У х в а л а

І М Е Н
У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Міщенка С.М.,

суддів за участю прокурора

Кліменко М.Р. і Пекного С.Д., Вергізової Л.А.

розглянула в судовому засіданні 09
грудня 2008 року в м. Києві кримінальну справу за касаційним
поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції,
на постанову Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 25
лютого 2008 року щодо ОСОБА_1

Цією постановою щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше не судимого,

застосовано примусові заходи
виховного характеру - передано під нагляд матері ОСОБА_2

Судом установлено, що ОСОБА_1 вчинив
суспільно небезпечне
діяння, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, за таких обставин.

22 листопада 2007
року,
близько 1 год.
30 хв.,
ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_3 ОСОБА_4. та ОСОБА_5 таємно
викрали
з подвір'я ОСОБА_6. в с. Йосипівці
Вільшанського району Кіровоградської області 80 м електричного багатожильного самопідтримуючого
проводу марки «А-25» на суму 865
грн. 60 коп..

У апеляційному порядку справа не
переглядалась.

У касаційному поданні прокурор, який брав
участь у розгляді справи судом першої інстанції, просить постанову щодо ОСОБА_1
скасувати, а справу щодо нього направити на новий судовий розгляд, посилаючись
на неправильне застосування кримінального закону, оскільки судом усупереч
вимогам ст. 105 КК України не було встановлено строку, на який ОСОБА_1 передано
під нагляд матері.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання подання,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені у касаційному
поданні, колегія суддів вважає, що це подання слід задовольнити, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 395 КПК України касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість
судового рішення за наявними в справі і додатково поданими матеріалами в тій
частині, в якій воно було оскаржене.

Згідно з ч.3 ст. 105 КК України у разі застосування до неповнолітнього
примусових заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини 2
цієї статті, суд повинен встановити їх тривалість. Такі ж роз'яснення
містяться у п.6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року “Про практику розгляду
судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру ”.

Зазначені вимоги закону та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України були
залишені поза увагою судом першої інстанції при
ухваленні постанови про застосування примусових заходів виховного
характеру щодо ОСОБА_1., ІНФОРМАЦІЯ_1, що призвело до неправильного
застосування кримінального закону, оскільки, як видно зі змісту оскаржуваної
постанови суду, застосувавши до ОСОБА_1
передбачені п. 3 ч.2 ст. 105 КК України примусові заходи виховного
характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд матері, суд не визначив у
своєму рішенні їх тривалість.

За таких обставин колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню, а справа щодо
ОСОБА_1 - направленню на новий судовий розгляд, під час якого суду належить
розглянути справу з дотриманням вимог закону, правильно визначити кримінальну
кваліфікацію суспільно небезпечного
діяння, вчиненого ОСОБА_1., і постановити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 394 - 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання прокурора, який брав участь у розгляді
справи судом першої інстанції,
задовольнити.

Постанову Вільшанського районного суду Кіровоградської
області від 25 лютого 2008 року
щодо ОСОБА_1 скасувати,
а справу направити на новий судовий розгляд у той же місцевий суд в іншому
складі суду.

СУДДІ:

Міщенко С.М. Кліменко М.Р. Пекний С.Д.