89 КК України судимості, наявність обставини, яка обтяжує покарання вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння.

Проте, висновок про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання з випробуванням у порядку ст.75 КК України, суд фактично не умотивував, а тільки вказав, що враховуючи суспільну небезпечність вчинених злочинів, особу обвинуваченого та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, виправлення ОСОБА_7 можливе без відбування ним покарання.

Разом з тим, суд при призначені покарання взагалі не врахував не тільки тяжкість скоєних злочинів, а й дані про особу ОСОБА_7 та конкретні обставини вчинення злочинів, зокрема те, що матеріальні збитки та моральна шкода потерпілій ОСОБА_4 не відшкодовані і ніяких конкретних дій по її відшкодуванню не здійснюється.

Дані, що містяться у характеристиці на обвинуваченого, на яку посилається суд, не дають підстав вважати, що ОСОБА_7 в цілому характеризується позитивно, оскільки в характеристиці з місця проживання вказано, що ОСОБА_7 характеризується посередньо, зловживає спиртними напоями, надходили скарги на його поведінку в гуртожитку.

В характеристиці з місця навчання зазначено про пропуски занять, не атестацію за 2 курс навчання по спеціальним предметам.

Цим даним суд не дав належної оцінки, а та обставина, на яку послався суд в обґрунтування свого рішення, на думку колегії не дає підстав для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.

Більш того, суд не звернув уваги на точні положення закону, згідно з якими при вирішенні зазначених питань суд має належним чином досліджувати і оцінювати всі обставини справи, які мають значення для справи, та враховувати, що ст. 75 КК України застосовується лише в тому разі, коли для цього є підстави, на які слід посилатися у вироку, чого суд не зробив.

З урахуванням викладеного є неправильним висновок суду 1 інстанції про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладанням обов`язків з числа передбачених ст. 76 КК України, оскільки всі вказані обставини в їх сукупності свідчать про системний характер його протиправної поведінки, його схильність до продовження злочинної діяльності та небажання встати на шлях виправлення. Реальне відбування ОСОБА_7 покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

В силу неправильного застосування судом кримінального закону, на підставі ч.1 п.4 ст. 420 КПК України вирок суду підлягає скасуванню в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання, з постановленням нового вироку.

Що стосується вимог апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_4 про збільшення сум цивільного позову, то вони задоволенню не підлягають, оскільки даних про те, що саме дії обвинувачених привели до таких наслідків як смерть чоловіка потерпілої ОСОБА_4 в матеріалах справи немає.

Керуючись ст. ст. 405, ч.1 п. 3 ст. 407, ч.1 п. 4 ст. 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити, апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2014 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_8 залишити без змін.

Цей же вирок відносно ОСОБА_7 в частині звільнення його від відбування призначеного цим вироком покарання, з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки на підставі ст. 75 КК України, з покладанням на обвинуваченого обов`язків, передбачених п.п.3, 4, ч. 1 ст. 76 КК України - скасувати.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ст. ст. 186 ч. 2 КК України на 4 роки позбавлення волі, за cт. 345 ч. 2 КК України на 3 роки позбавлення волі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим вважати ОСОБА_7 засудженим на 4 роки позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту - залишити без зміни.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку у виконання.

В іншій частині вирок суду 1 інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржено в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ через апеляційний суд Миколаївської області протягом одного місяця з моменту його проголошення.

Головуюча:

Судді :