У Х В А Л А

Іменем України

27 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідача ОСОБА_3,

суддів: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши в судовому засіданні заяву засудженого ОСОБА_2 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2015 року та інших судових рішень щодо нього,

в с т а н о в и л а:

Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 липня 2014 року ОСОБА_2 засуджено за частиною третьою статті 27, частиною другою статті 15, частиною другою статті 411 Кримінального кодексу України (далі - КК України) до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

Апеляційний суд Хмельницької області ухвалою від 21 жовтня 2014 року вказаний вирок міськрайонного суду залишив без змін.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 17 лютого 2015 року змінив постановлені щодо ОСОБА_2 судові рішення: виключив кваліфікуючу ознаку - вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, посилання при визначенні тяжких наслідків на кратність неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та постановив вважати, що тяжкі наслідки замаху на злочин склали 529213 грн. 64 коп. Також призначене засудженому покарання пом'якшено до трьох років позбавлення волі.

ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду України із заявою, в якій, посилаючись на статтю 445 Кримінального процесуального Кодексу України в редакції Закону України № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року (далі - КПК), порушує питання про допуск кримінальної справи щодо нього до провадження Верховного Суду України для перегляду зазначених вище судових рішень та просить скасувати їх, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Як на підставу своїх вимог посилається на: неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень; неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої Кримінальним процесуальним Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, та на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України.

До своєї заяви ОСОБА_2 долучив копії ухвал Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, копії постанов Пленуму Верховного Суду України, рішення Конституційного Суду України № 1-31 /2011 від 20 жовтня 2011 року та Наказ Міністра Юстиції України № 53/5 від 8 жовтня 1998 року «Про затвердження інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень».

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи, викладені у заяві засудженого ОСОБА_2, колегія суддів вважає, що справа не підлягає допуску до провадження Верховного Суду України у зв'язку з відсутністю передбаченої кримінальним процесуальним законом підстави для її перегляду Верховним Судом України.

Відповідно до статті 1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Згідно зі статтею 445 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом. Визначений цією статтею перелік підстав для перегляду є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

1. Пунктом 1 частини першої статті 445 КПК передбачено, що підставою для перегляду Верховним Судом України судових рішень, що набрали законної сили, є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень (крім питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання).

Разом з тим, ОСОБА_2, заперечуючи, що він є суб'єктом злочину, передбаченого статтею 411 КК, оспорюючи правильність встановлення розміру збитків від закінченого замаху на знищення та пошкодження військового майна із заподіянням цим тяжких наслідків та справедливість призначеного йому покарання, у той же час у своїй заяві не навів жодної норми та статті КК України, які неоднаково застосовані при постановленні судом касаційної інстанції судових рішень щодо нього та інших осіб у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом рішень.

Усі надані ним ухвали Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, на які послався засуджений у своїй заяві, не містять підстав для перегляду, оскільки всі вони стосуються розгляду судом справ за іншими фактичними обставинами та за обвинуваченням (виправданням) осіб у вчиненні інших злочинів, ніж той, за який засуджено ОСОБА_2

Крім того, більша частина цих ухвал (№ 7- 3 к 06 від 01 листопада 2006 року, № 7- 36 км 06 від 22 лютого 2008 року, № 7 - 22 км 08 від 5 листопада 2008 року, № 5- 2321 км 11 від 9 серпня 2011 року, № 7 - 33 км 06 від 21 лютого 2007 року) не містить остаточного висновку суду касаційної інстанції про застосування норми права, передбаченої КК, оскільки ними скасовані судові рішення з направленням справ на нове розслідування, новий апеляційний чи судовий розгляд, або скасовані з направленням на новий судовий розгляд рішення в частині цивільного позову.

Також не містять підстав для перегляду Верховним Судом України і долучені ОСОБА_2 ухвали (№ 7- 32 к 06 від 13 червня 2007 року, № 5- 3928 км 14 від 25 листопада 2014 року), згідно з якими засудженим було пом'якшено покарання чи до осіб застосовано статтю 48 КК - звільнення від кримінальної відповідальності у зв'язку зі зміною обстановки, оскільки щодо вирішення цих питань у пункті 1 частини першої статті 445 КПК є спеціальне застереження, яке унеможливлює перегляд з цієї підстави.

За обставини, коли заява та надані для порівняння ухвали не містять неоднакового застосування однієї і тієї самої норми закону про кримінальну відповідальність у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, заява є необґрунтованою, а тому не підлягає допуску в цій частині до провадження Верховного Суду України.

2. Пунктом 2 частини першої статті 445 КПК передбачено, що підставою для перегляду Верховним Судом України судових рішень, що набрали законної сили, є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої Кримінальним процесуальним Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

У своїй заяві засуджений ОСОБА_2 також не наводить конкретних норм (статей) КПК, які неоднаково застосовані судом касаційної інстанції при розгляді його справи та справ щодо інших осіб.

У заяві, зазначаючи, що по справі відносно нього допущено неповноту і неправильність досудового і судового слідства, а судові рішення постановлені на суперечливих доказах, в тому числі висновках експертиз, та йому призначено надмірно суворе покарання у порівнянні з іншими співучасниками, справи щодо яких були виділені і розглянуті в окремому провадженні, ОСОБА_2 без аргументації своєї позиції щодо неоднаковості застосування однієї і тієї самої норми КПК, посилається на ухвали, які не можуть бути прикладом для порівняння. Так, ухвала Верховного Суду України № 7-36 км 06 від 22 лютого 2008 року, якою скасовані судові рішення з направленням справи на новий судовий розгляд, а також ухвала Апеляційного суду Хмельницької області від 24 липня 2013 року (вона не є рішенням суду касаційної інстанції), якою скасовано вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 травня 2013 року щодо самого ОСОБА_2 та інших з направленням справи на додаткове розслідування, не є остаточними рішеннями по справах з висновками про правильне застосування тієї чи іншої норми КПК, а тому вони не містять підстави для перегляду Верховним Судом України остаточних судових рішень щодо ОСОБА_2

Також засуджений і у цій частині своєї заяви посилається на ухвалу суду касаційної інстанції № 5- 3928 км 14 від 25 листопада 2014 року, якою рішення щодо засудження особи за статтею 367 КК скасовано, а справу щодо неї закрито зі звільненням від кримінальної відповідальності на підставі статті 48 КК. Разом з тим, це питання стосується застосування норм КК, а не КПК, а тому не може бути прикладом для перегляду рішень щодо ОСОБА_2 з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 445 КПК.

3. Пунктом 3 частини 1 статті 445 КПК передбачено, що підставою для перегляду Верховним Судом України судових рішень, що набрали законної сили, є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норми права, викладеному в постанові Верховного Суду України.

При цьому, виходячи з аналізу положень статей 445 і 458 КПК України, під «постановою Верховного Суду України» в пункті 3 частини першої статті 445 КПК України розуміється судове рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду конкретної кримінальної справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 КПК України, яке містить висновок щодо застосування відповідної норми права, обов'язковий для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності цю норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції.

Разом із тим, постанови Пленуму Верховного Суду України, в тому числі й ті, на які послався в своїй заяві ОСОБА_2, до таких судових рішень не відносяться, оскільки приймалися Пленумом не в кримінальному процесуальному порядку, а за результатами узагальнень практики вирішення судами тих чи інших категорій справ, та мали лише роз'яснювальний характер, а не обов'язковий для всіх судів.

Таким чином, ОСОБА_2 у заяві, хоча і послався на пункт 3 частини першої статті 445 КПК, фактично порушив питання щодо невідповідності ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2015 року, ухваленої щодо нього, роз'ясненням, викладеним у долучених до заяви постановах Пленуму Верховного Суду України, рішенню Конституційного Суду України № 1-31 /2011 від 20 жовтня 2011 року та Наказу Міністра Юстиції України № 53/5 від 8 жовтня 1998 року «Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», а це, згідно з чинним кримінальним процесуальним законодавством, в тому числі і пунктом 3 частини першої статті 445 КПК, не є підставою для перегляду Верховним Судом України рішення суду касаційної інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України вважає, що подана ОСОБА_2 заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2015 року та інших судових рішень є необґрунтованою, і не вбачає підстав для допуску справи щодо нього до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтею 451 КПК , колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити ОСОБА_2 у допуску кримінальної справи щодо нього до провадження Верховного Суду України для перегляду постановлених у цій справі вироку Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 липня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2014 року та ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2015 року.

Судді:

________________ ________________ ________________

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5