Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Паневіна В.О.,

суддів

Коротких О.А. та Гриціва М.І.,

розглянувши в судовому засіданні в
місті Києві 25 березня 2008 року кримінальну справу за касаційною скаргою
захисника ОСОБА_1 на судові рішення щодо ОСОБА_2,

встановила:

вироком
Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого
2007 року, залишеного без зміни ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської
області від 16 травня 2007 року,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця села Пушкарівки
Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України,
раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 296 КК
України до обмеження волі на строк 3 роки зі звільненням від відбування
покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 2
роки та покладенням на нього обов'язку, передбаченого ст. 76 КК України,
періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Згідно з вироком суду ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він 13 вересня 2004
року близько 22 години 15 хвилин, з хуліганських спонукань відключив освітлення
на подвір'ї садиби ОСОБА_3, розташованої АДРЕСА_1, а коли останній вийшов з
будинку на вулицю, ховаючи обличчя під маскою, з мотивів явної неповаги до
суспільства, безпричинно, з особливою зухвалістю заподіяв потерпілому ОСОБА_3
легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_1, просить скасувати судові рішення та
закрити справу за відсутністю складу злочину. Своє прохання мотивує тим, що у
справі не має однозначних і переконливих доказів винуватості ОСОБА_2 у
інкримінованому йому злочині. Крім того, посилається на порушення судом вимог
кримінально-процесуального закону.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Обґрунтовуючи
винуватість ОСОБА_2 у злісному хуліганстві, суд послався на показання
потерпілого ОСОБА_3 про безпричинне побиття його невідомим у масці, в якому він
у ході самозахисту впізнав ОСОБА_2; показання свідка ОСОБА_4, з яких
убачається, що вона бачила, як невідомий у масці, який по росту та статурі був
схожий на ОСОБА_2, бив її чоловіка; показання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_5 і
ОСОБА_6, згідно з якими вони, невдовзі після події злочину бачили сліди побиття
на обличчі потерпілого; дані висновків судово-медичної експертизи про
спричинення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень.

Як убачається з
показань ОСОБА_3, під час захисту він ударив
нападника штиковою лопатою по носі, а потім підняв маску й впізнав у
ньому ОСОБА_2

Те, що
потерпілий завдав ОСОБА_2 удар по носі, стверджується даними судово-медичного
освідування засудженого.

Таким чином,
посилаючись на ці та інші зазначені у вироку докази, яким було дано правильну
оцінку, суд прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості
ОСОБА_2 у злісному хуліганстві.

Що ж до
тверджень захисника про перебування засудженого в момент злочину в іншому
місці, то суд першої інстанції ретельно перевірив їх і мотивовано визнав
безпідставними, оскільки вони не спростовують дійсності та достовірності
показань потерпілого ОСОБА_3 про обстановку й обставини побиття його ОСОБА_2 та
сукупності інших доказів, взаємопов'язаних з свідченнями потерпілого, зокрема,
даних висновку судово-медичної експертизи про час, механізм заподіяння тілесних
ушкоджень ОСОБА_2 та їх локалізацію.

У ході судового
розгляду засуджений заявляв клопотання про направлення справи на додаткове
розслідування. Суд поставив на обговорення це клопотання й виніс мотивовану
постанову про відмову в його задоволенні, яку засуджений не оспорював.

Постановлене
рішення не суперечить вимогам процесуального закону, тому твердження захисника,
що такою відмовою суд порушив право засудженого на захист, є безпідставними.

Під час
перевірки справи в порядку апеляційного провадження суд другої інстанції
ретельно з'ясував усі доводи апеляції захисника, які за змістом та суттю
аналогічні тим, що зазначені в касаційній скарзі, й мотивовано відмовив у їх
задоволенні, навівши аргументи, які ґрунтуються на матеріалах справи.

Зазначених в
касаційні скарзі підстав недостатньо для скасування чи змінити судових рішень.

Тому, керуючись
ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

відмовити у
задоволенні касаційної скарги захисника ОСОБА_1 на судові рішення щодо ОСОБА_2.

С у д д і:

Паневін В.О. Коротких О.А. Гриців М.І.