У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Філатова
В.М.,

суддів

Коротких О.А. і
Кармазіна Ю.М.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 21 серпня 2007
року кримінальну справу за касаційним поданням першого заступника прокурора
Харківської області на постанову Чугуївського міського суду Харківської області
від 17 травня 2006 року щодо ОСОБА_1

Цією постановою кримінальну справу щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

громадянки
України,

закрито та застосовано до неї примусовий захід виховного
характеру у виді передачі її під нагляд матері - ОСОБА_2

У апеляційному порядку справа не
переглядалась.

Як визнав суд, ОСОБА_1 вчинила суспільно
небезпечні діяння за наступних обставин.

У кінці березня 2006 року увечері ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які перебували в стані алкогольного сп'яніння, на
території кладовища в АДРЕСА_1з метою незаконного збагачення таємно
викрали шість металевих ланцюгів з огорожі могили ОСОБА_5 ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на загальну суму 48 грн.

На початку квітня 2006 року вдень ОСОБА_1 за попередньою змовою з
ОСОБА_4, який перебував у стані алкогольного сп'яніння, на
території кладовища в АДРЕСА_1з метою незаконного збагачення таємно
викрали шість металевих ланцюгів і п'ять металевих стовпчиків з огорожі могили ОСОБА_8 і ОСОБА_9 на загальну суму 118 грн.

У
касаційному поданні перший заступник прокурора Харківської області ставить
питання про скасування постанови щодо ОСОБА_1 у зв'язку з
неправильним застосуванням кримінального закону та направлення справи на новий
судовий розгляд. Мотивує тим, що суд всупереч вимог ч. 3 ст. 105 КК України не
встановив тривалості застосованого до ОСОБА_1 примусового заходу виховного
характеру.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
касаційного подання, колегія суддів вважає, що в його задоволенні необхідно
відмовити.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 суспільно небезпечні діяння вчинила
у малолітньому віці і не є суб'єктом злочину внаслідок недосягнення віку, з
якого може наставати кримінальна відповідальність. Отже, в даному конкретному
випадку застосування примусових заходів виховного характеру є єдиним заходом,
який не може бути скасований або замінений на більш суворий у зв'язку з
неналежною поведінкою особи.

За такої умови встановлення судом особі, яка не досягла віку, з якого
настає кримінальна відповідальність, такого конкретного строку тривалості
примусового заходу виховного характеру, як передача під нагляд батьків, не є
доцільним, оскільки не породжує якихось правових наслідків. Логічним є те, що в
такому разі тривалість такого заходу сягає до настання повноліття особи, яка
вчинила суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння,
передбаченого Особливою частиною КК України.

З огляду на це, суд обгрунтовано обмежився при прийнятті рішення лише
визначенням виду примусового заходу виховного характеру.

Тому з наведеними у касаційному поданні доводами про те, що суд не встановив
ОСОБА_1 строку тривалості примусового заходу виховного характеру, не можна
погодитись, оскільки вони стосуються неповнолітніх, а не малолітніх осіб, які
вчинили суспільно небезпечне діяння.

Підстав для скасування постановленого щодо ОСОБА_1 судового рішення з
мотивів, викладених у касаційному поданні прокурором, не вбачається.

Постановлене щодо ОСОБА_1 судове рішення є законним та обгрунтованим.
Підстав для призначення кримінальної справи до касаційного розгляду з
обов'язковим повідомленням учасників процесу немає.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія

у х в а л и л а:

у задоволенні касаційного подання першого заступника прокурора Харківської
області відмовити.

Судді:

В.М. Філатов О.А. Коротких Ю.М. Кармазін