Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/355/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.03.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника адвоката - ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0005457 стосовно ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за апеляційною скаргою прокурора на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.01.2015 року яким,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красний Кут, Саратовської області, РФ, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.11.2014 року за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,
засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб та поєднане з проникненням у інше приміщення,за таких обставин.

20 липня 2014 року приблизно о 05.00 год. ОСОБА_8 разом з невстановленою особою, перебуваючи по АДРЕСА_2 , помітили будинок, який перебуває у стані будівництва. В цей момент у них виник намір на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням у інше приміщення. Після чого, ОСОБА_8 за попередньою змовою з невстановленою особою, знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , який розташований за вищевказаною адресою, реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно та цілеспрямовано, повторно, з корисливих мотивів, попередньо розподіливши ролі, відповідно до яких ОСОБА_8 перебуваючи біля паркану будинку та в разі появи третіх осіб мав сповістити про це невстановлену особу, а невстановлена особа в цей час перелізла через паркан, який огороджує вказаний будинок на територію подвір`я, де через вхідний отвір, який не містить дверей, проникла до приміщення недобудованого будинку, який належить ОСОБА_9 , звідки таємно викрали кормоподрібнювач ДТЗ КР-02 вартістю 1120грн., плоскогубці вартістю 27.3грн. та ножиці по металу вартістю 69грн.
З місця вчинення злочину ОСОБА_8 з невстановленою особою зникли, викраденим розпорядились на власний розсуд, чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1216.3грн.
Не погоджуючись з вказаним вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду змінити зазначивши в мотивувальній та резолютивній частині вироку, що вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.11.2014 року виконувати самостійно. Своє прохання апелянт мотивує тим, що відповідно до п. 23 ч. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі постанова Пленуму ВСУ), коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який, вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно. Однак, постановляючи вирок, суд першої інстанції ні в мотивувальній ні в резолютивній частині вироку не послався на зазначені вище вимоги постанови Пленуму ВСУ, що слід визнати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а тому вирок суду підлягає зміні.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення ґрунтується на достовірних та узгоджуваних між собою доказах, які зібрані у передбаченому кримінально-процесуальним законом порядку та належно оцінені судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, і жодним учасником судового розгляду оскаржений не був.
Дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані районним судом за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, районний суд в повній мірі дотримався загальних засад призначення покарання, які закріплені у ст. 65 КК України та належним чином врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого і прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе виключно в умовах ізоляції його від суспільства в призначений судом строк, який є мінімальним передбаченим санкцією статті обвинувачення.
При цьому, вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.11.2014 року ОСОБА_8 було засуджено за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. Інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення мало місце 20.07.2014 року, тобто до постановлення у першій справі вироку суду.
Таким чином, суд першої інстанції в порушення вимог як закону України про кримінальну відповідальність так і постанови Пленуму ВСУ безпідставно не зазначив в мотивувальній та резолютивній частині вироку, що вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.11.2014 року слід виконувати самостійно, що в свою чергу є підставою для зміни судового рішення.
За вказаних обставин, апеляційні доводи прокурора судова колегія вважає слушними, а тому вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.01.2014 року стосовно ОСОБА_8 слід змінити.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора, задовольнити.

Вирок ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.01.2015 року стосовно ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 185 КК України, змінити.

Зазначити в мотивувальній та резолютивній частині вироку, що вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.11.2014 року стосовно ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, виконувати самостійно.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою - в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4