Справа № 1-141/11
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.12.2011 Білоцерківський міськрайонний суд в складі:

головуючого судді Сливка В. В.
секретаряОСОБА_1
за участі прокурораОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, українки, громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_3, вдови, непрацюючої, засудженої 13.09.2011 року Рокитнянським районним судом Київської області за ст. 185 ч. 1 КК України до 6-и місяців арешту, жительки с. Чупири, Білоцерківського району Київської області, вул. Жовтнева, 29, у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 15 ч. 2 і 289 ч. 2, 15 ч. 2 і 190 ч. 2, 185 ч. 2, 190 ч. 2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

13 травня 2010 року ОСОБА_4 скоїла крадіжку чужого майна, за яку її 13 вересня 2011 року засуджено Рокитнянським районним судом Київської області за ст. 185 ч. 1 КК України до 6-и місяців арешту.

21 березня 2011 року, близько 12 год., ОСОБА_4, перебуваючи на території домоволодіння гр-на ОСОБА_5, що на вул. Червоноармійській, 15 у с. Озерній, Білоцерківського району Київської області, скориставшись відсутністю господаря, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна намагалась повторно незаконно заволодіти належним останньому автомобілем марки «ВАЗ-2101», д.н.з. А7313МІ, червоного кольору, вартістю 5308,02 грн., шляхом його продажу гр-м ОСОБА_6 та ОСОБА_7, однак не довела свій намір до логічного завершення з причин, що не залежали від її волі, оскільки не змогла надати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідні документи на вказаний автомобіль, без яких останні відмовились його купувати.

Цього ж дня 21 березня 2011 року, близько 12 год., ОСОБА_4, перебуваючи на території домоволодіння ОСОБА_5, що на вул. Червоноармійській, 15 у с. Озерній, Білоцерківського району Київської області, скориставшись відсутністю господаря та маючи вільний доступ до його будинку та розташованих на території домоволодіння господарських будівель, видавши себе за власницю автомобіля марки «ВАЗ-2101», д.н.з. А7313МІ, котрий насправді належав ОСОБА_5, намагалась повторно, шляхом обману, продати вказаного автомобіля за 1000 грн. ОСОБА_6 та ОСОБА_8, однак не довела свій намір до логічного завершення з причин, що не залежали від її волі, оскільки після того, як не змогла надати ОСОБА_6 та ОСОБА_8 реєстраційні документи на вказаний автомобіль, останні відмовились його купувати.

Окрім цього ОСОБА_4 21 березня 2011 року, близько 12 год., перебуваючи в домоволодінні ОСОБА_5, що на вул. Червоноармійській, 15 у с. Озерній, Білоцерківського району Київської області, скориставшись відсутністю господаря повторно, таємно від оточуючих викрала з указаного домоволодіння хлібопічку, вартістю 399 грн.; електроміксер, вартістю 179 грн.; праску, вартістю 139 грн.; автотестер, вартістю 20 грн.; апарат для вимірювання артеріального тиску, вартістю 61 грн.; бувшу в користуванні металеву тачку, вартістю 299 грн.; бувші в користуванні металеві тиски, вартістю 216 грн.; бувший в користуванні електродриль "Einhell", вартістю 239 грн.; бувший в користуванні електродриль, вартістю 199 грн.; бувшу в користуванні фортуну, вартістю 339 грн.; бувшу в користуванні зварювальну маску, вартістю 29 грн.; бувший в користуванні електродвигун, вартістю 250 грн.; бувшу в користуванні лебідку, вартістю 270 грн.; замок запалювання до автомобіля «ВАЗ», вартістю 65 грн.; два дзеркала заднього виду до автомобіля «ВАЗ», вартістю 75 грн. кожне; дві напіввісі до автомобіля «ВАЗ», вартістю 65 грн. кожна; три свічки запалювання до автомобіля «ВАЗ», вартістю 30 грн. кожна, і 1000 кг. металобрухту, вартість одного кілограму якого становила 2,5 грн., чим завдала потерпілому ОСОБА_9 збитків у сумі 5514 грн..

31 березня 2011 року, близько 21 год. 30 хв., ОСОБА_4, познайомившись під час перебування в будинку № 60, що на вул. Челюскіна у м. Білій Церкві, з гр-м ОСОБА_10 та вирішивши повторно, шляхом зловживання довірою, заволодіти його грошовими коштами, повідомила останньому неправдиву інформацію про те, що може придбати для нього 2 квітня 2011 року одну тону цукру за 5300 грн., а коли ОСОБА_10, добросовісно помиляючись у справжніх намірах ОСОБА_4, передав останній гроші в сумі 5300 грн., заволоділа ними і, не маючи наміру ні купувати за ці гроші цукор, ні повертати їх потерпілому, зникла з місця тимчасового проживання.

Підсудна ОСОБА_4 повністю визнала себе винною у вчиненні шахрайських дій по відношенню до потерпілого ОСОБА_10 і в повному обсязі підтвердила факт повторного незаконного, шляхом зловживання довірою, заволодіння 31.03.2011 року, близько 21 год. 30 хв., за встановлених досудовим слідством обставин, грошовими коштами останнього в сумі 5300 грн.. У вчиненому розкаялась.

Повністю визнаючи себе винною у вчиненому, в повному обсязі погоджуючись з предявленим за вказаним епізодом обвинуваченням та заявленим у справі потерпілим ОСОБА_10 цивільним позовом, будучи детально ознайомленою з положеннями ст. 299 КПК України та наслідками їх застосування, підсудна від подальшого дослідження зібраних у справі за цим епізодом обвинувачення доказів відмовилась.

Суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного злочину доведена в судовому засіданні в повному обсязі предявленого обвинувачення, і що дії підсудної вірно кваліфіковані слідством за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою - шахрайство, вчинене повторно.

Свою вину у вчиненому по відношенню до ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 підсудна ОСОБА_4 на досудовому слідстві також визнала повністю і показала, що у березні 2011 року через оголошення в газеті влаштувалась на роботу до потерпілого ОСОБА_9, який є інвалідом, в якості домогосподарки і з цього часу проживала в його домоволодінні, що на вул. Червоноармійській, 15 у с. Озерній, Білоцерківського району.

У ОСОБА_9 був старий автомобіль марки «ВАЗ», який знаходився у розташованому на території домоволодіння гаражі, і у неї виник намір викрасти його. Через деякий час (21.03.2011 року) ОСОБА_5 поїхав до лікарні у м. Білу Церкву і вона, скориставшись цим, по оголошенню в газеті зателефонувала до хлопців, які скуповували автомобілі в любому стані та займались самовивозом пошкоджених автомобілів, і запропонувала їм указаний автомобіль.

Близько 12 год. указані хлопці (ОСОБА_6 та ОСОБА_8В.) приїхали до домоволодіння ОСОБА_9 з автоевакуатором і вона, завівши їх до гаража, показала автомобіль «ВАЗ», що там знаходився. При цьому сказала, що автомобіль належить їй і залишився від чоловіка, який помер. Хлопці попросили в неї документи на автомобіль, але вона не змогла їх надати, оскільки не знала де вони знаходяться. Після цього хлопці сказали, що в такому випадку автомобіль в неї ніхто купувати не буде і направились до виходу з гаража. Тоді вона запропонувала хлопцям електродриль та інший інструмент, який знаходився у гаражі. Останні погодились і вона продала їм два електродрилі, тиски і фортуну, після чого винесла з будинку хлібопічку потерпілого, міксер та ще якусь техніку, з сараю та гаража якісь автозапчастини і разом з металобрухтом, який знаходився на подвір?ї, продала все це указаним хлопцям, за що отримала від них 1100 грн.. Після того, як хлопці поїхали, вона замкнула хату і покинула с. Озерну. Виручені кошти витратила на власні потреби. ( а.с. 33-35, 43-44, 104-105 )

На початку судового розгляду справи підсудна змінила ці свої показання і намагалсь запевнити суд у тім, що, нібито, не мала наміру викрадати автомобіль ОСОБА_9 та продавати його ОСОБА_6 і ОСОБА_7. Однак вподальшому, після допиту потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_8, знову в повному обсязі визнала себе винною у скоєному і підтвердила свої покази, дані на досудовому слідстві.

Окрім визнання самої підсудної вина ОСОБА_4 у вчиненому по відношенню до ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 підтверджується зібраними у справі доказами.

Показаннями потерпілого ОСОБА_9, котрий ствердив, що, перенісши інсульт та ставши інвалідом, він, не маючи можливості займатися господарством, у лютому 2011 року дав оголошення в газету про те, що шукає жінку для спільного проживання і на початку березня 2011 року на це оголошення відгукнулась ОСОБА_4. З цього часу остання стала проживати в його домоволодінні, розташованому в с. Озерна, Білоцерківського району, на вул. Червоноармійській, 15.

21.03.2011 року, близько 8.30 год., він поїхав рейсовим автобусом до м. Білої Церкви до лікарні і ОСОБА_4 залишилась удома одна.

Близько 18 год. він повернувся додому і виявив, що вхідні двері будинку зачинені на замок, ключі від замка відсутні, сама ОСОБА_4 також відсутня. Через вікно він заліз до будинку і виявив, що зникли його хлібопічка, електроміксер, апарат для вимірювання артеріального тиску, автотестер і праска. Після цього він пішов до сараю і виявив відсутність автомобільної лебідки, металевих тисків та металевої тачки. З гаража зникли два автомобільні дзеркала заднього виду, замок запалювання, дві напіввісі і три свічки запалювання до автомобіля «ВАЗ», а також два електродрилі, одна фортуна, електродвигун, зварювальна маска. Окрім цього з подвір'я та сараю зник його металобрухт, загальною вагою близько 1000 кг.. (а.с. 46-47 )

Потерпілий ОСОБА_8 показав, що разом з ОСОБА_6 займається скупкою за спільні грошові кошти старих автомобілів, їх ремонтом та подальшим перепродажем. У роботі вони використовують його власний автомобіль-евакуатор марки «Івеко».

/

21.03.2011 року до них зателефонувала ОСОБА_4 і запропонувала придбати у неї автомобіль марки «ВАЗ». Вони погодились і близько 12 год. цього ж дня удвох на автомобілі-евакуаторі приїхали до с. Озерної на вул. Червоноармійську, 15, де їх зустріла сама ОСОБА_4. Остання розповіла, що в неї помер чоловік і вона хоче розпродати своє майно, що залишилось після смерті чоловіка, та переїхати жити до батьків. Після цього підсудна відвелаїх до гаража і показала автомобіль, що там знаходився, марки «ВАЗ-2101», червоного кольору. Вказаний автомобіль був частково розібраний, але запчастини до нього знаходились у гаражі.

Оглянувши автомобіль вони з ОСОБА_6 вирішили придбати його разом із запчастинами та запропонували ОСОБА_4 за нього 1000 грн., на що остання погодилась. Після цього вони попросили принести технічний паспорт та інші документи на автомобіль. Підсудна пішла шукати вказані документи, але незабаром повернулась і повідомила, що не знайшла документи. Зрозумівши, що документів на автомобіль у підсудної немає, вони з ОСОБА_6 сказали, що купувати автомобіль не будуть і попрямували до виходу з двору. Однак ОСОБА_4 наздогнала їх і запропонувала купити у неї електроінструмент та інші речі. Вони погодились і купили у підсудної за 1100 грн. два електродрилі, металеві тиски, фортуну, хлібопічку, електроміксер, автозапчастини та приблизно тону металобрухту.

Аналогічні обставини підтвердив потерпілий ОСОБА_6.

Вина ОСОБА_4 у вчиненому підтверджується також:

- письмовою заявою потерпілого ОСОБА_5, котрою останній 01.06.2011 року повідомив правоохоронні органи про викрадення невідомою особою майна з його домоволодіння; (а.с. 6)

- протоколом огляду місця події домоволодіння потерпілого ОСОБА_9, з якого підсудна викрала електроінструмент потерпілого, електро-побутові прилади, автозапчастини та металобрухт і намагалась викрасти автомобіль потерпілого марки «ВАЗ-2101», а також фоттаблицею до вказаного протоколу; ( а.с. 8-22)

- протоколом огляду місця події від 2 червня 2011 року, під час якого потерпілий ОСОБА_6 добровільно видав працівникам міліції частину майна, придбаного 21.03.2011 року в с. Озерній, Білоцерківського району, у підсудної ОСОБА_4; (а.с. 26)

- висновком № 215 експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 14.09.2011 року, з якого вбачається, що ринкова вартість автомобіля «ВАЗ-2101», д.н.з. А7313МІ, якого намагалась викрасти у потерпілого ОСОБА_9 підсудна ОСОБА_4, становила 5308,02 грн.. (а.с. 83-86)

Аналізуючи зібрані у справі докази та належним чином їх оцінюючи суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненому по відношенню до потерпілих ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 також доведена в судовому засіданні в повному обсязі пред?явленого обвинувачення, і що дії підсудної за вказаними епізодами обвинувачення вірно кваліфіковані досудовим слідством:

-за епізодом невдалої спроби заволодіння автомобілем потерпілого ОСОБА_9 - за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 289 КК України, як замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинений повторно;

-за епізодом невдалої спроби заволодіння коштами потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_8 - за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 190 КК України, як замах на заволодіння чужим майном шляхом обману шахрайство, вчинене повторно;

-за епізодом викрадення майна з домоволодіння потерпілого ОСОБА_9 - за ч. 2 ст. 185 КК України,

як таємне викрадення чужого майна крадіжка, вчинена повторно.

Обираючи підсудній покарання суд приймає до уваги кількість, характер і ступінь суспільної небезпеки скоєних останньою злочинів, помякшуючі та обтяжуючі відповаідальність обставини, особу підсудної.

ОСОБА_4 повністю визнала себе винною і щиросердно розкаялась у вчиненому, активно сприяла розкриттю скоєних злочинів. На момент вчинення зазначених злочинів остання всилу ст. 89 КК України не мала судимості.

Наведені обставини суд визнає такими, що пом?якшують відповідальність підсудної.

Обставин обтяжуючих відповідальність ОСОБА_4 судом не встановлено.

Проте за місцем проживання ОСОБА_4 характеризується вкрай негативно як особа, котра, будучи схильною до обману легко в ходить у довіру, зловживає спиртними напоями, підтримує зв?язки з особами, які ведуть антигромадський спосіб життя.

Зважаючи на викладене, а також на те, що ОСОБА_4 вже неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини, і що 13.09.2011 року останню засуджено Рокитнянським районним судом Київської області за ст. 185 ч. 1 КК України до 6-и місяців арешту, суд вважає, що виправлення підсудної можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому вважає за необхідне призначити останній покарання у виді позбавлення волі.

Саме таке покарання суд вважає необхідним і достатнім для виправлення підсудної та попередження нових злочинів.

При цьому суд, зважаючи на те, що свої злочинні дії, спрямовані на заволодіння автомобілем потерпілого ОСОБА_9, ОСОБА_4 до кінця не довела, вказаним майном потерпілого остання не заволоділа і будь-якої матеріальної вигоди від цього злочину не отримала, вважає за недоцільне призначення підсудній додаткового покарання, передбаченого санкцією ст. 289 ч. 2 КК України, у виді конфіскації майна.

Оскільки станом на даний час підсудною не відбуто в повному обсязі покарання за вироком Рокитнянського районного суду Київської області від 13.09.2011 року, остаточне покарання підсудній підлягає визначенню за правилами ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів.

Заявлений у справі потерпілим ОСОБА_10 цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 5300 грн. врахунок відшкодування завданих йому збитків підсудна визнала в повному обсязі. Тому суд вважає вказаний позов обгрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Потерпілими ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 цивільні позови у справі не заявлялися.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 323, 324, 69-1 КПК України, суд

З А С У Д И В :

Визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 15 ч. 2 і 289 ч. 2, 15 ч. 2 і 190 ч. 2, 185 ч. 2, 190 ч. 2 КК України, і призначити їй покарання:

-за ст. 15 ч. 2 і 289 ч. 2 КК України - 5 /п?ять/ років позбавлення волі без конфіскації майна;

-за ст. 15 ч. 2 і 190 ч. 2 КК України - 1 /один/ рік позбавлення волі;

-за ст. 185 ч. 2 КК України - 2 /два/ роки позбавлення волі;

-за ст. 190 ч. 2 КК України - 2 /два/ роки позбавлення волі;

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України, шляхом часткового складання покарань за кожен злочин, до відбування ОСОБА_4 визначити покарання у виді 5 /п?яти/ років 1 /одного/ місяця позбавлення волі без конфіскації майна.

Всилу ст. ст. 70 ч. 4 КК України, шляхом поглинення покаранням, призначеним засудженій цим вирроком, покарання, призначеного останній вироком Рокитнянського районного суду Київської області від 13.09.2011 року, остаточно до відбування ОСОБА_4 визначити покарання у виді 5 /п?яти/ років 1 /одного/ місяця позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_10 5300 грн. врахунок відшкодування збитів.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь НДЕКЦ при ГУ МВС України в Київській області 729,56 грн. врахунок відшкодування судових витрат на проведення у справі дактилоскопічної експертизи.

Запобіжний захід засудженій залишити попередній тримання під вартою в СІЗО № 13 ДДУ ПВП у м. Києві та області. Строк покарання останній рахувати від 30.09.2011 року.

Час тримання ОСОБА_4 під вартою в СІЗО № 13 ДДУ ПВП у м. Києві та області з 10.08.2011 року по 30.09.2011 року зарахувати засудженій в строк відбутого покарання.

Речові докази: два електродрилі, металеві тиски, два дзеркала заднього виду, та автомобіль «ВАЗ-2101» д.н.з А7313МІ, повернути потерпілому ОСОБА_9, у котрого вони перебувають на зберіганні.

Картонну коробку та пластикову пляшку, які зберігаються в камері схову БЦ РВ ГУ МВС, знищити.

Два пластикові картки до стартових пакетів «Київстар» та стартовий пакет (сім-карту) «Київстар» - повернути ОСОБА_4.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області, через Білоцерківський міськрайонний суд , протягом 15 діб.

Суддя ОСОБА_11