АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/137/15 Справа № 182/8733/13-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

20 січня 2015 року Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровську апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2014 року.

Цим вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, раніше судимий:

- 30.10.1978 року Херсонським обласним судом за ст.208, ч.3 ст.117, ст.118, ст.ст. 17,118 КК УРСР до 11 років позбавлення волі;

- 06.12.1990 року Нікопольським міським судом за ч.3 ст.141 КК України до 8 років позбавлення волі;

- 23.11.1994 року Новокаховським міським судом Херсонської області за ч.3 ст.187, ч.4 ст.185, ч.1 ст.183, ч.3 ст.140, ч.1 ст.222, ч.3 ст.222, ст.ст. 42,43 КК України до 12 років позбавлення волі, звільнений 04.03.2006 року по відбуттю строку покарання;

- 02.03.2007 року Нікопольським міськрайонним судом за ч.3 ст.187, ч.2 ст.289, ст.ст. 69,70 КК України до 5 років 5 місяців позбавлення волі, звільнений 18.01.2012 року по відбуттю строку покарання,

засуджений: - за ч.3 ст.186 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, раніше судимий:

- 15.08.2005 року Марганецьким міським судом за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

-17.11.2006 року Нікопольським міськрайонним судом за ч.3 ст.185, ч.1 ст.71, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 10.09.2009 року Алуштинським міським судом АР Крим за ст.ст. 199,396 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 07.05.2013 року умовно-достроково на 1 рік 4 місяці 25 днів,

засуджений: - за ч.1 ст.396 КК України до 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Алуштинського міського суду АР Крим від 10.09.2009 року, остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у вигляді 1 (одного) року 8 (восьми) місяців позбавлення волі.

Згідно вироку ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними у скоєнні злочину за таких обставин.

13 червня 2013 року приблизно о 22.30 годині, обвинувачений ОСОБА_7 за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, з метою викрадення чужого майна, приїхали на мопеді на вул.Першотравневу в м.Нікополь Дніпропетровської області де, залишивши мопед у лісосмузі, направились через пустир до домоволодіння АДРЕСА_1 , де мешкає потерпілий ОСОБА_9 , з яким знайомі не були.

ОСОБА_7 разом з невстановленою слідством особою підійшли до паркану з задньої сторони двору та безперешкодно відчинивши хвіртку, зайшли на територію зазначеного домоволодіння, де скориставшись тим, що ОСОБА_9 є особою похилого віку, мешкає сам, в момент їхнього проникнення у двір перебував тривалий час у кухні домоволодіння, невстановлена особа зняв одну шибку з вікна спальні, а іншу розбив, та проник до житла. В той час ОСОБА_7 стояв у дворі та спостерігав за тим, щоб їхні дії не виявив потерпілий та інші особи. Запевнившись в тому, що у дворі нікого не має та відсутністю сторонніх осіб, які б могли завадити їхнім діям, ОСОБА_7 слідом за невстановленою особою проник до будинку.

В момент пошуку цінних речей та грошей до кімнати зайшов ОСОБА_9 , який виявив їхні злочинні дії. Не зважаючи на це невстановлена особа з метою відкритого викрадення чужого майна, наніс рукою один удар в ліву сторону голови потерпілого ОСОБА_9 , чим заподіяв останньому фізичну біль, тобто застосував насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого. Від удару потерпілий ОСОБА_9 впав на підлогу, де його накрили одягом та наказали не підніматись під погрозою подальшого застосування аналогічного насильства. При цьому потерпілий сприйняв погрози як реальні, тому не прийняв ніяких заходів, щоб зупинити злочинців.

Продовжуючи свій злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 разом із невстановленою слідством особою, групою осіб умисно, повторно, із корисних мотивів, відкрито викрали грошові кошти в сумі 30 000 грн., золотий перстень вартістю 2000 грн., чоловічий годинник вартістю 100 грн., мобільний телефон Нокіа 1280 вартістю 200 грн. з СІМ-картою оператора мобільного зв`язку МТС, матеріальної цінності немає, на рахунку грошей не було, мобільний телефон Моторола вартістю 100 грн., без СІМ-карти, заморожену курку вартістю 50 грн., три пакунки пельменів на суму 60 грн., вісім банок консервів шпроти на суму 80 грн., три ювілейні медалі, які матеріальної цінності не мають, що належать потерпілому ОСОБА_9 , чим заподіяли йому матеріальну шкоду на загальну суму 32 590 грн..

В той момент, коли потерпілий продовжував лежати на підлозі, ОСОБА_7 та невстановлена слідством особа з місця злочину зникли разом з викраденим майном, яким розпорядилися ним за своїм власним розсудом.

13 червня 2013 року приблизно о 23.30 годині, обвинувачений ОСОБА_8 , достовірно усвідомлюючи факт вчинення ОСОБА_7 з невстановленою слідством особою тяжкого злочину, а саме викрадення майна потерпілого ОСОБА_9 , поєднаного з проникненням у житло, з метою приховування тяжкого злочину, заздалегідь не обіцяючи це, не тільки не повідомив правоохоронним органам про вчинення кримінального правопорушення, але й допомагав збуту майна, здобутого внаслідок його вчинення, а саме отримав від ОСОБА_7 5000 грн., 3 ювілейні медалі, завідомо для нього здобуті злочинних шляхом, які сховав спочатку за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , а потім по АДРЕСА_3 у ОСОБА_10 , а також отримав від ОСОБА_7 продукти харчування курку та пельмені.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції просить вирок суду скасувати, в зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, при цьому ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.186 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, а ОСОБА_8 визнати винним за ч.3 ст.186 КК України та призначити йому покарання з застосуванням ч.1 ст.71 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі. Прокурор доводи відносно ОСОБА_7 аргументує тим, що останній на шлях виправлення не став, знову вчинив корисливе кримінальне правопорушення стосовно особи похилого віку, раніше неодноразово засуджений за корисливі злочини. Також прокурор зазначає, що суд першої інстанції кваліфікуючи дії ОСОБА_8 за ч.1 ст.396 КК України послався лише на покази обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , при цьому стороною захисту не надано підтвердження перебування ОСОБА_8 вдома на момент вчинення ОСОБА_7 з невстановленою слідством особою злочину.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які просили вирок суду залишити без змін, а апеляцію прокурора без задоволення, перевіривши матеріали справи, вивчивши і проаналізувавши доводи, що містяться в апеляції, зіставивши їх з наявними в справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про винність ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи, повністю ґрунтуються на розглянутих у судовому засіданні та наведених у вироку доказах.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку суду першої інстанції, органами досудового слідства та судом досліджені всі обставини, які могли мати значення для справи.

Порушень в ході досудового слідства або в судовому засіданні вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування або зміни вироку, перевіркою матеріалів справи не виявлено. Докази, зібрані по справі є допустимими, достатніми та достовірними.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.186 КК України, а також обґрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.1 ст.396 КК України.

Доводи апеляції прокурора про скасування вироку в зв`язку з невірною кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.396 КК України, та перекваліфікації його дій на ч.3 ст.186 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються висновками суду першої інстанції наведеними у вироку.

В ході судового слідства, обвинувачений ОСОБА_8 свою провину за ч.3 ст.186 КК України не визнав, вказуючи на ту обставину, що він участі у вчинені злочину не приймав, при цьому зазначав, що йому було достеменно відомо про те, що ОСОБА_7 разом з іншою особою вчинили грабіж, оскільки отримуючи від ОСОБА_7 гроші у сумі 5000 грн., 3 ювілейні медалі і продукти харчування, розумів, що ці речі і грошові кошти отримані злочинним шляхом.

З показів обвинуваченого ОСОБА_7 даними в судовому засіданні також вбачається, що коли його затримали працівники міліції, вони його одразу почали бити і він розповів, що вчинив грабіж разом з наркоманом ОСОБА_11 , а не ОСОБА_8 , вважаючи що мова йде про вживання ОСОБА_11 наркотиків, а не про прізвище.

З показів наданих потерпілим ОСОБА_9 вбачається, що впізнати осіб, які вчинили щодо нього злочин він не може.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про винність обвинуваченого ОСОБА_8 у заздалегідь не обіцяному приховуванні тяжкого злочину, а саме грабіжу, який вчинив ОСОБА_7 , оскільки факт отримання ОСОБА_8 від ОСОБА_7 грошових коштів, продуктів харчування, ювілейних медалей, підтверджується як показами самих обвинувачених, так і показами допитаних свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , а також протоколом огляду і вилучення 3-х ювілейних медалей (а.п. 120-122).

Зазначені обставини, прямо вказують на наявність злочинного наміру ОСОБА_8 на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.396 КК України, при цьому колегія суддів, виходячи з доводів апеляції прокурора, не находить підстав вважати, що в діях ОСОБА_8 міститься склад злочину, передбачений ч.3 ст.186 КК України.

Також колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано зазначив у вироку, що хоча ОСОБА_7 в ході досудового слідства пояснював, що він вчиняв злочин разом з ОСОБА_8 , суд не може взяти ці покази до уваги, оскільки відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо отримав під час судового засідання і не може обґрунтовувати своє рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Стосовно доводів апеляції прокурора про скасування вироку суду щодо ОСОБА_7 в зв`язку з м`якістю призначеного покарання останньому, то колегія суддів також вважає їх безпідставними і такими що не підлягають задоволенню, оскільки при призначенні покарання засудженому, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України об`єктивно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані які характеризують особу винного, а також сукупність всіх обставин у справі.

Так, судом при призначені покарання було враховано, що ОСОБА_7 вчинив злочин, який віднесено до категорії тяжких, має посередню характеристику та ряд захворювань (а.п. 168-169).

Також судом першої інстанції враховані обставини які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , а саме, що він визнав вину, частково відшкодував шкоду.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом першої інстанції не встановлено.

Колегія суддів вважає, що призначене покарання ОСОБА_7 є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

З урахуванням вище зазначеного, керуючись ст.ст.404,405,407 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:
Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції залишити без задоволення, а вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2014 року у відношенні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ впродовж трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення йому копії ухвали, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4