АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/240/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 за призначенням адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року, згідно з яким, -

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дубровиця Рівненської області, громадянин України, одружений, з професійно-технічною освітою, непрацюючий, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 1) 25.09.2001 року Зарічненським районним судом Рівненської області за ст. 94 КК України в редакції 1960 року на 8 років позбавлення волі; 2) 28.08.2009 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 122 КК України на 1 рік обмеження волі, звільнений умовно-достроково на 4 місяці 7 днів на підставі постанови Рівненського районного суду Рівненької області від 22.05.2012 року,
- засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п. п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є у його власності; за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 остаточно визначено покарання у виді довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Цим же вироком цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задоволені повністю. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 81.243,18 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди; на користь потерпілої ОСОБА_10 15.177,98 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 500.000 грн. моральної шкоди.

Також з ОСОБА_8 в доход держави стягнуті процесуальні витрати за проведення:

судово-дактилоскопічної експертизи № 161 від 13.03.2014 року в розмірі 589,68 грн.;

судово-дактилоскопічної експертизи № 162 від 11.03.2014 року в розмірі 491,40 грн.;

судово-молекулярно-генетичної експертизи № 202 мб від 28.03.2014 року в розмірі 1.182,72 грн.;

судово-молекулярно-генетичної експертизи № 204 мб від 04.04.2014 року в розмірі 1.626,24 грн.;

судово-молекулярно-генетичної експертизи № 203 мб від 04.04.2014 року в розмірі 1478,40 грн., а всього на загальну суму 5.368,44 грн., -

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні декількох умисних, у тому числі і особливо тяжкого, злочинів за таких обставин.

1) Так, 19 січня 2014 року, приблизно о 19 год. 00 хв., перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , де він проводив ремонтні роботи, діючи з корисливих мотивів, дочекався коли інші працівники покинуть квартиру, з метою таємного викрадення чужого майна залишився в квартирі. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 шляхом вільного доступу таємно викрав чуже майно, що належить ОСОБА_9 , а саме: холодильник, вартістю 2.177 Євро, електричну духову шафу, вартістю 1.926 Євро, газову варочну поверхню, вартістю 722 Євро, електричну варочну панель, вартістю 1.104 Євро, посудомийну машину, вартістю 2.111 Євро, а всього, з рахуванням знижки в розмірі 5%, наданої СПД ОСОБА_11 , на загальну суму 7642,82 Євро, що на час вчинення злочину в гривневому еквіваленті становило 81.243,18 грн., заподіявши потерпілій ОСОБА_9 значну матеріальну шкоду на вказану суму.

Окрім того, перебуваючи у вказаній квартирі в зазначений час, діючи з корисливих понукань, ОСОБА_8 , шляхом вільного доступу, таємно викрав належну потерпілому ОСОБА_12 дрель акумуляторну «Маkita», вартістю 1.800 грн., а також належну потерпілому ОСОБА_13 шліфувальну машину «Маkita», вартістю 598 грн.

Після цього ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

2) 03 березня 2014 року, приблизно о 03 год. 40 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи в подвір`ї будинку АДРЕСА_4 , діючи з корисливих мотивів, з метою заволодіння майном ОСОБА_14 , схопив частину шлейки від жіночої сумочки, яка була у ОСОБА_14 і, бажаючи настання смерті останньої, здавив нею горло ОСОБА_14 , в результаті чого від механічної асфіксії внаслідок удавлення петлею наступила смерть останньої.

Відразу після вбивства потерпілої, ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел на заволодіння чужим майном, забрав речі, які були при ОСОБА_14 , а саме: мобільний телефон «SAMSUNG-GT C5212 і», вартістю 814 грн., банківську картку «БАНК ВСТОК», з якої через дві години після вбивства використав грошові кошти у розмірі 4 грн., банківську картку «Приват Банку», з якої через годину після вбивства зняв готівку у розмірі 200 грн. та через півтори години після вбивства використав 7,77 грн., а також заволодів ключами від кімнати ОСОБА_14 в гуртожитку.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на заволодіння майном ОСОБА_14 , ОСОБА_8 03 березня 2014 року, приблизно о 04 год. 00 хв., відчинив вхідні двері до кімнати АДРЕСА_5 , де проживала ОСОБА_14 , проник всередину кімнати, звідки таємно викрав належний ОСОБА_14 цифровий фотоапарат «Canon SX130 is», вартістю 1266,99 грн., із картою пам`яті «Goodram Micro SD», вартістю 73,03 грн. та сумкою-чохлом від фотоапарата, вартістю 73,03 грн.

Всього ОСОБА_8 заволодів майном потерпілої ОСОБА_14 на загальну суму 2.438,82 грн., розпорядившись ним на власний розсуд.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність його винуватості в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях та юридичну кваліфікацію дій ОСОБА_8 , посилаючись на суворість призначеного йому судом покарання, просить вирок Печерського районного суду м. Києва змінити, пом`якшивши покарання до 15 років позбавлення волі, в решті залишивши вирок без мін.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні питання про вид та розмір покарання, лише частково врахувано позитивні дані про особу, не взято до уваги той факт, що ОСОБА_8 до затримання працював та займався суспільно корисною працею, після затримання активно сприяв розкриттю злочину та щиро покаявся у скоєному, що, як це зазначено в апеляційній скарзі, в силу ст. 67 КК України пом`якшує покарання.

В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 також ставиться питання про пом`якшення призначеного йому судом покарання на більш м`яке, а саме на визначення його у виді позбавлення волі, у зв`язку з невідповідністю висновків суду в цій частині особі обвинуваченого, з огляду на те, що він свою винуватість у вчиненому визнав, розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, що є пом`якшуючими обставинами. Також ОСОБА_8 просить врахувати, що має намір відшкодувати заподіяну шкоду, його молодий вік та бажання змінитися на краще та влаштувати сімейне життя.

Крім того апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно, без належної перевірки, поклав в основу обвинувального вироку:

- показання свідка ОСОБА_15 , яка бездоказово звинувачувала його в погрозах потерпілій при переписці в Інтернеті;

- показання свідка ОСОБА_16 , які мали суттєві протиріччя стосовно того, яке саме майно було викрадено обвинуваченим з кімнати у гуртожитку, де проживала ОСОБА_14 (зокрема щодо наявності у нього триноги до фотоапарату),

а також вказує на необґрунтоване відхилення його заяв про застосування до нього насильства та тиску зі сторони працівників міліції під час досудового розслідування.

Розглядаючи справу в межах пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення та межах апеляційних вимог, висунутих апелянтами і під час апеляційного розгляду; заслухавши доповідь судді; пояснення прокурора, який заперечував проти доводів поданих обвинуваченим та його захисником апеляційних скарг та просив про залишення їх без задоволення, а вироку без змін; пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу; доводи захисника ОСОБА_7 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу та апеляційну скаргу обвинуваченого; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги подані обвинуваченим та його захисником задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним таємних викрадень чужого майна, у тому числі повторних, із спричиненням значної матеріальної шкоди та з проникненням у житло, за обставин, викладених у вироку, про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого в цій частині за ч. 3 ст. 185 КК України, є обґрунтованим, підтверджений матеріалами справи, зокрема наявними у ній та зазначеними у вироку доказами, який будь-ким із учасників провадження, у тому числі ОСОБА_8 та його захисником не оспорювався в апеляційних скаргах та під час апеляційного розгляду, визнавався доведеним, а тому відповідно до положень ст. 404 КПК України не є предметом апеляційного розгляду.

Що стосується висновку суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним умисного вбивства потерпілої ОСОБА_14 з корисливих мотивів та особою, яка раніше вчиняла вбивство, за обставин, викладених у судовому рішенні; про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за п. п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, то він також визнається колегією суддів таким, що відповідає фактичним обставинам, є обґрунтованим, оскільки знайшов своє повне підтвердження дослідженими у судовому засіданні, належним чином оціненими та викладеними у вироку судом доказами.

Ухвалений у справі вирок суд першої інстанції належним чином мотивував, зокрема:

- показаннями потерпілої ОСОБА_10 про обставини повідомлення її про виявлення трупу ОСОБА_14 біля місця її проживання, а також про нетривалі стосунки дочки з ОСОБА_8 , який поводився нетактовно та ще у жовтні 2013 року проти волі ОСОБА_14 намагався заволодіти її майном ноутбуком;

- фактично аналогічними показаннями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_17 ;

- показаннями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 про те, що у ніч перед виявленням у дворі будинку АДРЕСА_6 . Лумумби трупу ОСОБА_14 вони чули жіночі крики та за свідченнями ОСОБА_19 прохання-звернення цієї жінки до особи на ім`я « ОСОБА_21 » зупинитися;

- показаннями свідка ОСОБА_22 , за якими ОСОБА_14 після розірвання стосунків з ОСОБА_8 , виходячи із поведінки останнього, побоювалась обвинуваченого, який постійно погрожував убитій ним особі та чинив спроби заволодіти її майном, у тому числі і шляхом погроз;

- показаннями свідка ОСОБА_23 про намагання ОСОБА_8 заволодіти майном ОСОБА_14 та спроби останньої захистити свої речі шляхом зміни замків у кімнаті, де вони мешкали;

- показаннями свідка ОСОБА_24 , який бачив ОСОБА_8 у гуртожитку приблизно о 4:00 год. 03.03.2014 року;

- показаннями свідка ОСОБА_16 , а також даними протоколів впізнання свідком обвинуваченого та речей про те, що останній вранці 03.03.2014 року, тобто після вчинення вбивства ОСОБА_14 , використовуючи автомобіль-таксі під керуванням ОСОБА_16 , перевозив з місця проживання вбитої ним особи її речі, а саме сумку-чохол з фотоапаратом;

- показаннями свідка ОСОБА_25 , який через нетривалий час після скоєння ОСОБА_8 злочинів приймав у ломбард від останнього фотоапарат, належний ОСОБА_14 , які повністю при цьому співпадали з даними протоколу впізнання обвинуваченого, відповідними документами про закладення майна у ломбард, відеоматеріалами спостереження та даними протоколу впізнання.

Показання потерпілої та вказаних свідків суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку, оскільки вони були послідовними, логічними та повністю відповідали та співпадали з іншими доказами по справі, а саме:

- даними протоколу огляду місця події, під час якого був виявлений труп ОСОБА_14 , висновками дактилоскопічної експертизи про виявлення відбитків пальців обвинуваченого за місцем мешкання вбитої ним особи, а також висновками судово-медичних експертиз щодо тілесних ушкоджень, що були спричинені ОСОБА_14 , ступеню їх тяжкості, механізму та строку їх утворення.

При цьому, всупереч заявам ОСОБА_8 показання потерпілої та свідків, не містять будь-яких суттєвих протиріч, а наявні в них незначні неспівпадання один з одним не свідчать та не можуть свідчити про їх недостовірність та недопустимість, оскільки пов`язані лише із суб`єктивної оцінкою опису подій конкретною особою.

Більш того, сам ОСОБА_8 , не тільки під час досудового розслідування та у суді першої інстанції, а й під час апеляційного розгляду визнав той факт, що, як особа, яка раніше вчинила вбивство, скоїв умисне вбивство ОСОБА_14 та не заперечував юридичну кваліфікацію своїх злочинних дій за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Що ж стосується доводів обвинуваченого, що він умисно позбавив життя ОСОБА_14 не із корисливих мотивів, а із ревнощів, оскільки убита відмовилась у подальшому підтримувати стосунки з ним, які були належним чином перевірені і судом першої інстанції та з належним мотивуванням відхилені, то колегія суддів їх також визнає неспроможними та необґрунтованими, виходячи із наступного.

Так, як було достовірно встановлено судом першої інстанції, у тому числі відповідно до показань свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , що фактично не заперечувалось і ОСОБА_8 , під час спілкування з ОСОБА_14 обвинувачений одночасно підтримував тісні стосунки і з іншими жінками, більш того весь цей час, з 04.10.2008 року перебував у шлюбі з ОСОБА_29 . Згідно із показаннями потерпілої ОСОБА_30 та свідків, які носили категоричний характер, ОСОБА_14 ще у період жовтня 2013 року фактично розірвала відносини із ОСОБА_8 , до того ж змінила замки у своїй кімнаті у гуртожитку, щоб унеможливити доступ обвинуваченого до її житла та майна.

А тому усі ці обставини беззаперечно свідчать про те, що заяви ОСОБА_8 про те, що 03.03.2014 року у нього раптово виникло почуття ревнощів до ОСОБА_14 , оскільки вона відмовила йому у продовженні стосунків, є неспроможними і нелогічними.

На той факт, що обвинувачений вчинив вбивство ОСОБА_14 саме із корисливих мотивів, у тому числі з метою отримання грошових коштів за рахунок викраденого ним майна убитої також вказують показання потерпілої та свідків про те, що ОСОБА_8 протягом тривалого часу мав фінансові труднощі, постійно у знайомих позичав та намагався позичати гроші, вчиняв крадіжки чужого майна, яке зразу ж здавав у ломбард; а також без відома сторонніх осіб приймав одноособові рішення щодо розпорядження їх майном, закладаючи його у ломбарди та отримуючи для себе фінансову підтримку; і крім того, саме з цих причин намагався налагодити стосунки з ОСОБА_14 , за рахунок якої перед цим існував та раніше намагався заволодіти речами, належними убитої ним особи, продовжував переслідувати її, погрожував та вимагав у неї гроші.

При цьому показання свідка ОСОБА_15 щодо звичайного зберігання її сестрою банківських карток у гаманці повністю спростовують заяви обвинуваченого, що це майно перебувало у ОСОБА_14 у кармані, та він підібрав їх, залишивши при собі, коли вони випадково випали з одягу вбитої після насильницьких дій ОСОБА_8 .

Доводи, що фотоапарат був раніше у нього та він його не викрадав спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка на напередодні вбивства дочки бачила у її житлі ноутбук та фотоапарат, що були придбані ОСОБА_14 ще у 2012 році; показаннями свідка ОСОБА_16 , який перевозив обвинуваченого після вбивства з сумкою чохлом з фотоапаратом; а також показаннями свідка ОСОБА_26 про те, що він ніколи до затримання обвинуваченого не бачив у нього фотоапарату.

Більш того, ОСОБА_8 фактично в аналогічний спосіб розпорядився викраденим майном ОСОБА_14 тим же способом, яким розпоряджався і чужим майном, викраденим раніше у інших осіб.

Що стосується тверджень обвинуваченого, що він підібрав мобільний телефон убитої, а також, забрав ключі від її кімнати, щоб перевірити наявність речей, що дарував їй раніше, є неспроможними, оскільки не знайшли свого підтвердження матеріалами справи та фактично не відповідали його послідуючим діям.

А тому з огляду на наведені обставини, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було достовірно встановлено, що ОСОБА_8 , маючи значні фінансові труднощі, при умисному позбавленні життя діяв саме з корисливих мотивів, на що вказували і його послідуючі дії по розпорядженню викраденим майном.

Таким чином, на підставі усіх отриманих під час судового слідства доказів, які були обґрунтовано визнані достовірними та об`єктивними, суд першої інстанції, ретельно перевіривши версії, висунуті обвинуваченим на свій захист, дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_14 з корисливих мотивів та особою, яка раніше вчиняла вбивство, за обставин, викладених у судовому рішенні; кваліфікувавши його дії в цій частині за п. п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, інкримінованих йому злочинах, а тому заяви ОСОБА_8 та його захисника у суді апеляційної інстанції про необхідність виключення з вироку такої кваліфікуючої ознаки, як корисливий мотив при скоєнні вбивства, як безпідставні задоволенню не підлягають.

Всупереч апеляційним доводам, будь-яких суттєвих порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б були безумовними підставами для скасування постановленого по справі судового рішення відносно ОСОБА_8 колегією суддів не встановлено.

Також є необґрунтованими та не можуть бути задоволені і доводи апеляційних скарг щодо суворості призначеного ОСОБА_8 покарання, невідповідності його особі обвинуваченого.

Так, згідно із положеннями ст. 65 КК України, суд першої інстанції, належним чином врахувавши ступінь тяжкості злочинів, один з яких відноситься до категорії особливо тяжких; дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, зокрема в 2001 році був засуджений за умисне вбивство, а в 2009 році - за заподіяння тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, тривалий час відбував покарання у виді позбавлення та обмеження волі, проте, не зважаючи на його позитивні характеристики з місць відбування покарання та неперебування на спецобліках після звільнення, належних висновків для себе зробив та через незначний проміжок часу після звільнення вчинив інкриміновані злочини, в результаті яких, у тому числі настали і особливо тяжкі наслідки у вигляді смерті людини, збитки потерпілим по епізодам крадіжок майна не відшкодував; а також відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність рецидиву злочину, як обставини, що обтяжує покарання, обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 за сукупністю злочинів основного покарання у виді довічного позбавлення волі, оскільки позбавлення волі на певний строк вже не спроможне запобігти вчиненню ОСОБА_8 нових злочинів та досягненню інших цілей покарання.

При цьому, всупереч твердженням обвинуваченого та його захисника, у справі було правильно встановлена відсутність будь-якого щирого каяття ОСОБА_8 у вчиненому та сприяння з його сторони слідчим органам у розкритті злочинів, а заяви адвоката, що обвинувачений міг і самостійно з`явитись до органів міліції з явкою з повинною, проте не встиг цього зробити, а також про те, що на даний час ОСОБА_8 зробив для себе відповідні висновки та може бути виправлений під час відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк, є лише припущенням захисту та будь-якими даними матеріалів справи не підтверджений.

Навпаки, конкретні дії обвинуваченого, які ним не заперечувались і у суді апеляційної інстанції, а саме заволодіння майном, належним ОСОБА_14 , під час скоєння її умисного вбивства, у тому числі і ключами від кімнати у гуртожитку, де мешкала остання, щоб проникнути у вказане житло для фактичного викрадення інших речей, належних убитій, використання безпосередньо після вчинення злочину банківських карток ОСОБА_14 саме з метою особистого збагачення, беззаперечно свідчать про зухвалість дій ОСОБА_8 та відсутність у нього не тільки каяття у скоєному, а й будь-якого жалю до вбитої ним особи.

Також є неспроможними і доводи захисника про необхідність визнання того факту, що ОСОБА_8 , не приховуючись, за своїми документами здавав викрадені ним речі у ломбард, обставиною, що пом`якшує покарання, оскільки саме такі дії обвинуваченого лише свідчать про самопевність останнього у тому, що він не буде викритим правоохоронними органами.

За таких обставин, з огляду на конкретні обставини справи, кількість епізодів злочинної діяльності обвинуваченого, дані про особу ОСОБА_8 , який вже притягався до кримінальної відповідальності за скоєння насильницьких злочинів проти особи, його особисті особливості та (враховуючи поведінку ОСОБА_8 під час та після злочинів) власну оцінку своїм діям, вчинення ним разом з іншими умисними корисливими злочинами і особливо тяжкого, а саме умисного вбивства при обтяжуючих обставинах, яке визначене за декількома кваліфікуючими ознаками, що вказує на виключну небезпеку обвинуваченого для суспільства, колегія суддів приходить до висновку про неможливість пом`якшення покарання ОСОБА_8 та обрання його у виді позбавлення волі на певний строк, а тому апеляційні скарги, подані по справі, задоволенню не підлягають.

З огляду на наведене та керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Печерського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а для засуджених, які утримуються під вартою, - у той же строк з моменту вручення їм копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4