Справа №585/3413/14-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/119/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Погроза або насильство щодо працівника правоохоронного органу
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

з участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000753 від 02 червня 2014 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2014 року відносно

ОСОБА_7 , уродженця с. Рогинці Роменського району Сумської області, який проживає: АДРЕСА_1 раніше судимого:

- 11.07.2013 року Роменським міськрайонним судом Сумської області за ч.1 ст.289 КК України до 3 років обмеження волі з застосуванням ст.ст.75, 76 КК України з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.345 КК України

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 .

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок міськрайонного суду, а кримінальне провадження закрити.

В поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просить вирок міськрайонного суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, за яким ОСОБА_7 визнати винним за ч. 1ст. 185, ч.2 ст.345 КК України та призначити йому покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді одного року п`яти місяців позбавлення волі, за ч.2 ст.345 КК України призначити покарання у виді одного року десяти місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у виді одного року десяти місяців позбавлення волі, на підстав ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11липня 2013 року у виді одного року обмеження волі, перерахувавши його за правилами ч.1 ст.72 КК України та остаточно призначити покарання за сукупністю вироків у виді двох років чотирьох місяців позбавлення волі.

За вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що 01 червня 2014 року близько 17 год., він прийшов до продуктового магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розміщений по АДРЕСА_2 . Перебуваючи поруч з магазином, ОСОБА_7 помітив біля входу до приміщення магазину жіночий велосипед, належний потерпілій ОСОБА_10 та вирішив скоїти крадіжку вказаного велосипеда. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, таємно викрав даний велосипед, спричинивши майнову шкоду потерпілій на суму 532 грн.

Близько 12 години 02 червня 2014 року ст. ДІМ ОСОБА_11 , ДІМ ОСОБА_12 та ДІМ ОСОБА_13 під`їхали на службовому автомобілі до двору господарства ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 з метою перевірки фактів, викладених в заяві ОСОБА_10 , з якою вона звернулася до відділку міліції щодо викрадення ОСОБА_7 її велосипеда. В цей час до вказаного господарства на мотоциклі під`їхав громадянин ОСОБА_7 , який на той момент перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Старшим ДІМ Роменського МВ ОСОБА_11 було запропоновано ОСОБА_7 залишити мотоцикл та підійти до працівників міліції з метою надання пояснень по факту заяви ОСОБА_10 .У відповідь ОСОБА_7 в категоричній формі відмовився вставати з мотоцикла та почав висловлюватися в адресу працівників міліції нецензурними висловами і погрожував їм фізичною розправою.

З метою припинення неправомірних дій ОСОБА_7 , затримання останнього та доставки його до Роменського МВ, старший ДІМ Роменського МВ ОСОБА_11 підійшов до ОСОБА_7 , який безпричинно, діючи з прямим умислом, спрямованим на заподіяння тілесних ушкоджень, у присутності сторонніх осіб, наніс старшому дільничному інспектору міліції ОСОБА_11 , який перебував у форменому одязі та виконував свої службові обов`язки, удар головою в обличчя, чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження та пошкодив формений одяг.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.345 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 345 КК України- 3 роки і 6 місяців обмеження волі;

- за ч.1 ст. 185 КК України - 6 місяців арешту.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 3 років 6 місяців обмеження волі.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано 6 місяців обмеження волі, не відбуте покарання за попереднім вироком Роменського міськрайонного суду від 11 липня 2013 року і остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 років обмеження волі.

Постновлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення товарознавчої експертизи в сумі 147 грн. 42 коп.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Свої вимоги обвинувачений ОСОБА_7 мотивує тим, що в його діях відсутній склади злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.345 КК України, а вирок суду є необгрунованим і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а саме:

- свідок ОСОБА_14 пояснив, що коли вони разом підійшли до магазину, а їм не відчинили, він ( ОСОБА_14 ) пішов у бік правління, однак боковим зором він бачив, як ОСОБА_7 зайшов за ріг магазину і велосипеда у нього при цьому не було. Після цього ОСОБА_14 пройшов 70 метрів і ОСОБА_7 його наздогнав. Велосипеда він взагалі не бачив. Однак суд не надав належної оцінки даним показанням свідка і безпідставно не взяв їх до уваги;

- 01 червня 2014 року близько 17 год. коли він підійшов до магазину «Ялинка», який був закритий, потерпіла ОСОБА_10 з подружжям ОСОБА_15 вживали там спиртні напої, а не працювали, а тому вони не могли бачити хто скоїв крадіжку велосипеда. Поряд з цим, він в той день він був тверезий, лише вжив пива, що підтверджується експертизою, якою встановлено легке сп`яніння. А викрадати велосипед в нього не було ніякої потреби, оскільки він достатньо заробляв;

- відеозапис його дій 02.06.2014 року (а.п. 77) та відеозапис його дій на флеш-карті (а.п. 63) не підтверджують, що він встав з мотоцикла і наніс майору міліції ОСОБА_11 удар головою в обличчя. Відеозапис його неправомірних дій від 02 червня 2014 року, який є в матеріалах кримінального провадження і який оглядався судом сфальсифікованим і добутим незаконним шляхом. Крім цього, жоден з свідків обвинувачення не підтвердив, що він вчинив ті дії, у вчиненні яких він обвинувачується згідно обвинувального акту;

- свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , дали показання, що він опирався, але не бив працівників міліції. Крім того, вони пояснили, що працівники міліції ображали його, штовхали, а один співробітник навіть вдарив. Однак суд не дав належної оцінки показанням вказаних свідків і безпідставно не взяв їх до уваги;

-суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_11 звернувся до прокуратури з заявою про його побиття майже через 2 місяці, а саме 29 липня 2014 року, а також суд не з`ясував, де потерпілий взяв висновок експерта;

-навіть якщо і погодитись з доведеністю обвинувачення, вважає, що призначене йому судом покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Так, призначаючи йому покарання, суд не врахував, що майнові збитки спричинені потерпілій ОСОБА_10 становлять лише 500 грн. В таку ж суму суд оцінив завдану їй моральну шкоду. Потерпілому ОСОБА_11 збитків завдано не було. Тяжких наслідків від злочинів не настало. Він позитивно характеризується за місцем проживання.

Не оспорюючи доведеності вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 , вимоги апеляційної скарги прокурор мотивує тим, що:

- суд при призначенні покарання не дотримався вимог ст.65 КК України, належним чином не врахував тяжкість, суспільну небезпеку скоєних правопорушень та особу обвинуваченого, чим допустив неправильне застосування закону, про кримінальну відповідальність;

- суд першої інстанції не в повній мірі врахував те, що останнім вчинено злочини середньої тяжкості проти власності та проти авторитету органів державної влади, наслідки скоєних кримінальних правопорушень - підрив авторитету правоохоронних органів;

- судом не враховано дані про особу обвинуваченого, який ніде не працював, вину у скоєних кримінальних правопорушеннях не визнав, завдані збитки не відшкодував, будучи засудженим до обмеження волі та звільненим від відбування покарання з випробування, належних висновків для себе не зробив і в період іспитового строку скоїв нові кримінальні правопорушення;

- зазначає, що при відсутності обставин, які пом`якшують покарання та при наявності обставин, які обтяжують покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та з урахуванням даних про особу обвинуваченого, призначене судом покарання у виді обмеження волі є занадто м`яким.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Потерпіла ОСОБА_10 направила до суду заяву в якій зазначає, що ознайомившись із апеляційною скаргою прокурора вона повністю підтримує вимоги апеляційної скарги прокурора і вважає, що ОСОБА_7 заслуговує на більш суворе покарання, оскільки він не розкаявся у вчиненому, про що свідчить його неправомірна поведінка після постановлення вироку.

Заслухавши доповідь головуючого судді про обставини справи та зміст поданих апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили її задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти апеляційної скарги ОСОБА_7 та просила її відхилити, а вимоги апеляційної скарги прокурора задовольнити, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України - судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.345 КК України відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну і об`єктивну оцінку.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо недоведеності його вини у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, на думку колегії суддів, є безпідставними і такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Так, судом першої інстанції була надана належна оцінка всім добутим по справі доказам. При цьому, суд першої інстанції вірно поклав в основу вироку показання потерпілої ОСОБА_10 , яка під час судового розгляду даного кримінального провадження пояснювала, що 01 червня 2014 року разом з продавцем ОСОБА_19 працювали в магазині. Близько 17 год. остання почала прибирати у магазині, так як був кінець робочого дня. В цей момент вони побачили, що до магазину підходять ОСОБА_7 та ОСОБА_14 , обидва були в нетверезому стані. Щоб останні не зайшли в магазин, вони закрили двері з середини. Її велосипед був під магазином. ОСОБА_7 підійшов до дверей і почав стукати. Через декілька хвилин вони побачили, що ОСОБА_14 пішов до центру села, а з тильної сторони магазину ОСОБА_7 вів в руках її велосипед. Спочатку вони подумали, що ОСОБА_7 взяв велосипед, щоб помститись їм за те, що вони закрили магазин, тому відразу не вийшли з магазину. А коли вийшли хвилин через 10, то його ніде не було. Чоловік ОСОБА_19 зателефонував ОСОБА_14 і попросив повернути велосипед. Через деякий час ОСОБА_14 і ОСОБА_7 повернулись до магазину, але крадіжку велосипеда заперечували. На наступний день вона звернулась із заявою до Роменського МВ про притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності.

Свідок ОСОБА_19 дала аналогічні показання та підтвердила, що бачила як ОСОБА_7 з тильної сторони магазину вів велосипед ОСОБА_10 , а коли через деякий час ОСОБА_14 та ОСОБА_7 повернулись до магазину, то останній сказав, що вони нічого не доведуть.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що потерпіла ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_19 не могли бачити хто скоїв крадіжку велосипеда, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки показання свідка ОСОБА_19 відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та в цілому узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_10 . Крім того, потерпіла і вказаний свідок пояснили, чого не заперечував і сам обвинувачений, що між ними раніше були нормальні стосунки, тобто підстав оговорювати ОСОБА_7 у них не має.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він 01 червня 2014 року був в тверезому стані не заслуговують на увагу, оскільки сам обвинувачений в апеляційній скарзі зазначає, що вжив пиво, що передбачає відповідну ступінь алкогольного сп`яніння.

Крім того, судом першої інстанції при винесенні вироку належним чином було вмотивовано, чому ним не було прийнято до уваги показання свідка ОСОБА_14 при винесенні вироку, оскільки вказаний свідок суду пояснював, що взагалі не бачив велосипеда біля магазину і що від магазину він та ОСОБА_7 пішли в різні сторони і наздогнав останній його лише через деякий час. Сам обвинувачений ОСОБА_7 під час надання пояснень в суді вказував, що коли він з ОСОБА_14 підійшов до магазину, біля нього стояв велосипед «Либідь».

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі щодо відсутності потреби красти велосипед потерпілої, оскільки він достатньо заробляв, працюючи на заводі в м. Харкові, колегія суддів не може прийняти як такі, що спростовують його винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Крім цього, з копії трудової книжки, наданої обвинуваченим, не вбачається який дохід він отримував.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо недоведеності його вини у завданні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 , то вони спростовуються поясненнями самого обвинуваченого, з яких вбачається, що 02 червня 2015 року він під`їхав на мотоциклі до свого будинку, був у нетверезому стані, там вже стояли працівники міліції, які запропонували йому поїхати з ними в райвідділ, від чого він відмовився, при цьому виражався нецензурною лайкою та погрожував їм, працівники міліції намагалися надіти на нього наручники, застосовували силу, він сперечався і в цей момент він міг завдати ОСОБА_11 ушкоджень, але не навмисно.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що суд не надав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки при винесенні вироку судом першої інстанції було вказано, що показання вказаних свідків оцінюються критично в зв`язку з тим, що вказані свідки зазначали, що ОСОБА_7 не бив працівника міліції, був у тверезому стані, в той час як сам обвинувачений у судовому засіданні пояснив, що виражався нецензурно на адресу працівників міліції, погрожував їм, чинив опір їх діям, був у нетверезому стані, під час опору ненавмисно міг нанести тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 . Судом першої інстанції також враховано, що свідок ОСОБА_16 є батьком обвинуваченого і показання зазначених свідків є суперечливими та такими, що спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_13 та іншими зібраними у справі доказами.

Доводи ОСОБА_7 про те, що відеозапис його неправомірних дій від 02 червня 2014 року, який є в матеріалах кримінального провадження і який оглядався судом сфальсифікованим і добутий незаконним шляхом, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки вони спростовуються постановою слідчого СВ Роменського МВ УМВС України в Сумській області про визнання речовим доказом флеш-карти розширення оперативної пам`яті марки mikro sd модель Apacer чорного кольору об`ємом 4 Gb, на якій знаходиться відеозапис неправомірних дій з боку громадянина ОСОБА_7 . Крім того, з вказаної постанови вбачається, що комп`ютерний диск білого кольору формату DVD-R об`ємом 4,7 Gb марки ANV 16X, на який відкопійовано відеозапис неправомірних дій з боку ОСОБА_7 , також визнано речовим доказом по даному кримінальному провадженню.

Доводи ОСОБА_7 про те, що відеозапис не підтверджує те, що він наніс удар ОСОБА_11 не спростовують його причетності до нанесення легкого тілесного ушкодження працівнику міліції при виконанні ним обов`язків, оскільки, як вбачається з наданого відеозапису, з самого початку камера була направлена в іншу сторону, про те як вина ОСОБА_7 у вчиненні даного кримінального правопорушення підтверджується і іншими доказами.

Так, нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 підтверджується висновком судово-медичної експертизи від 30 липня 2014 року, згідно якого при судово-медичному освідуванні 03 червня 2014 року у останнього був виявлений крововилив в області лоба ліворуч на межі зі скроневою областю, вказані тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень і по часу нанесення можуть відповідати 02 червня 2014 року. Проведення вказаної експертизи призначено на підставі постанови слідчого СВ Роменського МВ УМВС України в Сумській області, висновок експертизи є науково обґрунтованим, узгоджуються з іншими добутими по справі доказами, тому піддавати його сумніву у суду першої інстанції не було підстав. А при наявності того, що судово-медичне освідування потерпілого було проведене вже наступного дня, а саме 03.06.2014 року, твердження обвинуваченого про те, що ОСОБА_11 звернувся до прокуратури з заявою про його побиття майже через 2 місяці, а саме 29 липня 2014 року, ніяким чином не спростовує наявність його вини у заподіянні легких тілесних ушкоджень потерпілому за обставин зазначених у вироку.

Крім зазначеного, вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів підтверджується іншими зібраними по справі доказами, які обґрунтовано були враховані судом першої інстанції при винесенні вироку, а саме:

-протоколом про прийняття заяви ОСОБА_10 про вчинене кримінальне правопорушення від 02 червня 2014 року, з якого вбачається, що потерпіла повідомила про те, що крадіжку її велосипеду вчинив ОСОБА_7 (а.п.44);

-відеозаписом неправомірних дій ОСОБА_7 за 02 червня 2014 року (а.п. 77).

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то на думку колегії суддів, суд першої інстанції в повному обсязі виконав вимоги ст. 65 КК України.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.185, ч.2 ст.345 КК України, судом враховано ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які, згідно ст.12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості, характеризуючі особу обвинуваченого дані, який вину у вчиненні злочинів не визнав, раніше судимий, злочини вчинив у період іспитового строку, збитки потерпілій не відшкодував та враховано, що за місцем проживання він характеризується позитивно.

Як обставини, що обтяжують покарання суд врахував вчинення ним злочинів у стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів. Пом`якшуючих обставин не встановлено.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, цілком обґрунтовано прийшов до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі.

Посилання в апеляційній скарзі прокурора на порушення судом закону України про кримінальну відповідальність, що потягло призначення покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, на думку колегії суддів є необгрунтованими.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень, належним чином дослідив усі обставини кримінального провадження, оцінив перевірені докази, правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.185, ч.2 ст.345 КК України та з урахуванням положень ст. 65 КК України призначив справедливе покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Обґрунтованих доводів, які б свідчили про наявність підстав для скасування вироку суду, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора не містять.

Тому, з урахуванням вищезазначеного колегія суддів прийшла до висновку про те, що відсутні підстави для задоволення вимог зазначених в апеляційних скаргах ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 .

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2014 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3-х місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4