Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

суддів:ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року щодо зазначеної особи,

у с т а н о в и в:

Як убачається з матеріалів провадження за скаргою, вироком районного суду, залишеним без змін апеляційним судом,

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1), раніше неодноразово судимого, востаннє - вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 06 серпня 2012 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, звільненого від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік 3 місяці,

засудженого до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 4 ст. 187 КК України - на строк 8 років із конфіскацією всього майна, яке є його власністю; за ч. 1 ст. 263 КК України - на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 186 цього ж Кодексу - на строк 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_4 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 06 серпня 2012 року й визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 1 місяць з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Прийнято рішення щодо речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він повторно на початку грудня 2012 року приблизно о 22.00 год, біля будинку № 27 по вул. Подбєльського в м. Кривому Розі зустрів раніше йому не знайомого ОСОБА_5, керуючись виниклим умислом на відкрите викрадення чужого майна з корисливих мотивів застосував насильство, що не є небезпечним для життя та здоров'я потерпілого: ударив кулаком по голові ОСОБА_5, після чого заволодів майном останнього на загальну суму 630 грн, заподіявши потерпілому матеріального збитку на вказану суму.

Крім того, ОСОБА_4 25 лютого 2013 року близько 19.00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння біля будинку № 18 по вул. Подбєльського в м. Кривому Розі, вчинив напад на ОСОБА_6, з метою заволодіння його майном із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров'я, яке виразилось у заподіянні потерпілому тяжкого тілесного ушкодження. При цьому ОСОБА_4 ударив ОСОБА_6 ножем в живіт, від чого останній упав на землю і втратив свідомість. Після цього ОСОБА_4 заволодів належним потерпілому майном на загальну суму 640 грн, спричинивши останньому матеріального збитку на вказану суму.

Також, ОСОБА_4 за невстановлених слідством обставин, шляхом знахідки, незаконно придбав на смітнику патрони калібру 5,6 мм у кількості 100 штук, які незаконно переніс та зберігав за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1, без передбаченого законом дозволу.

У касаційній скарзі засуджений порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Обґрунтовує свою позицію тим, що його винуватість у вчиненні злочинів, передбачених за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України не доведено. Також зазначає, що в основу обвинувального вироку було покладено показання свідків, які не були присутні під час вчинення ним злочину, лише під час проведення впізнання. Крім того, на думку засудженого, постановляючи ухвалу апеляційний суд не дотримався вимог ст. 419 КПК України, оскільки належним чином не обґрунтував підстав, через які апеляційні скарги сторони захисту визнав необґрунтованими, не дав вичерпних і переконливих відповідей на всі доводи апеляційних скарг.

Розглянувши доводи, наведені в касаційній скарзі, та перевіривши надані до скарги судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 263 КК України в касаційній скарзі не оспорюється.

Згідно ст. 438 КПК України невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що також порушує питання засуджений у скарзі, перегляду в касаційному порядку не підлягають. Тому, при розгляді доводів касаційної скарги колегія суддів виходить із фактичних обставин кримінального провадження, встановлених судом першої інстанції.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України, місцевим судом зроблено на підставі показань потерпілих ОСОБА_6, ОСОБА_5 про обставини вчиненого щодо них кримінального правопорушення, показань самого засудженого, даних ним добровільно під час проведення слідчих експериментів у присутності понятих, які повністю узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, експерта ОСОБА_10; даними протоколів слідчих дій; висновками експертиз та іншими, наведеними у вироку письмовими доказами.

При цьому з судових рішень убачається, що згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достатності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв'язку, на підставі чого дійшов правильного висновку про кваліфікацію діяння засудженого. Такий висновок суд належним чином детально обґрунтував у прийнятому рішенні.

Наведені докази в сукупності спростовують доводи засудженого у скарзі про відсутність доказів його винності.

Крім того, аналогічні за змістом доводи сторони захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту слідства та судового розгляду справи були ретельно перевірені апеляційним судом, який для їх спростування з дотриманням вимог ст. 419 КПК України у своїй ухвалі навів належні аргументи.

Отже, переконливих доводів для скасування оскаржуваних судових рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції кримінального провадження щодо ОСОБА_4, з касаційної скарги не вбачається.

Оскільки з касаційної скарги й судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження належить відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року відмовити.

Ухвала о набирає законної сили з моменту її постановлення й скарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_11ОСОБА_11ОСОБА_13