У х в а л а

іменем україни

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Паневіна В.О.,

суддів

Коротких О.А. та Федченка О.С.,

розглянула
у судовому засіданні в м. Києві 4 листопада 2008 року кримінальну справу за
касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_1 на постановлені щодо ОСОБА_2 судові
рішення.

За вироком Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 8 квітня 2008 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1народження,
громадянин України, судимий: 28.01.2005 р. за ч.2 ст. 296, ч.1 ст. 187 КК
України на 3 роки і 1 місяць позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки
згідно ст. 75 цього Кодексу; 30.11.2005 р. за ч.1 ст. 286 КК України на 3
роки і 1 місяць позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки згідно ст. 75
цього Кодексу,

засуджений
за ч.3 ст. 286 КК України на 7 років позбавлення волі з позбавленням права
керувати транспортними засобами на 3 роки.

На підставі ст. 71 КК України суд призначив ОСОБА_2. остаточне покарання за
сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 7 років і 6 місяців з
позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди
в сумі 50 тис. грн. суд вирішив залишити без розгляду, роз'яснивши потерпілому
право звернення з указаним позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2008 року
апеляцію потерпілого ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а постановлений
щодо ОСОБА_2 вирок - без зміни.

ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину за наступних обставин.

13 лютого 2007 року, приблизно в 00 год. 45 хв., рухаючись на автомобілі
НОМЕР_1 по вул. Дніпровській у м. Павлограді, зі сторони м. Донецька у напрямку
м. Дніпропетровська, з приблизною швидкістю 130 км/год., він порушив п.п. 12.3,
12.4 Правил дорожнього руху, внаслідок чого вчинив наїзд на пішоходів ОСОБА_3.,
ОСОБА_4., ОСОБА_5., які переходили проїзну частину дороги у невстановленому
місці. В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілі ОСОБА_3 та ОСОБА_4.
померли, а ОСОБА_5 - було заподіяно тілесні ушкодження. Після вчинення
дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_2 з місця події втік і був затриманий
працівниками міліції 18 лютого 2007 року.

У касаційній скарзі, як видно із її змісту, потерпілий ОСОБА_1 ставить
питання про скасування постановлених щодо ОСОБА_2 судових рішень і направлення
справи на нове розслідування, оскільки вважає, що неправомірні дії засудженого
слід було додатково кваліфікувати за ч.3 ст. 135 КК України. Крім того, на
думку потерпілого суд призначив ОСОБА_2. надто м'яке покарання.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши
викладені у касаційній скарзі потерпілого доводи, колегія суддів вважає, що ця
скарга задоволенню не підлягає виходячи із наступного.

Підставами для скасування або зміни судових рішень судів першої та
апеляційної інстанцій, крім постановлених апеляційним судом як судом першої
інстанції, відповідно до положень, зазначених у ч. 1 ст. 398 КПК України,
можуть бути - істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне
застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання
тяжкості злочину та особі засудженого.

Що стосується засудження ОСОБА_2 за порушення правил безпеки дорожнього
руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили загибель двох осіб,
то колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про
доведеність його вини у вчиненні указаного злочину, який кваліфіковано за ч.3
ст. 286 КК України, оскільки це відповідає дослідженим у судовому засіданні й
наведеним у вироку доказам.

Фактично, як видно із змісту касаційної скарги потерпілого, не заперечує
правильність цих висновків суду першої інстанції і ОСОБА_1

Питання призначення засудженому за цей злочин покарання суд першої
інстанції вирішив відповідно до вимог ст. 65 КК України. Зокрема, із змісту
мотивувальної частини вироку вбачається, що при цьому судом було враховано
ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого і обставини, які
пом'якшують та обтяжують покарання. Також відповідає положенням закону і
вирішення судом першої інстанції питання призначення ОСОБА_2. покарання за
сукупністю вироків. Підстав вважати, що призначене засудженому покарання не
відповідає тяжкості вчиненого злочину внаслідок м'якості колегія суддів не
вбачає.

Що стосується посилань потерпілого на неправильність досудового і судового
слідств у зв'язку з необхідністю кваліфікації дій ОСОБА_2 за ч.3 ст. 135 КК
України, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Як видно із матеріалів справи, під час досудового слідства указане питання
було предметом перевірки з боку органів досудового слідства, в результаті чого
20 листопада 2007 року слідчим було винесено постанову про відмову в порушенні
кримінальної справи щодо ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 135 КК України на підставі п.2 ч.1
ст. 6 КПК України. Надалі, ні у ході досудового слідства, ні у судовому
засіданні не було встановлено будь-яких даних, які б ставили під сумнів
правильність рішення слідчого.

Відмовляючи у задоволенні апеляції потерпілого, апеляційний суд згідно
положень ст. 377 КПК України також навів мотиви в обґрунтування прийнятого
рішення.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які перешкодили чи
могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити
законний, обґрунтований вирок, колегією суддів по справі не виявлено.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність
касаційних підстав для скасування чи внесення змін до постановлених щодо
ОСОБА_2 судових рішень.

Керуючись ст.ст. 394 - 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

у задоволенні касаційної скарги потерпілого ОСОБА_1 щодо
засудженого ОСОБА_2 відмовити.

Судді:

Коротких О.А.

Паневін В.О.

Федченко О.С.