Справа № 361/2680/2015-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/542/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 20 13.05.2015

УХВАЛА
Іменем України
13 травня 2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

1)
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Броварської міжрайонної прокуратури Київської області ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2015 року, якою обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000086 відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кілія, Одеської області, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого АДРЕСА_1 та проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, повернуто прокурору, для виконання вимог ст. 291 КПК України.

Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на 60 днів і постановлено утримувати його в Київському СІЗО УДПтС України в м. Києві та Київській області, тобто до 08 червня 2015 року.

Своє рішення про повернення обвинувального акту прокурору, суд першої інстанції мотивував тим, що при складанні обвинувального акту прокурором не було дотримано вимог закону, оскільки направлений до суду обвинувальний акт, не містить у собі належним чином сформованого обвинувачення, пред`явлене обвинувачення є неконкретним та неповним. Так, відповідно до матеріалів обвинувального акту, не вказано, час та місце вчинення злочинів, не вказано вчиняв чи ні обвинувачений напад, тобто не розкрита об`єктивна сторона злочину. Розгляд кримінального провадження за відсутності висунутого належним чином обвинувачення, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист.

В порушення вимог ст.ст. 109, 291 КПК України у долученому до обвинувального акту реєстрі матеріалів досудового розслідування не в повному обсязі зазначені процесуальні дії, проведені в ході досудового розслідування, графи частково не заповнені. Відповідно до реєстру, розділ 2 п. 9 постанова про визнання речовими доказами, слідчим ОСОБА_10 винесена ще 06.12.2014 року, тобто до вчинення самого злочину. В реєстрі відсутні дані про допуск захисника, стосовно заходів забезпечення провадження, вказано, що стосовно обвинуваченого обрана міра запобіжного заходу тримання під вартою, в подальшому про це нічого не вказано. Таким чином, суд дійшов висновку, що допущені порушення чинного законодавства, грубо порушили права учасників судового провадження та унеможливлюють суд в послідуючому постановити законний, обґрунтований і вмотивований вирок відповідно до вимог ст. 374 КПК України.

Окрім того, суд дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки обвинувачений раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких, не має постійного місця роботи, а строк тримання під вартою закінчується 15.04.2015 року.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та повернути обвинувальний акт до суду першої інстанції для виконання вимог ст.ст. 314-316 КПК України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що дана ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою. Так, на думку прокурора, вимоги чинного кримінального процесуального законодавства України при складанні обвинувального акту щодо ОСОБА_8 дотримані в повному обсязі. В описовій частині обвинувального акту зазначено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України мало місце рухаючись з с. Рожни Броварського району Київської області до автодороги «Київ Чернігів». Встановити місце вчинення злочину з точністю до кілометра враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення неможливо. Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України мало місце рухаючись по автомобільній дорозі Київ Одеса на 79 км вказаної дороги, яка знаходиться в Білоцерківському районі. Дані обставини спростовують твердження суду про те, що в обвинувальному акті не зазначено місце вчинення кримінальних правопорушень. Відомості щодо конкретного часу придбання обвинуваченим пістолету, обвинувачений за власним бажанням може повідомити під час його допиту в суді, тому відсутність зазначеної інформації на даний час не перешкоджає призначенню судового розгляду. В обвинувальному акті надано відповідну кваліфікацію кримінальному правопорушенню з посиланням на Кримінальний кодекс України за ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, що чітко відповідає диспозиції статей Кримінального кодексу України. Твердження суду щодо не розкриття об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а саме того, при яких обставинах обвинувачений вчинив чи не вчинив напад також є помилковим. Невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування взагалі не є підставою для повернення обвинувального акта.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просив змінити йому міру запобіжного заходу на більш м`яку. Свої вимоги обґрунтовував тим, що обвинувальний акт складено з порушенням вимог КПК України, потерпілий ОСОБА_11 претензій матеріального та морального характеру не має, а підстави для подальшого утримання його під вартою відсутні.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та звільнити ОСОБА_8 з під варти. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвала суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою є протиправною. Не надання ОСОБА_8 копії письмового клопотання про продовження строків тримання під вартою з обґрунтуванням його доказами, до підготовчого судового засідання позбавило ОСОБА_8 права на захист і підготовку на подачу на нього заперечень. Обґрунтовуючи продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою суд послався на тяжкість кримінального правопорушення в якому обвинувачується, та що він не має постійного місця роботи і раніше вчинив кримінальне правопорушення, що в розрізі закону не є безумовними підставами продовження строку тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який вважав, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які просили задовольнити їх апеляційні скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційних скарг необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно до ч. 2 ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Нормами кримінального процесуального законодавства, зокрема п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, передбачено, що обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як вбачається з обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 , вищевказаним вимог кримінального процесуального законодавства дотримано не було, зокрема, обвинувальний акт не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення. Обвинувачення викладене в обвинувальному акті є неконкретним та неповним.

Так, при викладенні обвинувачення в обвинувальному акті, вказується, що ОСОБА_8 разом та за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою незаконно заволоділи автомобілем марки «Volkswagen» модель Passat B5, реєстраційний номер НОМЕР_1 належним ОСОБА_12 , однак не вказується час, місце та спосіб вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Колегія суддів також вважає цілком обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, яке інкримінується ОСОБА_8 є нерозкрита, оскільки з формулювання обвинувачення, яке зазначене в обвинувальному акті, не вбачається кому саме ОСОБА_8 погрожував застосуванням насильства, лише потерпілому ОСОБА_12 чи також і потерпілому ОСОБА_13 , яким чином (спосіб), обвинувачений ОСОБА_8 заволодів мобільними телефонами потерпілих та яка роль у вчиненні вказаного кримінального правопорушення була співучасника ОСОБА_8 .

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність повернення обвинувального акту в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України, в зв`язку з невідповідністю його вимогам КПК України.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі щодо незаконності ухвали суду першої інстанції колегія суддів вважає необґрунтованими та звертає увагу на ту обставину, що розгляд кримінального провадження за відсутності належним чином сформульованого обвинувачення, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист.

Згідно положення ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час вирішення клопотання прокурора, суддею у відповідності до вимог ч. 5 ст. 199 КПК України перевірено достатність та обґрунтованість підстав, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, а саме те, що наявні ризики передбачені ст. 177 КПК України, зокрема обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину, обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, не має постійного місця роботи.

Також, слід зазначити, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , в повному обсязі дотримано норми кримінального процесуального законодавства.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості та підстави для її зміни чи скасування відсутні, а тому в задоволенні апеляційних скарг прокурора та захисника необхідно відмовити, а ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні прокурора Броварської міжрайонної прокуратури Київської області ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14.04.2015 року, відносно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Головуючий /підпис/
Судді /підписи/
Копія вірна: суддя Апеляційного суду
Київської області ОСОБА_2