Справа № 11 - 732/2007 Головуюча І
інстанції Богатирчук Г.А.
ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2007
року колегія суддів судової палати в кримінальних справах

апеляційного
суду Миколаївської області

у складі:

головуючого Ржепецького О.П.

суддів: Губи О.О. Карпія В.М.

за участю:
прокурора Багірової В.А.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляцією
засудженого ОСОБА_1. на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31
травня 2007 року, яким

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Генічеськ Херсонської області, що мешкає за
адресою: АДРЕСА_1, раніше судимий 08.08.2005 року Київським районним судом м.
Одеси за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, згідно
вимог ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком
1 рік 6 місяців

засуджений
за ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки

На
підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково
приєднана невідбута частина покарання, призначеного за вироком Київського
районного суду м. Одеси від 8 серпня 2005 року і остаточно призначено покарання
у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Вироком
суду ОСОБА_1. визнаний винним в тому, що 5 травня 2006 року приблизно о 22.00 год., перебуваючи в
стані алкогольного сп'яніння та

знаходячись біля
дитячого садка по вул. Молодогвардійській в м. Миколаєві, повторно, із
застосуванням фізичного насильства, яке полягало в нанесенні ударів по голові
та обличчю громадянина ОСОБА_2., намагався відкрито викрасти належне
потерпілому майно: барсетку, вартістю 40 грн., в якій знаходились: мобільний
телефон "Самсунг С 100",
вартістю 450 грн., стартовий пакет мобільного оператора "Лайф",
вартістю 35 грн., стиплер, вартістю 5 грн., губка для взуття, вартістю 2 грн.,
набір маркерів, вартістю 5 грн., гроші в сумі 20 грн., а всього на суму 557
грн. з місця скоєння злочину ОСОБА_3. скритись не вдалося в зв'язку з затриманням
його працівниками міліції.

При
цьому потерпілому ОСОБА_2 було спричинено тілесні ушкодження, які відносяться
до категорії легких тілесних ушкоджень, які не є небезпечними для життя
потерпілого.

В
апеляції засуджений ОСОБА_1. просить вирок суду першої інстанції змінити у
зв'язку з невірною кваліфікацією його дій та кваліфікувати скоєне ним за ч.2 ст
125 КК України.

В
обґрунтування посилається на те, що він не намагався заволодіти майном ОСОБА_2,
а спричинив потерпілому тілесні ушкодження в ході сварки, а працівники міліції,
які прибули на крик потерпілого, затримали його та звинуватили в заволодінні
майном. Також просить пом'якшити йому покарання з застосуванням ст.69 КК
України.

Заслухавши
доповідь судді, думку прокурора, про залишення вироку без зміни, вивчивши
матеріали справи, , перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що
апеляція задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Винність
ОСОБА_1. в скоєнні злочину, за який він засуджений, доведена сукупністю
досліджених судом доказів, викладених у вироку.

Засуджений
не заперечує, що він наніс удари потерпілому, причинивши останньому легкі
тілесні ушкодження.

Доводи
засудженого про відсутність у нього умислу на відкрите заволодіння майном
потерпілого спростовуються показами потерпілого та свідків.

Так потерпілий
ОСОБА_2. у судовому засіданні показав, засуджений наніс йому удар ногою в
обличчя та став перевіряти кишені його одежі. На його зауваження ударив кулаком
схватив барсетку,
вартістю 40 грн., в якій знаходились: мобільний телефон "Самсунг С 100", вартістю
450 грн., стартовий пакет мобільного оператора "Лайф", вартістю 35
грн., стиплер, вартістю 5 грн., губка для взуття, вартістю 2 грн., набір
маркерів, вартістю 5 грн., гроші в сумі 20 грн., а всього на суму 557 грн. і
став тікати, але був затриманий працівниками міліції.

З
показань свідкаОСОБА_4 вбачається, що він бачив як ОСОБА_1. наносив ОСОБА_4
удари по тілу, оглядав кишені потерпілого, а потім ще наніс декілька ударів по
обличчю і з барсеткою побіг у двори, а коли за ним побігли працівники міліції,
барсетку викинув.

Свідки
ОСОБА_5, ОСОБА_6. та
ОСОБА_7 підтвердили, що 5 травня біля 22 00 годин почули крики про допомогу і
побачили втікаючого ОСОБА_1., якого затримали. При затриманні він викинув
барсетку.

Таким
чином висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1. у вчинені злочину
за обставин викладених у вироку, є обґрунтованим. Дії ОСОБА_1. за ч.3 ст. 15,
ч.2 ст.186 КК України кваліфіковані вірно.

Покарання
засудженому судом першої інстанції призначено з дотриманням вимог ст.ст. 65-67
КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відносяться
до категорії тяжких злочинів особи засудженого.

У
зв'язку з тим, що ОСОБА_1. вчинив новий злочин в період іспитового строку,
судом першої інстанції правильно призначив покарання за сукупністю вироків
відповідно до вимог ст.71 КК України.

Порушень
норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою скасування вироку
колегія суддів при апеляційному розгляді справи не виявила.

Керуючись ст.ст.
365, 366 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляцію
засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного
суду Миколаївської області від 31 травня 2007 року, відносно ОСОБА_1 залишити
без зміни.