Ухвала

іменем україни

2 грудня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого ОСОБА_6,

Суддів ОСОБА_7, ОСОБА_8,

при секретарі ОСОБА_9,

за участю:

прокурора ОСОБА_10,

захисника ОСОБА_1,

засудженого ОСОБА_2 (в режимі відеоконференцзв'язку

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_2 та самого засудженого на вирок Апеляційного суду Запорізької області від 31 березня 2014 року,

Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2013 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше неодноразово судимого, останнього разу: 21 серпня 2008 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 296, ст. 70 КК України до покарання у виді 3 роки позбавлення волі

· за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 2 роки обмеження волі;

· за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим із застосуванням ст. 69 КК України ОСОБА_2 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Вироком Апеляційного суду Запорізької області від 31 березня 2014 року вирок районного суду щодо ОСОБА_2 в частині призначеного покарання скасовано.

ОСОБА_2 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

За ч. 2 ст. 125 КК України ОСОБА_2 засуджено до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_2 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

В іншій частині вирок суду щодо ОСОБА_2 залишено без зміни.

ОСОБА_2 визнаний винним та засуджений за те, що він 20 липня 2013 року приблизно о 20 годині 20 хвилин, будучи в стані алкогольного сп'яніння, за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 під час сварки зі своєю сестрою ОСОБА_4 наніс останній одного удару кухонною сокирою по голові, завдавши їй легкі тілесні ушкодження.

Цього ж дня він, у продовження сварки вже з потерпілим ОСОБА_5, в АДРЕСА_1 з метою вбивства наніс останньому кухонною сокирою три удари в область голови, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, а також два удари в область лівої руки та два удари в область лівої ноги, спричинивши середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Проте довести свій умисел на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_5 до кінця не зміг з незалежних від нього обставин.

В касаційних скаргах:

· захисник просить вирок апеляційного суду змінити та призначити більш м'яке покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Стверджує, що призначене ОСОБА_2 покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, що апеляційним судом не в повній мірі враховані дані про особу засудженого та обставини, що пом'якшують покарання;

· засуджений просить змінити вирок апеляційного суду та перекваліфікувати його дії на ст. 124 КК України. Вказує, що вчинив вказані дії в стані афекту, оскільки життю та здоров'ю його самого та дружини з дітьми існувала загроза з боку потерпілого. Звертає увагу, що він добровільно відмовився від продовження своїх дій. Просить із застосуванням ст. 69 КК України пом'якшити покарання.

Заслухавши доповідача, доводи засудженого та його захисника на підтримку касаційних скарг з підстав, викладених у них, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 433 КПК України до компетенції касаційного суду не відноситься перевірка обставин, зазначених у ст. 410, 411КПК України щодо неповноти судового розгляду справи, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, а оцінка доказів, як то встановлено ст. 94 КПК України, є виключною компетенцією суду, який постановив вирок, і ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, висновки про доведеність вини ОСОБА_2, який свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав повністю, та кваліфікацію його дій за ч. 2 ст.125 КК України та ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, місцевий суд зробив на підставі зібраних у справі та детально досліджених в судовому засіданні доказах, в їх сукупності та взаємозв'язку.

Зазначені обставини підтверджені показаннями потерпілих, висновками судово-медичних експертиз щодо останніх, а також даними, що зафіксовані в протоколі огляду місця події.

На досудовому слідстві і в судовому засіданні ретельно перевірялись твердження ОСОБА_2 про те, що він перебував у емоційно-напруженому стані через протиправні дії потерпілого ОСОБА_5 Проте такого характеру пояснення засудженого не дістали підтвердження.

За висновком судово-психіатричної експертизи в період скоєння інкримінованих йому кримінальних правопорушень ОСОБА_2 ознак тимчасового розладу психічної діяльності не виявляв, перебував в стані простого алкогольного сп'яніння, а тому міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Характер, послідовність, рішучість та динамічність дій, вчинених засудженим, характер знаряддя злочину, механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, - усе це в сукупності свідчить про те, що він мав умисел на позбавлення його життя. Діяння щодо потерпілого ОСОБА_5, до якого вдався засуджений, дають підстави вважати, що він мав намір вбити потерпілого, вони (діяння) були завідомо для нього такими, що потягнуть смерть потерпілого, і не призвели до смертельного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілий на місці злочину втратив свідомість.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, з урахуванням тяжкості злочину, обставин, що пом'якшують та обтяжують покарання, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Апеляційний суд переглядаючи кримінальну справу щодо ОСОБА_2 перевірив всі доводи апеляції прокурора щодо м'якості призначеного районним судом покарання, дотримався вимог ст. 65 КК України та правильно скасував вирок суду щодо ОСОБА_2 в частині призначеного покарання внаслідок м'якості.

Призначаючи ОСОБА_2 більш суворе покарання за вчинені кримінальні правопорушення, апеляційний суд взяв до уваги тяжкість вчинених злочинів, один з яких є особливо тяжким, дані про особу засудженого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив новий злочин в стані алкогольного сп'яніння, і прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначити покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України в межах санкції даного закону у виді 7 років позбавлення волі, що є мінімальним розміром зазначеної санкції.

Підстав для застосування положень ст. 69 КК України до призначеного ОСОБА_2 апеляційним судом покарання, колегія суддів не знаходить.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою зміну вироку апеляційного суду, як то зазначено в касаційних скаргах захисника і засудженого, та підстав для пом'якшення призначеного останньому покарання не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 436-438 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційні скарги захисника та засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Запорізької області від 31 березня 2014 року щодо нього - без зміни.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_6 ОСОБА_8