АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0008222 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Горлівки Донецької області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:

- 23.08.2013 вироком Печерського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 185 КК України до громадських робіт строком на 80 годин,

- 17.01.2014 вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік,

- 25.06.2014 вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі та на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільненої від відбування покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_5 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 12 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 12 січня 2015 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 17.01.2014 та остаточно призначено покарання у виді 2 (двох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватою у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненому повторно, за наступних обставин.

Так, 23 вересня 2014 року приблизно о 20 год. 30 хв. ОСОБА_5 , знаходячись в приміщенні магазину ДП «Адідас-Україна», розташованому в ТРЦ «Макрос» за адресою: м. Київ, проспект Московський, 16-Б, з метою таємного викрадення чужого майна взяла жіночі штани вартістю 476 грн., жіночі штани вартістю 796 грн. та жіночий джемпер вартістю 700 грн., з якими вийшла за межі магазину, однак була викрита та затримана адміністратором вказаного торгового закладу.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_5 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження та доведеність своєї вини у вчиненні замаху на таємне викрадення чужого майна, просить вирок Оболонського районного суду м. Києва від 12 січня 2015 року змінити, призначити їй більш м`яке покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України. При цьому обвинувачена посилається на те, що вона повністю визнала свою вину та у вчиненому щиро розкаялась, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, а також самостійно виховує двох малолітніх дітей та має матір, яка є пенсіонеркою та потребує допомоги.

Іншими учасниками судового провадження апеляційні скарги на вирок суду першої інстанції не подані.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченої ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченої, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину за обставин, наведених у вироку, в апеляційній скарзі не заперечується та судом апеляційної інстанції відповідно до положень ч. 2 ст. 394 КПК України не перевіряється, оскільки під час судового провадження в суді першої інстанції суд в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 цього Кодексу, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і у такому випадку учасники судового провадження позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України визначена правильно, і також не оспорюється обвинуваченою.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченої про надмірну суворість призначеного їй покарання, то вони є необгрунтованими.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався.

Так, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості. Також суд врахував дані про особу винної, яка раніше неодноразово судима, і, маючи не зняті та непогашені у встановленому законом порядку судимості, знову вчинила умисний злочин проти власності.

Крім того, судом не встановлено обставин, які б обтяжували покарання, та при цьому врахована обставина, яка пом`якшує покарання, - щире каяття у вчиненому. Судом взято до уваги і ті обставини, на які посилається обвинувачена в апеляційній скарзі, зокрема, дані про її особу з місця проживання, те, що вона не перебуваєна обліках у лікарів нарколога та психіатра.

Враховуючи викладене, а також дані матеріалів кримінального провадження, які свідчать про стійке небажання обвинуваченої ОСОБА_5 стати на шлях виправлення, оскільки новий злочин проти власності вона вчинила через незначний час після постановлення відносно неї попереднього вироку, яким її було засуджено за вчинення аналогічного корисливого злочину до трьох років позбавлення волі та звільнено від відбування цього покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість виправлення винної без ізоляції від суспільства, а також, що призначений розмір покарання у виді позбавлення волі є необхідним для її виправлення та попередження нових злочинів.

Що стосується посилань в апеляційній скарзі обвинуваченої на наявність у неї матері пенсійного віку та двох неповнолітніх дітей, яких вона виховує та утримає одна, то з огляду на наведені обставини, вони не можуть бути достатніми підставами для пом`якшення призначеного їй покарання.

Крім того, оскільки ОСОБА_5 після постановлення 17.01.2014 відносно неї вироку під час іспитового строку вчинила новий злочин, суд першої інстанції правильно призначив їй остаточне покарання за правилами ст. 71 КК України, яке має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

З огляду на викладене, призначене ОСОБА_5 судом першої інстанції покарання, на переконання колегії суддів, відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченої, є необхідним для виправлення винної та попередження нових злочинів, і підстави для пом`якшення їй покарання, в тому числі із застосуванням положень ст. 69 КК України, відсутні.

За наведених підстав колегія суддів визнає апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 необґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 12 січня 2015 року у кримінальному провадженні № 0008222 відносно ОСОБА_5 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченою ОСОБА_5 в той же строк з дня вручення їй копії ухвали.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3