Справа № 471/1549/14-к 05.05.2015 05.05.2015 05.05.2015
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000424, за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Братського району Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Братського районного суду Миколаївської області від 3 лютого 2015 року, відносно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Бузьке Новоодеського району Миколаївської області, проживає в АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_8 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.10.2013 р. остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Братського районного суду Миколаївської області від 3 лютого 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1 500 грн.
На підставі ч. 3 ст. 72 КК України визначено самостійне виконання покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.10.2013 р.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Миколаївській області у відшкодування витрат на проведення криміналістичної експертизи 196,56 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначив, що диспозиція ч. 3 ст. 72 КК України передбачає, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
На думку прокурора суд першої інстанції при призначенні остаточного покарання ОСОБА_6 не застосував закон, який підлягав застосуванню, а саме, вимоги ч. 1 та ч. 4 ст. 71 КК України.
Суд не взяв до уваги, те що обвинувачений не працює, не має постійних джерел доходу, а тому і не має можливості сплатити штраф, кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим під час іспитового строку, що свідчить про його суспільну небезпечність, схильність до вчинення кримінальних правопорушень, а тому ОСОБА_6 має бути призначено покарання у виді позбавлення волі, яке є необхідним і буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Узагальнений виклад позиції обвинуваченого ОСОБА_6 в запереченні на апеляційну скаргу.
Обвинувачений зазначає, що суд першої інстанції призначив покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, оскільки відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Зазначає, що твердження прокурора про його суспільну небезпеку є хибними, оскільки нічим не підтверджуються. Він не знав про правові наслідки вчиненого ним діяння та повністю визнав свою вину, щиро кається, він ВІЛ-інфікований, хворіє на вірусний гепатит «С» в стадії загострення та знаходиться на диспансерному обліку у лікарів, проживає разом із хворою матір`ю, яка потребує догляду, він вже сплатив штраф, а тому твердження прокурора про неспроможність його сплати є надуманим.
Вважає, що повторне дослідження даних, що характеризують його особу є недоцільними, оскільки апеляційний суд має право повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони дослідженні судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Вказане на його думку не дає підстав для повторного дослідження даних, що характеризують його особу.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
07.10.2014 р. біля 15 год. 15 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу лісопосадки, розташованої на відстані близько 3 км. із північно-західної сторони від с. Мирне Братського району Миколаївської області, побачивши близько 25 кущів дикоростучої коноплі, з метою придбання та виготовлення із неї наркотичного засобу канабісу, для власного вживання без мети збуту, обірвав з одного куща коноплі листя, відокремивши від них стебла та суцвіття. Зірване листя ОСОБА_6 подрібнив руками, поклав до поліетиленового пакету та сховав у своїй сумці, яку носив при собі, в якій незаконно зберігав вказаний наркотичний засіб з метою власного вживання, без мети його збуту.
08.10.2014 р. о 13 год. 20 хв. на автодорозі с. Людмилівка с. Братське Миколаївської області, неподалік від с. Новомар`ївка Братського району Миколаївської області, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 178 КУпАП, обвинувачений був затриманий працівниками міліції і під час особистого огляду у його сумці в поліетиленовому пакеті було виявлено та вилучено подрібнену, не висушену рослинну речовину сіро-зеленого кольору із специфічним запахом коноплі, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, який в перерахунку на висушену речовину склав 161,0 грам, який ОСОБА_6 незаконно зберігав з метою особистого вживання, без мети збуту.
Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, виготовлення, зберігання наркотичних засобів без мети збуту.
При призначенні покарання судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, вину визнав та щиро кається у вчиненому, позитивно характеризується за місцем мешкання, має на утриманні хвору матір, яка потребує догляду.
Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та додатково надані матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення при обставинах, установлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 КК України вірно та апелянтом не оспорюються.
Але, що стосується призначення покарання, то суд першої інстанції не врахував роз`яснень, викладених в п. 10 постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими ст. ст. 71, 72 КК України.
Як зазначено в ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, вчинив новий злочин, суд, до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Остаточне покарання за сукупністю вироків призначається в тих межах, що встановлені в ч. ч. 2 і 4 ст. 71 КК України і визначається судом з урахуванням того, що згідно з ч. 4 ст. 71 КК України, остаточне покарання у всіх випадках обов`язково повинне бути більшим як від того покарання, що призначене за новим вироком, так і від невідбутої частини того покарання, що призначене за попереднім вироком і межі такого складання визначаються за більш суворим видом покарання.
З урахуванням наведеного при призначенні покарання за вчинення нового злочину, вчиненого після постановлення вироку, підлягає врахуванню і положення ч. 3 ст. 72 КК України, відповідно до якої основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Отже, оскільки обвинувачений, засуджений 02.10.2013 р. Києво-Святошинським районним судом Київської області до 5 років позбавлення волі, вчинив новий злочин 08.10.2014 р., не відбувши призначене покарання, остаточне покарання ОСОБА_6 повинно бути призначено за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк, більший ніж 5 років.
Оскільки відповідно до вимог до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції у разі необхідності застосування більш суворого покарання скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок, вирок суду відносно ОСОБА_6 підлягає скасуванню в частині призначення йому покарання з постановленням нового вироку.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 413, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,
у х в а л и в :
апеляційну скаргу прокурора прокуратури Братського району Миколаївської області задовольнити частково.
Вирок Братського районного суду Миколаївської області від 3 лютого 2015 року відносно ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.10.2013 р., остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.
В іншій частині вирок Братського районного суду Миколаївської області від 3 лютого 2015 року відносно ОСОБА_6 залишити без зміни.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді

____________________ _______________ __________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3