Справа № 219/831/2013- к 1-кп/219/50/2013
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.07.2013 року

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі колегії суддів:

головуючого судді Шевченко Л.В., суддів Погрібної Н.М., Решетняк І.В.

при секретарі судового засідання Івашко К.В.

за участю сторони обвинувачення:

прокурора Клименка М.С.

потерпілої ОСОБА_1

сторони захисту:

обвинувачених ОСОБА_2, ОСОБА_3

захисників: адвокатів Троянської Т.В., Подлуцького А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Артемівськ Донецької області кримінальне провадження № 0000083 за обвинуваченням

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Артемівськ, Донецької області, українки, громадянки України, не працюючої, раніше не судимої, проживає у АДРЕСА_2, заміжня;

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Артемівськ, Донецької області, українця, громадянина України, проживає АДРЕСА_3, не працюючого, не одруженого, судимого:

- 06.09.1985 року народження Артемівським районним судом Донецької області по ст. 215-3 ч.1, 140 ч.2, 42, 43 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 06.07.1990 року Селидівським міськсудом Донецької області за ст.206 ч.2 КК України до 3х років позбавлення волі;

- 24.01.1995 року Артемівським міським судом Донецької області за ст. 94, 140 ч.3, 42 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 01.12.1995 року Артемівським районним судом за ст.ст. 141 ч.1, 140 ч.2, 42 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна; який проживає за адресою: с. Артемівське -1, вул. Докучаєва, 24/1 Артемівського району, Донецької області;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 187 ч.3 КК України,

В С Т А Н О В И В:

09 жовтня 2012 року приблизно о 20 год. 45 хв. ОСОБА_6 та ОСОБА_3, будучи в стані алкогольного сп'янніння, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, за попередньою змовою між собою, розподіливши між собою ролі, згідно з якими ОСОБА_2 підійшовши до квартири АДРЕСА_1 СРСР в м. Артемівськ Донецької області, в який проживає ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, постукала в двері і представившись знайомою останньої, попросила відкрити двері. Коли ОСОБА_1 відкрила вхідні двері, ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_2 проникли в приміщення вищевказаної квартири, де напавши на ОСОБА_1, стали бити її руками і ногами, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді наскрізного поранення склери правого ока з випадінням оболонок, яке спричинило за собою субатрофію очного яблука і втрату зору на праве око; колото-різані поранення лоба і різане поранення 4-го пальця лівої руки, множинні удари і синці обличчя, м'яких тканин голови, а так само застосовуючи насильство, небезпечне для життя і здоров'я особи, яка зазнала нападу, усвідомлюючи, що потерпіла розуміє сутність їх злочинних дій і реально сприймає загрозу, як небезпечну для свого життя, нехтуючи тим, що викриті у розбійному нападі, відкрито заволоділи грошовими коштами на загальну суму 3400 грн., після чого з місця злочину, з викраденим майном зникли, заподіявши матеріальну шкоду потерпілій на вищевказану суму.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину не визнав та пояснив, що з ОСОБА_2 він познайомився 2-2,5 місяці до того дня, як їх затримали. Взаємини були дружніми. Вони не жили разом, спільне господарство не вели. Він жив разом з матір'ю. Поїхали разом на заробітки у вересні 2012 року. 8 жовтня 2012 року повернулися з Полтавської області, де спільно працювали, охороняючи господарство приватного підприємця. Вони повернулися для того, щоб ОСОБА_2 могла оформити інвалідність. В той день 09.10.2012 року, приблизно о 19 годині ОСОБА_2 запропонувала йому поїхати до ОСОБА_1, в якої вона позичала гроші, щоб домовитися з нею про відстрочку боргу. ОСОБА_3 спитав: "З якою метою я там потрібен?". ОСОБА_2 сказала, що в такий час вже темно, і небезпечно і попросила, щоб він з нею поїхав. Він також пояснив, що коли приїхали до ОСОБА_1, він чекав її в під'їзді, а ОСОБА_2 постукала в двері до ОСОБА_1. Про що вони розмовляли, коли ОСОБА_1 відкрила двері, він не знає. Були там 5 хвилин, коли виходили, назустріч їм проходив ОСОБА_7 Він не приховував свого обличчя, на ньому не було шапки в той день. Коли ОСОБА_7 пройшов мимо них, то ОСОБА_2 сказала йому, що вона знає де в ОСОБА_1 гроші, і сказала, що їх тільки необхідно зайти та забрати. Він попередив, що за це може наступити кримінальна відповідальність, та відмовився це робити, тоді ОСОБА_2 почала йому погрожувати. Він не погодився з ОСОБА_2, залишив її там, біля квартири ОСОБА_1, вийшов з під'їзду, дійшов до перехрестя вулиць 60 років утворення СРСР та іншої, назви якої не міг згадати. Підійшов до зупинки тролейбусу. Це було приблизно о 20 год.30 хв. Дочекався тролейбусу 6 маршруту, доїхав до зупинки "Фармфабрика", перед "Цветметом", а з зупинки - пішов через Іліновку на "Ступки" до вул. Танкістів. Ключі від будинку на "Ступках" АДРЕСА_2 були в нього, тому він і поїхав додому. У будинку був приблизно о 21 год. 50 хв. - 21 год.55 хв. Приблизно о 23 годині прийшла ОСОБА_2 з двома пакетами. Додому вона приїхала на таксі. В неї він нічого не питав та не знав де вона була. Вранці вони поїхали в центр міста Артемівська, а коли поверталися на АДРЕСА_2, сусід сказав їм, щоб вони не йшли додому, бо їх розшукує міліція. Він здогадувався, що ОСОБА_2 вчинила злочин, але нічого в неї не запитував. Вони пішли до подруги ОСОБА_2, були там півтори - дві години. Пізніше, повертаючись до будинку ОСОБА_2, не дійшовши до нього, їх затримали працівники міліції. ОСОБА_3 також пояснив, що раніше до нього вже надходили пропозиції від ОСОБА_2 про здійснення нападу та пограбування поштаря, а також колишнього її чоловіка, але він завжди відмовлявся, і тоді ОСОБА_2 йому сказала, що "Буде час, коли вона мені помстить". Він вважає, що ОСОБА_2 обмовляє його, та таким чином бажає помститися йому. Також показав, що він не знав, чим ОСОБА_2 жила до нього, інколи вона уходила невідомо куди, на невизначений час, тепер він вважає, що його знайомство з ОСОБА_2 було помилкою.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_2 свою вину визнала частково, вважає себе винуватою у тому, що забрала гроші у потерпілої ОСОБА_1, у інкримінованому злочині за ст.187 ч.3 КК України винуватою себе не визнає, оскільки у розбійному нападі участі не приймала. Допитана в судовому засіданні ОСОБА_2 показала, що 8 серпня 2012 року вона познайомилася з ОСОБА_3 в кафе, де вона була зі своєю матір'ю. Два тижня вони зустрічалися, а потім почали жити разом. Він кожен день жив у неї, лише 1 день в неділю міг піти до своєї матері, а вона до діда і потім знову зустрітися в неї вдома. Вона була обізнана, що він був раніше судимий. Коли познайомилися, він не працював, шукав роботу. Вона допомагала йому в цьому, купувала газети з об'явами з працевлаштування. Одного разу, знайшли об'яву та поїхали до Полтавської області. Там їй було важко працювати, а тому 08.10.2012 року повернулися до Артемівська. В той день 09.10.2012 року випили трошки: горілку, пиво. Коли приїхали з Полтавської області, у них залишилося приблизно 30 грн., стали міркувати як жити далі. До 14 числа залишалося декілька днів, тоді коли вона отримає пенсію, і вона вирішила узяти у борг грошей у ОСОБА_1 ОСОБА_3 знав, що вона багато разів брала у ОСОБА_1 гроші у борг. Він і раніше їздив до ОСОБА_1 разом з нею, але ніколи в квартиру не заходив. До ОСОБА_1 поїхали разом, оскільки вже було темно. ОСОБА_3 був одягнутий в чорну куртку, під нею була сіро-зелена "мастерка", у черній шапці, насуненій на очі. Сіра куртка була на ній. Коли вони з ОСОБА_3 приїхали до ОСОБА_1, зайшли в під'їзд, вона сказала йому, що не знає чи отримала пенсію ОСОБА_1, чи дасть вона гроші. В той момент проходив свідок ОСОБА_7, який міг почути цю розмову про гроші. Вона підійшла до квартири ОСОБА_1, і ОСОБА_3 був разом з нею. Вона подзвонила в двері ОСОБА_1, це було приблизно о 21 годині. Коли ОСОБА_1 спитала: "Хто?", то вона їй сказала "Це я, ОСОБА_2". "ОСОБА_1" (ОСОБА_1) відкрила двері. Вони разом з ОСОБА_3 зайшли до квартири. Вона зміряла їй тиск, вона вибачилася за те, що не може віддати гроші, які взяла у борг, попросила ще узяти у борг. Вона сказала, що пенсію ще не отримала, але в гаманці в неї було 16 грн., та дала їй. ОСОБА_1 також дала їй 2 сигарети. Вони почали відходити від квартири ОСОБА_1, як вона зрозуміла, що немає сірників. Вона сказала ОСОБА_3, що пока ОСОБА_1 не відійшла від дверей, вона ще раз подзвонить до неї та попросить сірники. Коли вона постукала другий раз у квартиру ОСОБА_1, то ОСОБА_1 одразу двері не відкрила, а коли відкрила, ОСОБА_3 рванув двері на себе, відштовхнувши її від дверей, та увірвався у квартиру ОСОБА_1. Коли вона зайшла в квартиру, то побачила у отворі на вході на кухню лежить ОСОБА_1, а зверху на ній ОСОБА_3, придержуючи своєю правою рукою голову ОСОБА_1 до підлоги. Вона злякалася та повернулася до коридору. Потім вона знову повернулася до квартири "ОСОБА_1", так вона називала ОСОБА_1, ближче до того місця, де лежала ОСОБА_1, і побачила, що ОСОБА_3, який зверху сидів, майже лежачи на "Іванівні", душив її правою рукою та вимагав сказати де гроші. ОСОБА_1 в цей час хрипіла. Вона бачила, як ОСОБА_3 наніс декілька 2-3 удари ножем в область голови. Коли він наносив удари ножем ОСОБА_1, вона казала йому, щоб він її відпустив. Вона почала умовляти ОСОБА_1 сказати йому де гроші, щоб він її відпустив. Тоді вона вже злякалася і за себе, і за ОСОБА_1. На деякий час він відпустив ОСОБА_1, вона пішла за грошима. Коли вона дістала гроші з-під дивану, він сказав їй: "Іди та забери гроші". Коли вона підійшла до ОСОБА_1, яка почала відраховувати гроші, то побачила, що в неї є ще гроші, вона схопила ту кількість грошей, яку ОСОБА_1 вже відрахувала, та відхилила її руку, щоб ОСОБА_3 не побачив, що в неї є ще гроші. Коли вони виходили з квартири, ОСОБА_1 попросила викликати швидку допомогу. Але ОСОБА_3 відірвав телефонний провід, та сказав, що вони викличуть швидку пізніше, при цьому погрожував їй: "Якщо комусь скажеш, то повернуся та уб'ю". Вона йому сказала, що ОСОБА_1 нічого, нікому не розповість, що необхідно уходити. ОСОБА_3 їй не погрожував, але чому вона нікуди не збігла, не подзвонила ні діду, ні сусідам, ні в міліцію, вона пояснила тим, що дуже злякалася і за ОСОБА_1, і за себе. Також ОСОБА_1 пояснила, що бачила на куртці ОСОБА_3 кров, але вдома він заправ ці плями. Вдома він одразу її попередив, щоб вона брала вину на себе. Вона також пояснила, що матір відшкодувала 1640 грн., оскільки вона вважає себе винуватою в тому, що скоїв ОСОБА_3, адже вона привела його до квартири ОСОБА_1. ОСОБА_1 ніколи б не відкрила двері незнайомій людині, вона відкрила тому, що почула її голос.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченою ОСОБА_2 та невизнання вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їм злочину, їх винуватість повністю підтверджується наступними доказами у справі.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_1 пояснила, що ОСОБА_2 вона знає з дитинства, тому що вона раніше проживала разом з батьками та дідусем на першому поверсі в будинку, де проживає вона. Зараз ОСОБА_2 проживає у іншому місці, але приходила в цей будинок до дідуся та іноді заходила до неї, допомагала їй по господарству. У той день, 09.10.2012 року, о 20 год. 45 хв. в двері її квартири подзвонили, на питання: "Хто це?", по той бік двері квартири жіночий голос їй відповів: "Це ОСОБА_2". Вона відкрила двері, на порозі її квартири стояла ОСОБА_2. Вона сказала, що прийшла вибачитися за те, що не може своєчасно повернути гроші в сумі 360 грн., які раніше були отримані нею у борг від ОСОБА_1 ОСОБА_2 була не одна, вона запропонувала ОСОБА_1 зміряти тиск. ОСОБА_1 погодилася, і коли вони разом пішли до кімнати, ОСОБА_2 покликала іншу людину, з якою вона прийшла до ОСОБА_1, "ОСОБА_3, чого ти стоїш? Заходь". Вона не знала цієї людини, але раніше бачила 2 рази з ОСОБА_2, коли вона приходила з ним до її дідуся, який живе на 1 поверсі будинку, де проживає ОСОБА_1 Він зайшов в квартиру, але стояв у коридорі. Коли ОСОБА_2 зміряла тиск у ОСОБА_1, вона попросила у останньої 20 грн., на що ОСОБА_1 ій відповіла: "Зараз подивлюся і скільки є у гаманцю, то стільки і дам" та віддала їй 16 грн. Отримавши в неї 16 грн., ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пішли. Перед цим, ОСОБА_1 запропонувала ОСОБА_2 дві сигарети, сказавши, що вони залишилися в неї від знайомих, які приходили до неї колись. Через деякий час, приблизно через 5 хв., коли ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пішли від неї, в двері її квартири знову подзвонили. Після того, як вона почула голос ОСОБА_2, вона знову відкрила двері, а ОСОБА_2, стоячи на порозі квартири, попросила в неї сірники. Вона дала, попрощалася з ОСОБА_2 та закрила двері. Через 5 хвилин, в квартиру знову подзвонили. Вона відкрила двері, почувши знову голос ОСОБА_2 Коли вона відкрила двері, на порозі стояла та людина, яка приходила з обвинуваченою ОСОБА_2, то був ОСОБА_3, на голові в нього була шапка, натягнутою на обличчя та закриваючи його, одягнений в чорну куртку, брюки. Він відштовхнув її, при цьому вдаривши по голові кулаком, та увірвався до її квартири. Вона впала на підлогу, правим боком до виходу з квартири. Коли вона лежала на підлозі, вона не побачила, звідкіля ОСОБА_3 дістав ніж, він ударив її в область голови, удар прийшовся у ліву сторону, вище лоба. Намагаючись припинити його дії, вона схопила ніж, вихватила його з рук ОСОБА_3, при цьому порізавши собі руку, ніж сховала під своє тіло. ОСОБА_3, сидячи на ній зверху, почав душити її рукою за шию, душив так, що навіть зуб їй видавив. У цей час вона ОСОБА_2 не бачила, вона побачила її потім. Коли ОСОБА_3 на деякий час відпустив її, переставши душити, вона почула як ОСОБА_2 в неї спитала: "Де гроші?". Потім вона казала: "Ми Вам не віримо. Скажіть, де гроші?". ОСОБА_3 сказав ОСОБА_2: "Чого стоїш? Іди вбивай бабку". ОСОБА_2 відмовившись, сказала, що не буде її вбивати. На деякий час ОСОБА_3 відпустив її. Вона пам'ятає, як вона взяла полотенце, перемотала собі голову, щоб якось призупинити кров, потім направилася до кімнати, де були гроші, тому що зрозуміла, що якщо вона не віддасть їм гроші, то вони ще будуть знущатися над нею або вб'ють. Коли вона віддавала гроші, відраховуючи купюрами по 200 грн., до неї підійшла ОСОБА_2, побачила, що ще є гроші купюрами по 500 грн., вона схопила їх, сказавши "Давайте все". Саме ОСОБА_2 забирала в неї гроші. Вони відібрали в неї 3400 грн. Коли вони уходили, то ОСОБА_3 відірвав телефонний провід і сказав, щоб вона нікуди не телефонувала, що вони самі викличуть їй "швидку допомогу". Побоюючись за своє життя, вона не стала нікому дзвонити, витерла якось кров з підлоги, а потім, не дочекавшись "швидкої", подзвонила сусідці ОСОБА_12 та попросила її до неї прийти та викликати швидку допомогу. Також потерпіла ОСОБА_1 пояснила суду, що матір ОСОБА_2 віддала їй 2000 грн., з урахуванням того боргу в сумі 360 грн., що обвинувачена їй була винна, тобто фактично відшкодувала 1640 грн. від суми, що вони відібрали в неї в той день 09.10.2012 року. Іншу частину матеріальної шкоди та моральну шкоду просила стягнути з ОСОБА_3, оскільки він їй виколов око та видавив останній зуб, на якому тримався протез.

Допитана під час судового провадження свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що вона знає ОСОБА_2 з дитинства, виросла вона в гарній сім'ї, ніколи вона і ні в чому не було обділена. Про те, що на ОСОБА_1 здійснила напад ОСОБА_2 та її співмешканець дізналася від сусіда ОСОБА_7, який бачив їх в той день 09.10.2012 року біля дверей ОСОБА_1 Їй ОСОБА_1 зателефонувала приблизно о 22 год., вона навіть злякалася. Вона попросила зайти до неї додому та викликати "швидку допомогу". Вона з іншою сусідкою, яка також іноді допомагала ОСОБА_1 по господарству, пішли до неї. Коли зайшли до квартири, то вона побачила, що в квартирі кров, на ОСОБА_1 ссадна, голова та око перемотані рушником. В квартирі відро з водою красного кольору, ОСОБА_1 їй сказала, що витирала підлогу, на якій була кров. ОСОБА_1 попросила викликати "швидку допомогу", на що вона їй сказала, що необхідно викликати міліцію, але вона заперечувала. Свідок її не послухала та викликала все одно. Спочатку ОСОБА_1 їй не призналася, хто був нападником, казала, що вона їх не знає, що то були двоє чоловіків: один високого зросту, інший - невеликого зросту, з довгим волоссям. Пізніше вона вже сказала, що нападниками були ОСОБА_2 та ОСОБА_3, тільки вона боялася в цьому признатися, оскільки боялася, що вони її вб'ють.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав суду, що він проживає в тому ж будинку, де живе потерпіла ОСОБА_1 В той день, 09.10.2012 року, він їздив до батьків, і коли повернувся, поставив машину до гаражу, приблизно в період часу з 21 до 22 години, зайшов у під'їзд будинку, де він проживає, та звернув увагу на те, що на сходах між першим та другим поверхами стояла ОСОБА_2, яку він знав, оскільки її дідусь проживає у тому ж будинку на першому поверсі. Він привітався з ОСОБА_2 та піднявся вище. На другому поверсі біля дверей ОСОБА_1 стояв чоловік обличчям до нього, це був ОСОБА_3 Вони були в стані алкогольного сп'яніння, оскільки проходячи біля них, він почув запах спиртного. Він нічого не запідозрив, адже одну особу з тих людей він знав, то буля ОСОБА_2. Піднімаючись, він почув, як вони розмовляли за гроші. Про все це він дав показання в міліції, там же опознав і ОСОБА_2, і ОСОБА_3. Інших людей в під'їзді будинку він в той день та в той час не бачив.

Допитана в якості свідка ОСОБА_14, слідчий СВ Артемівського МВ, в судовому засіданні показала, що вона розслідувала кримінальне правопорушення, в якому обвинувачуються ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Затримали їх на наступний день після скоєного кримінального правопорушення. При огляді ніяких слідів тілесних ушкоджень а ні на тілі ОСОБА_2, а ні на тілі ОСОБА_3 не виявлено, психологічного або фізичного тиску на них ніхто не чинив. Всі слідчі дії з обвинуваченими проводила вона. Сумнівів, що це правопорушення здійснили саме вони, в неї не було. Під час допиту підозрюваних спочатку вони визнавали свою вину у скоєному злочині. Пізніше, вони стали змінювати свої показання. ОСОБА_2 пояснювала це тим, що вона боялася впливу на неї ОСОБА_3, який передавав їй записки з погрозами. Зі слів ОСОБА_2, він пропонував їй взяти вину на себе, оскільки він вже був судимий, а вона не судима і їй нічого не буде. І ОСОБА_3, і ОСОБА_2 при проведенні слідчої дії - відтворення обстановки, вказали і на будинок, і на під'їзд будинку, в який входили, вказали квартиру, де проживає потерпіла ОСОБА_1, де вони скоїли злочин, показували кімнату де потерпіла їм віддала гроші. ОСОБА_2 показала, що вона здійснювала по відношенню до потерпілої, а ОСОБА_3 показував, які дії він здійснював у квартирі ОСОБА_1. ОСОБА_2 вказала, що у неї в гаманці знаходяться гроші та видала їх. Вона також пояснювала, що після того, як вони заволоділи коштами ОСОБА_1, вони пішли до магазину, скупилися, а частина коштів від тієї суми залишилась, і вони у неї в гаманці. Вона добровільно видала гроші. Все співпадало з попередніми даними ними поясненнями та показаннями: як вони домовилися про скоєння злочину, як вони зайшли до квартири ОСОБА_1. Показання відрізнялися лише в механізмі нанесення тілесного ушкодження потерпілій: ОСОБА_3 казав, що це ОСОБА_2 принесла ніж до квартири ОСОБА_1 та дістала його з рукава, а ОСОБА_2 казала, що ОСОБА_3 дістав ніж з кишені та дав їй, щоб напасти на ОСОБА_1 Ніхто з них не хотів визнавати, що приніс ніж. Під час досудового слідства потерпіла давала показання, що ОСОБА_2 била її в око. Свідок повідомила суд, що потерпіла спочатку боялась давати показання про те, хто на неї здійснив напад. Однак, пізніше вона дала показання, що це були ОСОБА_2 та ОСОБА_3, оскільки ще в той день впізнала їх.

Винуватість ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджується також іншими доказами, а саме

- протоколом огляду місця події від 09.10.2012 року, у відповідності з яким вилучено сліди

рук розмірами "ЛТ" 26*35, 33*38, 25*53, 32*45, 35*40, 26*29, 30*39, 43*46 мм - пакет № 1; зуб з коронкою з металу жовтого кольору - пакет № 2; поліетиленовий пакет зі слідами плямами бурого кольору (пакет № 3), фототаблиці до нього (арк. с. 43-57);

- протоколом вилучення та огляду від 10.10.2012 року, згідно якого для долучення до

кримінального провадження вилучено гаманець коричневого кольору розміром 9*13 з шкіряного замінника на кнопці металевій з написом; гроші у кількості 4 шт. по 500 грн. з фототаблицями (арк. с. 58-60);

- постановою про визнання речовими доказами та доручення речових доказів від

10.10.2012 року (арк.с.61);

- протоколом відтворення обстановки та обставин події 09.10.2012 року, згідно якого

ОСОБА_2 відтворила та повідомила обставини вчинення нею розбійного нападу на ОСОБА_1, яка проживає у квартирі АДРЕСА_1, з фототаблицями ( а. с. 62-68);

- протоколом впізнання від 11.10.2012 року, згідно якого свідок ОСОБА_15 впізнав

ОСОБА_3 (арк.с. 69-70)

- протоколом відтворення обстановки та обставин події 09.10.2012 року, згідно якого

ОСОБА_3 відтворив та повідомив обставини вчинення ним розбійного нападу на ОСОБА_1, яка проживає у квартирі АДРЕСА_1, з фототаблицями ( а. с. 71-75

- висновком експерта № 734 від 07.12.2012 року (арк.с.108-109), згідно якого у ОСОБА_1

виявлені наступні ушкодження: два рубці в області лоба, на склєрі правого ока та на 4-му пальці лівої руки, які є слідами колото-різаних поранень, що зажили, які утворилися від впливу гостро- ріжучого знаряддя, можливо у строк, вказаний у постанові. Скрізне поранення склери правого ока з випаданням оболонки утворилося від впливу колюче-ріжучого знаряддя, що потягло за собою субатрофію очного яблука та втрату зору на праве око, яке потребує для одужання строк більше 21 дня, а також стійку втрату працездатності менш ніж на 1/3 відносяться до пошкоджень ередньої тяжкості. Колото-різані поранення лоба та різане поранення 4-го пальця лівої руки відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткостроковий розлад здоров'я. В медичних документах є записи, що при огляді ОСОБА_1 09.10.2012 року в травмопункті Артемівської ЦРБ, 10.10.2012 року хірургом - вказані множинні удари і синці обличчя, м'яких тканей голови, які утворилися від контакту з тупими твердими предметами та відносяться до легких тілесних ушкоджень. Пошкодження, виявлені у ОСОБА_1 могли утворитися при обставинах, вказаних потерпілою у протоколі допиту потерпілої від 10.10.2012 року, а також при обставинах, вказаних нею при огляді. Пошкодження, виявлені у ОСОБА_1 не могли утворитися при падінні з висоти власного тіла. Пошкодження, виявлені у ОСОБА_1 могли утворитися при обставинах, вказаних як підозрюваним ОСОБА_3 так і підозрюваною ОСОБА_2 під час відтворення обстановки та обставин події 12.10.2012 р.;

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_16 пояснив висновки, зроблені за результатом проведення експертизі № 734 від 07.12.2012 року та вказав, що плями крові могли і не залишитися на одязі тієї людини, що нападала, оскільки вона могла знаходитись по відношенню до потерпілої зверху і кров з ока текла зверху вниз. Кров не фонтанує при пошкодженні ока. Також експерт пояснив, що тримаючи потерпілу правою рукою, обвинувачений міг нанести таке пошкодження ока і лівою рукою, тобто експерт не виключав такої можливості. Для того, щоб нанести такі тілесні ушкодження, як були нанесені потерпілій, людина, яка наносила їх, не повинна мати велику силу. Стосовно того, чи міг зуб випасти від того, що обвинувачений душив потерпілу чи сильно натиснув у ту частину голови, експерт пояснив, що він робив експертизу вже майже через 2 місяці, і тому вже неможливо було встановити при яких обставинах випав у потерпілої зуб. На момент її огляду зуби були відсутні. Механізм утворення тілесних ушкоджень, вказаних при обставинах, зазначених в протоколах від 12.10.2012 року відтворення обстановки та обставин події 09.10.2012 року, відповідає механізму утворення, локалізації та кількості ушкоджень, виявлених при огляді потерпілої ОСОБА_1

Суд кваліфікуючи дії обвинувачених враховує наступне.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року "Про судову практику у справах про злочини проти власності, розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК ) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров'я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Під нападом за статтею 187 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров'я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Пунктом 9 зазначеної постанови визначено, що небезпечне для життя чи здоров'я насильство (стаття 187, частина третя статті 189 КК) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров'я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров'я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

Пунктом 22 цієї постанови передбачено, що вирішуючи питання про наявність у діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення в житло, інше приміщення чи

сховище, суди повинні мати на увазі таке. Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища. Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з'ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном.

ОСОБА_3 під час допиту в судовому засіданні давав показання, що чекав ОСОБА_2 в під'їзді, та не заходив до квартири ОСОБА_1, потім обмовився та сказав: "Коли я перший раз зайшов до ОСОБА_1", після чого сказав, що заходив до квартири ОСОБА_1 один раз, що його ОСОБА_1 до своєї квартири не запрошувала. Те, що обмовився обґрунтував тим, що з матеріалів досудового слідства йому стало відомо про те, що він заходив до ОСОБА_1 декілька разів. Крім того, ОСОБА_3 заперечував, що він був співмешканцем ОСОБА_2. Він вказував, що підтримував з нею дружні стосунки, оскільки йому її було шкода. Також в судовому засіданні ОСОБА_3 вказував, що в той день 09.10.2012 року він був одягнений у світло-зелену куртку та у футболку, без шапки, але це спростовувалося показаннями потерпілої та ОСОБА_2, які вказували, що ОСОБА_3 був одягнений в чорну куртку та шапку. Крім того, показання ОСОБА_3 щодо маршруту тролейбуса № 6, яким він ввечері 09.10.2012 року їхав від дому ОСОБА_1 є сумнівними.

Суперечливі показання обвинуваченого та показання про його непричетність до злочину суд оцінює критично, оскільки вони повністю спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_1, яка впізнала ОСОБА_3 одразу, коли він прийшов з ОСОБА_2, що саме він увірвався до неї в квартиру, що вона його на запрошувала, що саме він душив її, вимагав віддати гроші, видав їй зуб, бив її кулаком та ножем, у область голови та ока. При цьому, потерпіла попри свій похилий вік, свої показання ні в ході досудового розслідування, ні під час судового розгляду не змінювала, детально та послідовно розповідала про обставини злочину, скоєного ОСОБА_2 та ОСОБА_3, тому у суду немає підстав сумніватися у їх правдивості. Крім того, показання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спростовуються також протоколом огляду місця події від 09.10.2012 року, протоколами відтворення обстановки та обставин події 09.10.2012 року протоколом впізнання від 11.10.2012 року та іншими вищенаведеними доказами. Пояснення ОСОБА_3 про те, що його не було в квартирі потерпілої не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та також спростовуються показаннями потерпілої, яка, зокрема, після допиту ОСОБА_3, який намагався забезпечити собі алібі, заявила, що він все говорить неправду. Також показаннями обвинуваченої ОСОБА_2 підтверджено, що ОСОБА_3 знаходився у квартирі ОСОБА_1 09.10.2012 року та здійснював розбійний напад на потерпілу.

Крім того, ОСОБА_3 вказував на те, що протокол відтворення обстановки та обставин події не можна вважати допустити доказом, оскільки був складений з порушенням чинного кримінально-процесуального законодавства, зокрема слідчими діями керував не слідчий ОСОБА_14, а чоловік, прізвище якого він не знає, що протокол не підписувала понята ОСОБА_17 Проте, в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 підтвердила, що була присутньою на відтворенні обставин події 09.10.2012 року та підписувала протокол від 12.10.2012 року. Свідок ОСОБА_18, обґрунтовуючи свої показання в судовому засіданні тим, що пройшло вже багато часу, не пам'ятає всі подробиці того дня, коли був присутній у якості понятого 12.10.2012 року, але вказав, що обвинувачені показували будинок, квартиру, де здійснили напад впевнено, без будь-якого тиску на них з боку правоохоронних органів. Слідчим тоді була молода жінка, яка записувала показання обвинувачених, фотографувала. Суд також вважає, що дані в судовому засіданні показання ОСОБА_18 про те, що він був присутнім у якості понятого при відтворенні обстановки та обставин події на 1 поверсі будинку № 15 по вул. 60 років утворення СРСР не утворює складу злочину та не можуть бути підставою для направлення стосовно нього матеріалів до правоохоронних органів для притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 384 КК України. При цьому суд, роблячи даний висновок, враховує властивість людської пам'яті, яка з проміжком часу втрачає можливість пригадати певні деталі відповідних подій.

Свідок ОСОБА_19, який працює у слідчому відділі Артемівського МВ (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) пояснив суду, що на той час, тобто в жовтні - листопаді 2012 року його місце роботи було в одному кабінеті зі слідчим ОСОБА_14 Оскільки він знаходився у тому ж кабінеті, допит обвинувачених здійснювався у його присутності. Він не керував слідчими діями, які проводились за участю обвинувачених, але лише міг підказати дещо з процесуальних питань "молодому спеціалісту" ОСОБА_14, якій доручили розслідування такої гучної справи. "Гучною" її назвали журналісти, оскільки було здійснено розбійний напад на беззахисну людину, людину похилого виду.

Також ОСОБА_3 неодноразово заявляв, що при проведенні досудового слідства з боку працівників міліції до нього застосовувалися недозволені заходи фізичного та психологічного впливу, що працівники міліції відняли та не повернули в нього мобільні телефони.

Проте, за період судового провадження проводилась перевірка заяви ОСОБА_3 Постановою від 01.07.2013 року кримінальне провадження № 0000214 закрито за відсутністю в діях співробітників СКР Артемівського МВ (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) ГУМВС України в Донецькій області ОСОБА_20 та ОСОБА_21 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.364 ч.3, 365 ч.1 КК України.

ОСОБА_2 вказала на факти здійснення тиску та погроз на її адресу з боку обвинуваченого ОСОБА_3 як безпосередньо після скоєння злочину, так і вже знаходячись у слідчому ізоляторі, вимагаючи визнати його непричетність до вчинення інкримінованого злочину. В судовому засіданні захисник ОСОБА_2 Подлуцький А.М. оголосив записку, передану ОСОБА_3 ОСОБА_2 в СІ м. Артемівська.

Аналізуючи наведені показання обвинувачених, суд вважає, що невизнання ОСОБА_2 участі у розбійному нападі та невизнання вини у інкримінованому злочині ОСОБА_3 спрямовані на ухилення від визначеної Законом кримінальної відповідальності.

Суд також відхиляє доводи захисника Троянської Т.В. з приводу встановлення в ході досудового слідства на місці вчинення злочину не ідентифікованих слідів пальців рук ОСОБА_2 та ОСОБА_3, оскільки всією сукупністю доказів по справі підтверджується причетність саме обвинувачених до вчинення інкримінованого їм злочину. Суд відхиляє доводи ОСОБА_3 про те, що він поїхав з місця події о 20 год.30 хв., що напад на потерпілу скоєно в період з 21 до 22 години за показаннями ОСОБА_7, а тому ОСОБА_2 могла здійснити напад з іншою людиною, оскільки вони є безпідставними, не підтверджуються ніякими доказами та розцінюються судом як намагання ОСОБА_3 уникнути від кримінальної відповідальності за свої дії та перекласти таку відповідальність на інших осіб.

Оцінюючи думку захисника Подлуцького А.М. щодо необхідності перекваліфікувати дії ОСОБА_2 на ст. 186 КК України, суд вважає їх надуманою, оскільки покази обвинуваченої ОСОБА_2 щодо часткового визнання вини у скоєнні розбійного нападу та покази потерпілої щодо обставин вчинення злочину, сукупність наведених і оцінених судом доказів переконує в тому, що обвинувачена ОСОБА_2 своїми умисними діями, те, що саме вона привела ОСОБА_3 до квартири ОСОБА_1, а остання узнала по голосу ОСОБА_2 та відчинила двері своєї квартири ввечері 09.10.2012 року, у яку увірвався ОСОБА_3 та здійснив напад на ОСОБА_1, заподіявши їй тілесні ушкодження, застосовуючи насильство, небезпечне для життя і здоров'я особи, яка зазнала нападу, усвідомлюючи, що потерпіла розуміє сутність їх злочинних дій і реально сприймає загрозу, як небезпечну для свого життя, нехтуючи тим, що викриті у розбійному нападі, відкрито заволоділи грошовими коштами на загальну суму 3400 грн., після чого з місця злочину, з викраденим майном зникли, заподіявши матеріальну шкоду потерпілій на вищевказану суму, тобто вираженими у розбійному нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із застосуванням насильства небезпечним для життя чи здоров'я особи, яка зазнала нападу, поєднаному з проникненням у житло, здійснила кримінальне правопорушення і її дії правильно кваліфіковані за ст.187 ч. 3 КК України.

Сукупність наведених і оцінених судом доказів переконує в тому, що обвинувачений ОСОБА_3, спільно з ОСОБА_2 проникли в приміщення квартири ОСОБА_1, де напавши на ОСОБА_1, заподіявши останній тілесні ушкодження, а так само застосовуючи насильство, небезпечне для життя і здоров'я особи, яка зазнала нападу, усвідомлюючи, що потерпіла розуміє сутність їх злочинних дій і реально сприймає загрозу, як небезпечну для свого життя, нехтуючи тим, що викриті у розбійному нападі, відкрито заволоділи грошовими коштами на загальну суму 3400 грн., після чого з місця злочину, з викраденим майном зникли, заподіявши матеріальну шкоду потерпілій на вищевказану суму, тобто своїми умисними діями, вираженими у розбійному нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із застосуванням насильства небезпечним для життя чи здоров'я особи, яка зазнала нападу, поєднаному з проникненням у житло, здійснив кримінальне правопорушення і її дії правильно кваліфіковані за ст.187 ч. 3 КК України.

Згідно статті 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка скоїла злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та яке б запобігло скоєнню нею нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_2, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винної й обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 1428 від 24.10.2012 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, страждає органічним емоційно-лабільним (астенічним) розладом особистості, ускладненим синдромом залежності від вживання алкоголю з шкідливими наслідками (травматична хвороба головного мозку, період віддалених наслідків, психоорганічний синдром, експлозивний варіант, ускладнена хронічним алкоголізмом, друга стадія, постійна форма пияцтва з психопатізацией особостості за збудливим типом в ред. МКБ-9). В період вчинення інкримінованого діяння ОСОБА_2 перебувала у стані простого алкогольного сп'яніння та за психічним станом могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. В момент скоєння правопорушення не перебувала у тимчасово хворобливому стані, яке б позбавляло її здатності усвідомлювати свої дії і керувати ними. ОСОБА_2 може усвідомлює свої дії і керувати ними. У застосуванні примусових заходів медичного характеру не має потреби.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_2, є вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння, а також вчинення злочину проти особи похилого віку, з особливою жорстокістю.

Як пом'якшуючі вину ОСОБА_2 обставини суд визнає часткове визнання нею вини, добровільне відшкодування частини (половини) заявленої у цивільному позові матеріальної шкоди в сумі 1640 грн., завданої потерпілій ОСОБА_1, а також те, що в неї є хронічні хвороби, зокрема, пов'язані з переломом зводу черепа, наслідками черепно-мозкової травми. Також суд приймає до уваги, що ОСОБА_2 раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно; на обліку у нарколога та психотерапевта не перебуває.

Суд, при призначенні ОСОБА_2 покарання, не приймає до уваги як пом'якшуючу обставину активне сприяння розкриттю злочину, на якому наполягав захисник Подлуцький А.М., оскільки активне сприяння розкриттю злочину, як складова щирого каяття, полягає в наданні особою будь-якої допомоги в установленні невідомих обставин справи з моменту дізнання або досудового слідства, чого не було зроблено ОСОБА_2 На досудовому слідстві ОСОБА_2 давала показання, відмінні від тих, що вона надала при судовому розгляді кримінального провадження. Вона не повідомила правоохоронним органам про скоєний злочин, не сприяла своєчасному затриманню. Також захисник Подлуцький А.М. вважав за необхідне визнати, що злочин скоєно ОСОБА_2 під впливом погроз. Проте це спростовується матеріалами справи, а саме ОСОБА_2 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_3 їй не погрожував а ні до скоєння злочину, а ні під час нападницьких дій.

Обговорюючи питання про призначення покарання, колегія суддів виходить з того, що що відповідно до ст.12 КК України злочин, який вчинила обвинувачена ОСОБА_2 відноситься до особливо тяжких, тому ОСОБА_2 має відбувати покарання у виді позбавлення волі, з його реальним відбуванням у межах та на строк, необхідний для можливого перевиховання засудженої та попередження вчинення нових злочинів, яке є достатнім та обґрунтованим.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винної й обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Суд враховує, що ОСОБА_3 неодноразово був засуджений за злочини середньої тяжкості та тяжкі корисливі злочини проти життя та здоров'я особи, на момент вчинення злочину суспільно корисною працею зайнятий не був, в ході досудового і судового слідства завдану шкоду потерпілій не відшкодовував, свою вину не визнав. Як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, передбачену ст.67 КК України, колегія суддів вважає за необхідне врахувати рецидив злочинів, оскільки маючи судимість (24.01.1995 року Артемівським міським судом Донецької області за ст. 94, 140 ч.3, 42 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 01.12.1995 року Артемівським районним судом за ст.ст. 141 ч.1, 140 ч.2, 42 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна) за умисні злочини, які відповідно до вимог ст. 89 КК України є непогашеними, звільнившись з Суходольської ВК Луганської області 04.11.2009 року, 09.10.2012 року знову вчинив умисний злочин.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_3, є вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння, вчинення злочину проти особи похилого віку, а також з особливою жорстокістю.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 1429 від 24.10.2012 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, виявляє емоційно-нестійкий розлад особистості, ускладнене психічними і поведінковими порушеннями внаслідок вживання алкоголю (психопатія, збудливого круга, в стані нестійкої компенсації, ускладнена побутовим пияцтвом - в ред. МКБ-9). В період вчинення інкримінованого діяння ОСОБА_3 перебував у стані простого алкогольного сп'яніння та за психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В момент скоєння правопорушення не перебував у тимчасово хворобливому стані, яке б позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії і керувати ними. ОСОБА_3 може усвідомлює свої дії і керувати ними. У застосуванні примусових заходів медичного характеру не має потреби.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується позитивно; на обліку у нарколога та психотерапевта не перебуває.

Обставину, що пом'якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 в ході судового слідства не встановлено.

Обговорюючи питання про призначення покарання, колегія суддів виходить з того, що що відповідно до ст.12 КК України злочин, який вчинив обвинувачений ОСОБА_3 відноситься до особливо тяжких, тому ОСОБА_3 має відбувати покарання у виді позбавлення волі, з його реальним відбуванням у межах та на строк, необхідний для можливого перевиховання засудженого та попередження вчинення нових злочинів, яке є достатнім та обґрунтованим.

ОСОБА_1 заявлено цивільний позов, у якому вона просить стягнути з обвинувачених 3277,28 грн. матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної. До цивільного позову додані копії квитанцій про сплату вартості ліків. Суд вважає, що цивільний позов підлягає задоволенню повністю. Виходячи з того, що ОСОБА_2 до судового розгляду відшкодувала частину матеріальної шкоди в сумі 1640 грн., то залишок становить 1637,28 грн. матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди, які потерпіла вважала за необхідне стягнути з ОСОБА_3

Після набрання вироком законної сили речові докази по справі: сліди пальців рук на

відрізках світлої стрічки ЛТ з розмірами 26*35, 33*38, 25*53, 32*45, 35*40, 26*29, 30*39, 43*46 мм - пакет № 1; поліетиленовий пакет зі слідами плям бурого кольору (пакет № 3), - слід знищити; зуб з коронкою з металу жовтого кольору, гаманець з грошима в сумі 2000 грн. (4 купюри по 500 грн.) залишити у потерпілої ОСОБА_1за належністю.

Процесуальні витрати складають 490 грн. (проведення експертизи НДЕКЦ Головного Управління МВС України в Донецькій області), які слід стягнути солідарно з обвинувачених.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, визнати винуватим у пред'явленному обвинуваченні за ст.187 ч.3 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років з конфіскацією належного йому майна.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, визнати винуватою у пред'явленному обвинуваченні за ст.187 ч.3 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців з конфіскацією належного їй майна.

Цивільний позов ОСОБА_1 задовольнити частково в сумі 6637,28 грн., у тому числі 1637,28 грн. матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_1 виданий Артемівським РВ ГУМВС України в Донецькій області 06.05.2010 року, проживає АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9, проживає за адресою: АДРЕСА_1 паспорт НОМЕР_4 виданий Артемівським МВ УМВС України в Донецькій області 16.06.1999 року - шкоду, завдану злочином в сумі 6637,28 грн., у тому числі 1637,28 грн. матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди.

Речові докази по справі: сліди пальців рук на відрізках світлої стрічки ЛТ з розмірами

26*35, 33*38, 25*53, 32*45, 35*40, 26*29, 30*39, 43*46 мм - пакет № 1; поліетиленовий пакет зі слідами плям бурого кольору (пакет № 3), після набуття вироком законної чинності - слід знищити; зуб з коронкою з металу жовтого кольору, гаманець з грошима в сумі 2000 грн. (4 купюри по 500 грн.) залишити у потерпілої за належністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, НОМЕР_3 виданий Артемівським МВ УМВС України у Донецькій області 04.06.2002 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_1 виданий Артемівським РВ ГУМВС України в Донецькій області 06.05.2010 року на користь НДЕКЦ Головного Управління МВС України в Донецькій області процесуальні витрати в сумі 490 грн.

Захід забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою в Державній пенітенціарній службі України Артемівському слідчому ізоляторі Донецької області залишити ОСОБА_2, ОСОБА_3 до набрання вироком законної чинності.

Початок строку відбуття покарання засудженій ОСОБА_2 обчислювати з дня фактичного затримання - з 10 жовтня 2012 року.

Початок строку відбуття покарання засудженому ОСОБА_3 обчислювати з дня фактичного затримання - з 10 жовтня 2012 року.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КК України, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд, протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженими в той же строк з моменту вручення їм копії вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок ухвалено в нарадчій кімнаті складом суду.

Головуючий суддя Л. В.Шевченко

Суддя Н.М. Погрібна

Суддя І.В. Решетняк