У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого 2008 року м.
Київ

Колегія суддів Військової судової колегії Верховного Суду
України в складі :

головуючого Пилипчука П.П., суддів Волкова
О.Ф., Пінчука М.Г.,

за участю прокурора Бобровницького А.Е., розглянувши в
судовому засіданні кримінальну справу стосовно колишнього військовослужбовця
військової частини А 0785 ОСОБА_1 за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_2. на
вирок військового місцевого суду Харківського гарнізону від 13 квітня 2007 року
та ухвалу військового апеляційного суду
Військово-Морських Сил від 24 липня 2007 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком суду колишнього військовослужбовця військової
частини А 0785,

підполковника ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харкові, росіянина, громадянина України,
який має вищу освіту, одруженого, на утриманні має двох малолітніх дітей,
раніше не судимого, на військовій службі з серпня 1988 року, у якості офіцера -
з червня 1993 року,

визнано винним у заподіянні умисного тяжкого тілесного
ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та із застосуванням ст. 69 КК України
засуджено до обмеження волі строком на 5 років.

Ухвалою військового апеляційного суду Військово-Морських
Сил від 24 липня 2007 року за результатами розгляду апеляцій прокурора та
захисника засудженого вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Згідно з вироком, 23 серпня 2006 року близько 11 години
30 хвилин на третьому поверсі першого під'їзду будинку № 187 на просп. Героїв
Сталінграда у м. Харкові ОСОБА_1. під час конфлікту з ОСОБА_3., маючи умисел на
побиття ОСОБА_3. та заподіяння йому тілесних ушкоджень, завдав останньому
чотири удари кулаками в груди та один удар кулаком в голову. Ухиляючись від
протиправних дій ОСОБА_1., ОСОБА_3. почав спускатися сходами. Наздогнавши
ОСОБА_3. на майданчику між першим та другим поверхами, ОСОБА_1. завдав ОСОБА_3.
один сильний удар кулаком у голову, від якого той втратив рівновагу та впав на
майданчик першого поверху. Внаслідок цього, ОСОБА_3. отримав важку відкриту
черепно-мозкову травму, а саме: вдавлений перелом кісток у лівій
тіменно-скроневій області, забій головного мозку з осередком забою-розтрощення
лівої скроневої долі, тобто тілесні ушкодження, які є тяжкими за критерієм
небезпечності для життя. Травмованого ОСОБА_3. у той же день було
госпіталізовано до Харківської міської клінічної лікарні швидкої допомоги, де 6
вересня 2006 року від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_3. помер.

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_2. - син померлого
ОСОБА_3., не погоджуючись з постановленими по справі судовими рішеннями,
просить вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції
скасувати у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону та
невідповідністю призначеного засудженому покарання тяжкості вчиненого ним
злочину, а кримінальну справу стосовно ОСОБА_1. направити на нове
розслідування. Свої вимоги мотивує тим, що в діях засудженого містяться також
ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, - залишення без допомоги
особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані. У зв'язку з цим, оскільки
ОСОБА_1., на думку потерпілого, вчинено два умисних злочини, то при призначенні
йому покарання норми статті 69 КК України не могли бути застосовані.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України Волкова
О.Ф., думку прокурора Бобровницького А.Е., перевіривши доводи касаційної скарги
та матеріали справи, колегія суддів Військової судової колегії вважає, що
касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Суд, безпосередньо дослідивши зібрані по справі докази,
здійснивши їх оцінку у повній відповідності до вимог кримінально-процесуального
закону, встановив обставини справи з належною повнотою і правильно кваліфікував
злочинні дії ОСОБА_1.

Як вбачається з матеріалів справи, покарання засудженому
призначене з дотриманням вимог, передбачених статтями 65, 69 КК України.

За наявності кількох встановлених по справі обставин, що
пом'якшують покарання, якими суд першої інстанції визнав виключно позитивні
характеристики підсудного з місця роботи та місця проживання, його щире каяття,
наявність у ОСОБА_1. на утриманні двох малолітніх дітей, а також те, що до
кримінальної відповідальності він притягується вперше, сам виховувався без
батьків, добровільне відшкодування завданих злочином збитків, застосування ст.
69 КК України та призначення основного покарання іншого, більш м'якого виду, не
зазначеного в санкції ч. 2 ст. 121 КК
України, на думку колегії суддів, здійснено у відповідності до вимог закону.
Висновок суду про те, що зазначені вище обставини істотно знижують ступінь
тяжкості вчиненого ОСОБА_1. злочину, є обґрунтованим.

За таких обставин колегія суддів вважає призначене
ОСОБА_1. остаточне покарання таким, що відповідає встановленим ст. 65 КК
України загальним засадам призначення покарання, необхідним та достатнім для
виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Підстав вважати його
невідповідним тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок надмірної м'якості
немає.

Істотного порушення кримінально-процесуального закону при
розгляді даної справи або неправильного застосування кримінального закону,
судом касаційної інстанції не виявлено.

Керуючись ст.ст. 394, 396 КПК України,
колегія суддів Військової судової колегії Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу
потерпілого ОСОБА_2. на вирок військового місцевого суду Харківського гарнізону
від 13 квітня 2007 року та ухвалу
військового апеляційного суду Військово-Морських Сил від 24 липня 2007 року
залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню
не підлягає.

Судді :

Пилипчук П.П. Волков
О.Ф.
Пінчук М.Г.