Номер провадження: 11-кп/785/354/15
Номер справи місцевого суду: 496/4518/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 10 апеляційну скаргу обвинуваченої:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Майори Біляївського району Одеської області, українки, громадянки України, з неповною середньою освітою, не працюючої, одруженої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 27.10.2014 року, яким останню визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України та їй призначено покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили змінено з домашнього арешту на тримання під вартою і взято її під варту в залі суду.

Строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_9 визначено відраховувати з моменту її затримання, тобто з 27.10.2014 року, -

встановила:
Як вказано у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_9 визнано винуватою у скоєнні злочину за наступних обставин:

13.07.2014 року, близько 16 години 30 хв., в будинку АДРЕСА_1 , між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , виникла сварка в результаті якої ОСОБА_7 наніс один удар долонею в область обличчя ОСОБА_9 . Побачивши це, ОСОБА_10 , який є батьком ОСОБА_9 , захищаючи останню, почав бійку із ОСОБА_7 . Під час бійки між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті помсти за те, що чоловік її бив, з метою вбивства ОСОБА_7 взяла кухонний ніж, яким навмисно завдала один удар в область черевної порожнини останнього. Далі ОСОБА_9 , продовжуючи свої дії, спрямовані на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_7 , під час бійки між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , умисно завдала один удар ножем в життєво важливий орган ОСОБА_7 шию.

В результаті завдання ударів ножем ОСОБА_7 були заподіяні тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких за критерієм небезпеки для життя.

Згідно висновку судової медико-криміналістичної експертизи № 582 від 12.09.2014 року дані пошкодження могли бути утворені плоским колючо-ріжучим предметом.

ОСОБА_9 виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, заподіяла тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, але злочин не було завершено з причин, що не залежали від її волі.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_9 просить вирок районного суду скасувати, як незаконний, необґрунтований, та направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд в іншому складі суду, а також змінити щодо неї запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, посилаючись на те, що суд першої інстанції розглянув дане кримінальне провадження однобічно, з обвинувальним нахилом, не встановив всі обставини кримінального провадження, не допитав свідків сторони захисту, а саме ОСОБА_10 , який може підтвердити той факт, що вона лише захищалась від нападу потерпілого, а не нападала на нього, що впливає на кваліфікацію її дій, не допитаний експерт, що проводив її психолого-психіатричну експертизу на предмет встановлення її емоційно-психологічного стану. Крім того, обвинувачена вказує про те, що з урахуванням обставин справи, даних про її особу вона раніше не судима, має малолітніх дітей, суд повинен був застосувати щодо неї дію ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідача, обвинувачену ОСОБА_9 , її захисника адвоката ОСОБА_8 і потерпілого ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги і просили про її задоволення, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення її без задоволення з наступних підстав.

Винуватість обвинуваченої ОСОБА_9 в замаху на умисне вбивство свого чоловіка потерпілого ОСОБА_7 за обставин, викладених в оскаржуваному вироку суду першої інстанції, підтверджується доказами, належним чином дослідженими місцевим судом.

Обвинувачена частково визнала свою провину в інкримінованих їй діях, заперечує тільки те, що бажала вбити потерпілого.

Така захисна позиція обвинуваченої ОСОБА_9 спростовується наступними доказами:

- поясненнями потерпілого ОСОБА_7 в судовому засіданні про те, що 13.07.2014 року прийшовши до дому він побачив п`яну дружину, якій дав ляпасу. Побачивши це, батько жінки почав його бити, а обвинувачена взяла ножа, яким нанесла йому удар в живіт. Батько дружини виштовхнув його на вулицю і закрив двері. Почувши крик дітей, він палкою вибив шибку і заліз в будинок. Батько дружини знову почав його бити, зігнув його, а обвинувачена вийшла з кімнати з ножем, яким нанесла удар в шию. З мобільного телефону він викликав швидку;

- протоколом огляду місця події від 13.07.2014 року та фотознімками до нього (а.п. 20 37), з яких вбачається, що місцем події є житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 . Біля кутка будинку, впродовж стіни будинку на отмостці, на підвіконні, зовнішній поверхні дерев`яної рами вікна, склі, на порозі, в середині будинку на підлозі, дивані, на внутрішній поверхні дверей, рушнику є плями бурого кольору;

- протоколом слідчого експерименту від 29.07.2014 року за участю потерпілого ОСОБА_7 , в якому зафіксовані його пояснення, щодо обставин, при яких його дружина ОСОБА_9 заподіяла два ножових поранення в область черева та шиї (а.п. 38 44);

- висновком експерта №251, з якого вбачається, що у ОСОБА_7 були пошкодження: різана рана шиї правопередньо-бокової поверхні з пошкодженням судин шиї та трахеї, також в області лівого підребер`я проникаюча колото-різана рана черевної порожнини без пошкодження внутрішніх органів. Враховуючи морфологічні ознаки встановленого пошкодження шиї, а саме: наявність рівних країв рани, переважаючі довжини рани над глибиною та шириною, наявність гострих кінців рани, її розміри, все це свідчить про різаний характер рани. Рана в області передньо-брюшної стінки, в лівому підребер`ї є колото-різаною, що підтверджується наявністю рівних країв, одним гострим, другим П-образним кінцем рани, переважаючі глибини рани над довжиною та шириною. Данні пошкодження, відповідно до п. 2.1.3 м Правил визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень (1995р.), відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. (а.п. 45 48);

- актом №443 амбулаторної комплексно-судової психолого-психіатричної експертизи від 20.08.2014 року, відповідно якого ОСОБА_9 у момент здійснення інкримінованого їй діяння, не перебувала в якому-небудь емоційному стані, в тому числі стані фізіологічного афекту і підвищеної нервово-психологічного напруження, яке могло б суттєво вплинути на її свідомість і діяльність, а перебувала в стані простого алкогольного сп`яніння, яке спотворює нормальний перебіг психічних процесів, сприяє виникненню відкрито агресивних форм поведінки (а.п. 49 54);

- висновком експерта №582 з фототаблицею до нього, відповідно до якого на тілі громадянина ОСОБА_7 були пошкодження: різана рана шиї правої передньобокової поверхні; в області передньої черевної стінки, у лівому підребер`ї є колото-різана. Дані ушкодження могли бути утворені плоским колючо-ріжучим предметом (а.п. 56 59).

Суд першої інстанції обґрунтовано поставився критично до показань обвинуваченої, що вона не бажала смерті ОСОБА_7 .

Під час заподіяння потерпілому першого ножового поранення в область черевної порожнини, потерпілий з`ясовував стосунки, вів бійку з її батьком і до неї не виявляв агресії, а при нанесенні другого удару в життєво важливий орган потерпілий був вже поранений, також ніякої агресії відносно обвинуваченої не виявляв. При цьому батько знову став бити ОСОБА_7 і тоді обвинувачена вийшла з кімнати та, без потреби захищатися, нанесла потерпілому удар ножем в шию.

При цьому ОСОБА_9 повинна була розумітися про ймовірні наслідки своїх дій.

Після нанесення потерпілому ОСОБА_7 ножових поранень в життєво-важливі органи, обвинувачена не заподіяла ніяких дій по наданню допомоги пораненому. Навіть швидку допомогу визвав сам потерпілий по мобільному телефону, що також спростовує твердження ОСОБА_9 про те, що вона не мала умислу на спричинення потерпілому смерті.

Як пояснила обвинувачена в суді, вона наносила удари ножем потерпілому так як бажала помститись за те, що він раніше її бив.

Дії ОСОБА_9 правильно кваліфіковані судом за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, як замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, але злочин не було завершено з причин, що не залежали від її волі.

При призначенні покарання ОСОБА_9 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винної та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Судом вставлено, що ОСОБА_9 раніше не судима, скоїла навмисний особливо тяжкий злочин, за місцем проживання характеризується негативно.

Обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено.

До обставин, що обтяжують покарання суд відніс вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченій покарання у вигляді позбавлення волі на строк, що є мінімальним згідно санкції статті, що ставиться до вини обвинуваченій.

Підстав для застосування щодо призначеного обвинуваченій покарання дії ст.ст. 69, 75 КК України не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачена ОСОБА_9 лише захищалася від ударів потерпілого ОСОБА_7 не підтверджуються матеріалами справи. Обвинувачена посилається в апеляційній скарзі на те, що суд не допитав в якості свідка її батька ОСОБА_10 . Між тим, останнього було викликано у судове засідання, однак він, скориставшись положенням ст. 63 Конституції України, від дачі показів відмовився (а.п. 77).

Безпідставними є також посилання апелянта на, нібито, некваліфікований висновок комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 443 від 20.08.2014 року, згідно якому комісія судових експертів-психіатрів визнала, що ОСОБА_9 якими-небудь хронічними психічними захворюваннями, слабоумством, іншим хворобливим станом психіки не страждала і не страждає, могла в повній мірі розуміти значенні своїх дій та керувати ними в період часу, якій відноситься до скоєного інкримінованого їй діяння, ОСОБА_9 ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляє, знаходилася у стані простого (непатологічного) алкогольного сп`яніння, могла повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, спроможна предстати перед судом. Експерт психолог також дійшов висновку про те, що під час скоєння злочину ОСОБА_9 не перебувала в якому-небудь емоційному стані, в тому числі стані фізіологічного афекту і підвищеної нервово-психологічного напруження, яке могло б суттєво вплинути на її свідомість і діяльність, а знаходилась в стані простого алкогольного сп`яніння, яке спотворює нормальний перебіг психічних процесів, сприяє виникненню відкрито агресивних форм поведінки (а.п. 49 54).

Отже, щодо стану обвинуваченої ОСОБА_9 під час скоєння злочину, члени комісії експертів, як психіатри так і психолог, дійшли однакових висновків, у зв`язку з чим суд обґрунтовано не знайшов підстав для допиту експертів у суді. Крім того, клопотань про їх допит від учасників судового розгляду не надходило.

Таким чином вирок місцевого суду, як законний та обґрунтований, зміні чи скасуванню не підлягає, а апеляційна скарга обвинуваченої не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Біляївського районного суду Одеської області від 27.10.2014 року, яким останню визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України та їй призначено покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі без змін.
Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4