Ухвала іменем україни06 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

судді доповідача ОСОБА_8

суддів: ОСОБА_9, ОСОБА_10,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 26 січня 2015 року щодо останнього,

в с т а н о в и л а:

вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2014

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Трипілля Обухівського району Київської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

засуджено: за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 3 роки.

Цим же вироком вирішено питання щодо судових витрат та цивільного позову.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 26 січня 2015 року вищезазначений вирок в частині вирішення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - скасовано, а кримінальне провадження в цій частині направлене на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок залишено без змін.

За обставин встановлених судом і детально наведених у вироку, 27 листопада 2012 року приблизно о 17 год. 00 хв. ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки «HYUNDAI», д/н НОМЕР_1, рухаючись по автодорозі с. Білогородка в напряму автодороги Київ-Чоп, навпроти будинку № 44 по вулиці Щорса с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області, не діяв таким чином, щоб не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою чим порушив п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, також в порушення вимог п. 12.2 Правил (в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб в межах видимості дороги, а також порушивши п. 12.3 Правил (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди), здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_6 заподіяно тілесні ушкодження, які спричинили йому смерть.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_1, не оспорюючи кваліфікації дій та доведеності вини ОСОБА_2, порушує питання про зміну зазначених судових рішень у зв'язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості і застосування до нього ст. 75 КК України. Обґрунтовує свої вимоги тим, що суди не врахували пом'якшуючі обставини. Також стверджує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання захисником порядку та строків касаційного оскарження, відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що слід відмовити у відкритті касаційного провадження.

Суд касаційної інстанції, згідно п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки суду першої та апеляційної інстанції і перегляду в касаційному порядку відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України не підлягають.

Винуватість ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у касаційній скарзі не оскаржується.

З огляду на положення ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, а також особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_2 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини скоєного злочину, особу засудженого, та характеризуючи його дані, тому обґрунтовано зазначив про можливість виправлення та перевиховання останнього лише в умовах ізоляції від суспільства, з чим і погодився апеляційний суд.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, захисника ОСОБА_7, потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_3, перевірив ретельно всі доводи цих скарг, дав їм належну оцінку, також врахував вимогу захисника про залучення ПАТ «Страхова компанія «Лафорт» як співвідповідача у цивільному позові. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є законною та вмотивованою.

При розгляді кримінального провадження апеляційним судом потерпілі та прокурор просили скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким призначити засудженому більш суворе покарання, обґрунтовуючи це тим, що обвинувачений свою вину не визнав, збитки не відшкодував.

Таким чином, навіть при наявності тих обставин, які на думку захисника пом'якшують покарання ОСОБА_2, а саме: сприяння розкриттю злочину, а також те, що на утриманні засудженого знаходиться хвора матір, свідчить про те, що його виправлення можливе лише за умови ізоляції від суспільства, тому призначене останньому покарання, є законним, обґрунтованим і необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували безумовною підставою для скасування чи зміни судових рішень, колегією суддів не встановлено.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а :

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 26 січня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10