Справа № 192/108/15-к
Провадження № 1-кп/192/44/15
В И Р О К
Іменем України
"08" квітня 2015 р.08 смт.Солоне

СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000890 відносно

ОСОБА_5 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Норилів Білогірського району Хмельницької області, громадянина України, з середньою освітою, холостого, невійськовозобовязаного, мешканця АДРЕСА_1 , судимого 12.04.2013 року Криничанським районним судом Дніпропетровської області за ст. 198 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі. Звільнений із зали суду по відбуттю покарання,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

В с т а н о в и в:

24 листопада 2014 року близько 2-ї години ночі обвинувачений ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у приміщення, зірвавши з вхідних дверей навісний замок, проникнув до приміщення погребу ОСОБА_6 на території його садиби по АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно, належне останньому:

- 2 металеві каністри, обємом по 20 літрів, вартістю по 100 грн., з 40 літрами бензину марки А-92 на суму 624 грн.;

- 5 трилітрових банок з салом, вартістю по 80 грн. на суму 440 грн.;

- 5 літрових банок з тушкованим мясом свинини, вартістю по 76 грн. на суму 380 грн.;

- 4 півлітрових банки повидла, вартістю по 16 грн. на суму 64 грн.;

- 5 півлітрових банок зі смальцем на суму 100 грн.

У такий спосіб ОСОБА_4 викрав майно ОСОБА_6 на загальну суму 1808 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину в предявленному йому обвинуваченні не визнав. Показав суду, що у листопаді 2014 року (точної дати він не памятає), він був вдома у своїх друзів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які проживають у цивільному шлюбі, де періодично знаходиться і він. Його розбудив ОСОБА_9 та попросив допомогти йому перенести до будинку з сусіднього городу сумку з консервацією та 2 каністри з бензином, на що він погодився і допоміг перенести ці речі. У ту ж ніч він разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_7 їли тушонку та сало, які були законсервовані у банки. Алкогольні напої не вживали. ОСОБА_7 консервацію віднесла до сусіда ОСОБА_11 та домовлялася про збут бензину. Через деякий час ОСОБА_12 зателефонувала її мати, яка проживає з ОСОБА_6 потерпілим у справі, та запитала навіщо вони обікрали її співмешканця. Після чого вони попросили ОСОБА_13 звозити їх до ОСОБА_14 , щоб продати бензин. ОСОБА_9 залишився в автомобілі, а він зайшов з каністрами до ОСОБА_15 у двір. Бензин він продав йому разом з каністрами за 500 грн. На виручені гроші ОСОБА_7 купила продукти, цигарки та спиртне.

У судовому засіданні досліджені й інші докази.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показав, що зранку 24 листопада 2014 року він разом із ОСОБА_4 розпивав горілку. Потім він ліг спати, а ОСОБА_16 кудись пішов, повернувся у той же день з сумкою, у якій були банки з консервацією: тушонкою та повидлом; приніс 2 каністри з бензином, пакет з салом. Пізніше ОСОБА_4 продав бензин ОСОБА_14 , про що особисто повідомив йому. Також ОСОБА_16 зізнався, що усе перелічене майно він викрав у ОСОБА_17 . Під час огляду їхнього будинку співробітниками міліції були виявлені банки з тушонкою, варенням. ОСОБА_4 зізнався їм, що усе викрав він.

Свідок ОСОБА_18 , співмешканка ОСОБА_9 , показала суду, що 24 листопада 2014 року ОСОБА_4 приходив до них додому, просив допомогти йому продати бензин. На питання, де він його взяв, ОСОБА_4 відповів: Де взяв, там вже немає. На прохання ОСОБА_19 вона зателефонувала своїй знайомій з пропозицією придбати бензин, але та їй відмовила. Близько 12-ї години дня ОСОБА_4 повернувся до них додому з двома пляшками горілки, мінеральною водою та цигарками. Наступного дня до неї додому приїхали співробітники міліції, від яких вона дізналася про крадіжку майна у ОСОБА_6 , співмешканця її матері. Вони межують городами. Того ж дня вона допомагала своєму сусіду ОСОБА_20 переносити дрова з саду, де вони побачили сумку з консервацією. Вона зрозуміла, що консервацію та бензин викрав ОСОБА_4 у ОСОБА_6 та попросила сусіда повернути крадене власнику.

Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні показав, що у листопаді 2014 року йому зателефонував ОСОБА_4 та попросив допомогти йому відвезти 2 каністри з бензином людям. Сказав, що заправить йому автомобіль. Він погодився. Каністри з хати, де на той час мешкали ОСОБА_7 та ОСОБА_22 , виносив ОСОБА_4 . ОСОБА_14 запитав, чи не крадений бензин, ОСОБА_4 відповів, щоб не переживав, усе нормально.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що у грудні 2014 року до нього приїхав ОСОБА_23 з невідомим чоловіком, як він пізніше дізнався, це був ОСОБА_4 , який запропонували йому придбати 2 каністри з бензином, на що він погодився і купив бензин за 500 грн.

Місце події: погріб на садибі ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 , зафіксоване у протоколі огляду від 25.11.2014 року

(а.с.32).

Вартість викраденого майна підтверджується висновком товарознавчої експертизи

(а.с.46-48).

З протоколу огляду від 25.11.2014 року убачається, що у будинку за місцем проживання ОСОБА_18 та ОСОБА_9 по АДРЕСА_3 , де 24.11.2014 року знаходився і ОСОБА_4 , працівники міліції виявили та вилучили 2 пакети з трьома кг сала та залишками тушонки (предмети, викрадені з погребу ОСОБА_6 )

(а.с.33).

З протоколу огляду від 15.01.2015 року убачається, що на подвірї ОСОБА_14 по АДРЕСА_4 працівниками міліції виявлено та вилучено 2 порожні каністри з-під бензину, у яких був бензин, який йому продав ОСОБА_19

(а.с.34)

Аналіз досліджених письмових доказів та показань допитаних у суді свідків, свідчить, що вони відповідають вимогам до доказів, передбачених статтями 85 та 86 КПК України щодо належності та допустимості, та узгоджуються між собою, що свідчить про їх достовірність, та є достатніми для прийняття рішення у провадженні.

Доводи обвинуваченого про його непричетність до інкримінованого злочину спростовані у судовому засіданні сукупністю досліджених доказів, тому суд уважає їх неспроможними.

Із обвинувачення ОСОБА_4 суд виключає кваліфікуючу ознаку повторності, оскільки ця ознака обвинуваченому інкримінована безпідставно. Як убачається із тексту обвинувального акту, діяння ОСОБА_4 кваліфіковані як повторні, оскільки раніше у іншому провадженні, яке на розгляді Солонянського районного суду Дніпропетровської області не знаходиться, було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Даних про винесення судового рішення у цьому провадженні стороною обвинувачення суду не надано. Попередня непогашена судимість ОСОБА_19 за злочин, передбачений ст.198 КК України, не утворює повторності для злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Суд виключає і обставину, що обтяжує покарання: вчинення злочину у стані алкогольного спяніння, оскільки ні обвинувачений, ні свідки не підтвердили, що ОСОБА_19 вчинив злочин у нетверезому стані, інших доказів наявності цієї обставини також не надано.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозвязку, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненням у інше приміщення, його діяння кваліфікуються за ч.3 ст.185 КК України.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують покарання.

ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується негативно, як особа, яка схильна до крадіжок, має зареєстроване місце проживання, де фактично не мешкає, змінює місце проживання без реєстрації; не працює, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом: психічні та поведінкові розлади в звязку з вживанням алкоголю.

Помякшуючих покарання обставин судом не встановлено.

Зазначені обставини справи, а також те, що ОСОБА_4 після відбуття покарання у виді позбавлення волі за корисливий злочин проти власності, у період непогашеної судимості, знову вчинив новий корисливий злочин, не працевлаштувався, свідчать про асоціальність його особи, злісне небажання ставати на шлях виправлення, тому йому необхідно призначити покарання у виді реального позбавлення волі у межах санкції ч.3 ст.185 КК України, оскільки інше, більш мяке покарання буде недостатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 місяців з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Строк покарання ОСОБА_4 рахувати з 16 січня 2015 року.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд протягом 30 діб з дня його проголошення, а ОСОБА_4 у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий