Справа №642/596/15
Провадження №1-кп/642/174/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2015 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Водяники Звенигородського району Черкаської області, українця, громадянина України, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, військовослужбовця за контрактом військової частини НОМЕР_1 , старшого стрільця 3 відділення 2 патрульного взводу 4 патрульної роти патрульного батальйону, старшого солдату, призваного на військову службу 13.11.2012 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, відносно якого запобіжний захід не обирався,

за звинуваченням його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Старший солдат ОСОБА_4 13 листопада 2012 року був призваний на дійсну військову строкову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для її подальшого проходження до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), де був призначений на посаду стрільця 3 відділення 1 патрульного взводу 4 патрульної роти 2 патрульного батальйону.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13 березня 2013 року №60 старший солдат ОСОБА_4 прийнятий на військову службу за контрактом.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №18 о/с від 03 червня 2013 року, старшого солдата ОСОБА_4 призначено старшим стрільцем 3 відділення 1 патрульного взводу 4 патрульної роти 2 патрульного батальйону, яку він займає по теперішній час.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 142 від 03 липня 2014 року, особовий склад військової частини, у тому числі старший солдат ОСОБА_4 , був відряджений до військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 з метою подальшого виконання завдань у ході проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Приблизно 15 липня 2014 року близько 12-00 години старший солдат ОСОБА_4 , перебуваючи на блокпосту, розташованому у Луганській області на 109 км. автотраси (Т-05-04) Красноармійськ - Артемівськ - Михайлівка, знайшов бойові припаси - гранати РГД-5 у кількості 6 од. із запалами УЗРГМ-2 у кількості 6 шт. Діючи умисно, цілком усвідомлюючи, що вищезазначені предмети являються бойовими припасами, старший солдат ОСОБА_4 таємно, незаконно, без передбаченого Положенням про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №576, та Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року №622 дозволу, придбав шляхом привласнення знайдені ним бойові припаси - гранати РГД-5 у кількості 6 од. разом із запалами УЗРГМ-2 у кількості 6 шт., після чого переніс їх до спеціального автомобілю БТР-4Е бортовий номер НОМЕР_3 до складу екіпажу якого входив, де зберігав їх в період до 10 серпня 2014 року, збираючись в подальшому використати їх на власний розсуд.

10 серпня 2014 року, старший солдат ОСОБА_4 , отримавши наказ вибувати у постійне місце дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , перебуваючи у спеціальному автомобілі БТР-4Е бортовий номер НОМЕР_3 , який на той час знаходився у м. Дебальцево Донецької області, поклав у свої особисті речі знайдені ним раніше бойові припаси - гранати РГД-5 у кількості 6 од. разом із запалами УЗРГМ-2 у кількості 6 шт., та продовжуючи свій злочинний намір таємно, незаконно, без передбаченого дозволу в цей же день незаконно транспортував їх військовими транспортними засобами у м. Харків до станції метро «Площа повстання» та в подальшому потягом зі станції метро «Площа повстання» до станції метро «Південний вокзал», звідки прибув до залу очікування залізничного вокзалу «Харків-Пассажирський».

У подальшому, 10 серпня 2014 близько 17 години 40 хвилин працівниками міліції у залі очікування залізничного вокзалу «Харків-Пассажирський», розташованого за адресою: м. Харків, Привокзальна площа, 1, у старшого солдата ОСОБА_4 були виявлені гранати РГД-5 у кількості 6 од. разом із запалами УЗРГМ-2 у кількості 6 шт., які останній носив при собі без передбаченого законом дозволу.

Таким чином ОСОБА_4 вчинив носіння, зберігання та придбання бойового припасу без передбаченого законом дозволу, тобто вчинив кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 263 КК України.

30 січня 2015 року на адресу Ленінського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 , реєстр матеріалів кримінального провадження, розписка підозрюваного про отримання обвинувального акту.

30 січня 2015 року ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова було призначене підготовче судове засідання по даному кримінальному провадженню на 12 лютого 2015 року.

12 лютого 2015 року в підготовчому судовому засіданні була надана угода, укладена в м. Харкові 12 лютого 2015 року між ОСОБА_4 та військовим прокурором Харківського гарнізону ОСОБА_3 про визнання винуватості з додержанням наступних умов.

Із змісту угоди вбачається, що старшим слідчим військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_5 за погодженням із прокурором 15 грудня 2014 року ОСОБА_4 висунута підозра у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України.

Підозрюваний ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні. При цьому сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 263 КК України на підставі ст.. 69 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі, на підставі ст.. 58 КК України замість покарання у виді одного року позбавлення волі призначити службове обмеження строком на один рік із відрахуванням у доход держави десяти відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 .

Із запропонованим видом та мірою покарання ОСОБА_4 згоден. Наслідки укладання та затвердження зазначеної угоди згідно ст. ст. 473, 394, 424, 474, 476 КПК України та ст. 389-1 КК України оговорені сторонами.

Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що права, надані йому законом у зв`язку з укладенням Угоди про визнання винуватості розуміє; з наслідками укладення та затвердження Угоди про визнання винуватості обізнаний; характер обвинувачення та його суть зрозумілі; обраний вид покарання, який застосовується до нього у разі затвердження угоди, із ним узгоджено та є цілком зрозумілим; виконати взяті на себе відповідно до Угоди про визнання винуватості зобов`язання він в змозі реально, оскільки свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, а саме: у носінні, зберіганні та придбанні бойового припасу без передбаченого законом дозволу визнав повністю.

Суд не вправі перевіряти фактичні обставини вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, оскільки не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні під час проведення підготовчого судового засідання, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про визнання вини.

Судом, на виконання вимог ст. 474 КПК України, сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлено. Суд переконаний, що укладення Угоди про визнання винуватості є добровільним і не вбачає необхідності витребувати додаткові документи та викликати в судове засідання інших осіб і опитувати їх, обмежуючись наданими суду доказами у підготовчому провадженні.

Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, та оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що мали місце діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , склад кримінального правопорушення з кваліфікуючими ознаками носіння, зберігання та придбання бойового припасу без передбаченого законом дозволу, вказує на кваліфікацію діяння за ч. 1 ст. 263 КК України, обвинувачений визнав свою вину повністю.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені Кримінальним Кодексом України.

Кримінальні правопорушення, вчинені обвинуваченим ОСОБА_4 є злочином середньої тяжкості.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем, до кримінальної відповідальності притягується вперше, щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення та активно сприяв розкриттю злочину.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

При вирішенні питання про відповідність угоди вимогам ст. 474 КПК України, суд, враховує, що умови Угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього Кодексу, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод, чи інтересів сторін або інших осіб, не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.

Згідно ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

За таких обставин суд вважає, що виправленню та перевихованню обвинуваченого ОСОБА_4 може сприяти узгоджене покарання за ч. 1 ст. 263 КК України на підставі ст.. 69 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі, на підставі ст.. 58 КК України замість покарання у виді одного року позбавлення волі - службове обмеження строком на один рік із відрахуванням у доход держави десяти відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 .

З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про затвердження угоди між прокурором та підозрюваним.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

По справі маються судові витрати в сумі 1843 грн. 42 коп. за проведення експертиз по справі, які підлягають стягненню на користь держави.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374, 394, 475, 476 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду від 12 лютого 2015 року, що укладена у кримінальному провадженні, зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №80000952 між військовим прокурором Харківського гарнізону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 про визнання винуватості, з додержанням наступних умов.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити узгоджене покарання із застосуванням ст.. 69 КК України у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст.. 58 КК України замість покарання у вигляді одного року позбавлення волі ОСОБА_4 призначити узгоджене покарання у вигляді службового обмеження строком на один рік із відрахуванням у доход держави десяти відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави суму витрат на залучення експертів у розмірі 1843 (одна тисяча вісімсот сорок три) грн. 42 коп.

Міра запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обиралася.

Долю речових доказів- гранат РГД-5 у кількості 6 од. разом із запалами УЗРГМ-2 у кількості 6 шт., які знаходяться на відповідальному збереженні у військовій частині НОМЕР_4 ( АДРЕСА_3 ), вирішити відповідно до вимог діючого законодавства.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок суду на підставі угоди між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 ст.474 КПК України, у тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому угода не може бути укладена.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана через Ленінський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Харківської області.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1