Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/3466/14-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.10.2014 м.Виноградів
Слідчий суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора прокуратури Виноградівського району ОСОБА_3 та представника скаржника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів матеріали скарги ОСОБА_5 на дії начальника СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області,
Скаржник звернулася до Виноградівського районного суду із скаргою, посилаючись на те, що він 17.06.2014р. звернулася до прокурора Виноградівського району із повідомленням про вчинення кримінального правопорушення стосовно дачі свідками ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 неправдивих показань, яка була прокуратурою скерована до Виноградівського РВ УМВС, однак до цього часу працівниками СВ райвідділу міліції їй не повідомили про реєстрацію даного злочину в ЄРДР, а 12.06.2014р. був винесений висновок про розгляд її заяви в порядку Закону України «Про звернення громадян».
В судовому засіданні представник скаржника доводи скарги підтримав повністю з підстав, наведених в ній, а відтак просив її повністю задоволити, прокурор в судовому засіданні заперечував доводи скарги, в обґрунтування своїх висновків та заперечень, зокрема, вказав, що в даному випадку дії начальника СВ Виноградівському РВ УВС не можуть бути оскаржені, оскільки він не є слідчим, а відтак у нього не було законних підстав для внесення до ЄРДР заяви скаржника, заява скаржника не містить достатніх доказів в обґрунтування вчинення кримінального правопорушення і працівники Виноградівського РВ УМВС правомірно винесли на підставі Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Висновок по заяві, а тому у задоволенні вимог скаржника просив повністю відмовити.
Заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали скарги, зокрема, Висновок Виноградівського РВ УМВС в Закарпатській області №1850, оцінивши докази, надані сторонами кримінального провадження, інших доказів ні скаржник, ні прокурор в судовому засіданні не надали, сторонам було запропоновано надати додаткові докази в обґрунтування своїх позицій, суд приходить до наступного.
При розгляді даної скарги суд виходить з того, що інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування є важливою гарантією захисту прав учасників кримінального процесу, зокрема, відповідно до приписів п.17 ч.1 ст.7 КПК України забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності є однією із загальних засад кримінального провадження.
Приорітетними завданням кримінального провадження визначено захист осіб від кримінальних правопорушень (ч.1 ст.3 КПК України).
Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне
правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.
В судовому засіданні з пояснень представника скаржника та матеріалів скарги встановлено, що скаржник ще 17.06.2014р. звернулася до прокурора Виноградівського району із повідомленням про вчинення кримінального правопорушення стосовно дачі свідками ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 неправдивих показань, яка була прокуратурою скерована до Виноградівського РВ УМВС. На час розгляду скарги у суді працівниками СВ скаржниці не повідомили про реєстрацію даного злочину в ЄРДР, а 12.06.2014р. був винесений висновок про розгляд її заяви в порядку Закону України «Про звернення громадян».
Між тим, у відповідності до положень ч.1 ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Реєстру та розпочати розслідування. Частиною другої цієї норми передбачено, що порядок формування і ведення Реєстру регламентується спеціальним Положенням, тобто дане Положення про ЄРДР є невід`ємною складовою інституту початку досудового розслідування і підпорядковується нормам КПК, лише конкретизуючи їх зміст на основі тлумачення норм закону і концептуальних засад.
Відповідно до Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого Наказом Генерального прокурора України за №69 від 17.08.2012р. визначенні строки внесення відомостей до Реєстру. Зокрема, відповідно до п.3.1 розділу 1 зазначеного Положення унесення відомостей до Реєстру здійснюється з дотриманням таких строків: заяву, повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення у термін, визначений ч.1 ст.214 КПК України. Також п.1.3 Положення передбачено, що особа, яка подала заяву чи повідомляє про кримінальне правопорушення під розпис попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення, крім випадків надходження заяви, повідомлення поштою або іншим засобом зв`язку.
Заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення вважаються поданими з моменту попередження особи про кримінальну відповідальність (за виключенням випадків, коли таке попередження не можливо зробити з об`єктивних причин: надходження заяви, повідомлення поштою, іншим засобом зв`язку, непритомний стан заявника, відрядження тощо).
При цьому, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела (п.1.2) повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Між тим, з із змісту заяви скаржника від 17.06.2014р. про вчинення кримінального правопорушення за ст.384 ч.1 КК України, яку було подано до прокуратури Виноградівського району, яка була скерована до Виноградівського РВ УВС в Закарпатській області, вбачається, що нею детально викладенні обставини (відомості) про кримінальне правопорушення, яке, на її думку, скоєне відповідними конкретними особами. Із цієї ж заяви вбачається, що скаржник із вимогами ст.ст.383,384 КК України (Завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, Завідомо неправдиве показання) ознайомлений, про що свідчити особистий розпис.
Не дивлячись на категоричні приписи ст.214 КПК України уповноважена особа Виноградівського РВ УВС, замість того, щоб внести відомості до ЄРДР щодо вказаного злочину та доручити розслідування конкретному слідчому, проте 18.08.2014р. скаржниця отримала відповідь, згідно якої розгляд її письмової заяви закінчено Висновком від 12.06.2014р. в порядку Закону України «Про звернення громадян», однак відомості до ЄРДР так і не було внесено.
З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Частиною 3 ст.214 КПК України встановлено заборону проведення досудового розслідування до внесення відомостей до ЄРДР або без такого внесення, тобто без реєстрації заяви чи повідомлення особи про злочин настають негативні наслідки, оскільки ця особа фактично
позбавляється можливості реалізувати своє право на отримання державного захисту від злочину.
Окрім того, заявники, як правило не надають заяви про вчинення злочину безпосередньо слідчим чи прокурорам, а контактують з цього приводу з іншими службовими особами, а відатк, виходячи з концептуальних положень КПК і принципу верховенства права, «момент надання уповноваженим особам заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення» настає і тоді, коли заявник подав вказану заяву у встановленому порядку не безпосередньо слідчому (прокурору), а й іншій уповноваженій особі, зокрема, уповноваженому працівнику канцелярії прокуратури або чергової частини структурного підрозділу МВС України
Отже, системний аналіз зазначених норм дає підстави стверджувати, що невнесення заяви чи повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР- слід вважати таким, що не відповідає вимогам КПК і має ознаки незаконної бездіяльності слідчого.
На підставі наведеного, суд приходить до переконання, що заява скаржника повинна розглядатись в порядку кримінального процесуального законодавства як повідомлення про кримінальне правопорушення, а відтак, об`єктитвний аналіз викладеного свідчить про те, що у посадових осіб СВ Виноградівського РВ УМВС в Закарпатській області не було законних підстав не внести невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви скаржником про вчинення кримінального правопорушення, відповідні відомості до ЄРДР та розпочати саме розслідування.
Аргументи прокурора щодо заперечення вимог скаржника, суд не може взяти до уваги, оскільки особливою процесуальною гарантією для забезпечення права особи ініціювати досудове розслідування є встановлена ч.4 ст.214 КПК України категорична заборона слідчому, прокурору, іншій службовій особі, уповноваженій на прийняття та реєстрацію заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення, відмовляти у прийнятті та реєстрації таких заяв чи повідомлень.
Вказану процесуальні гарантію слід розглядати у єдності з положеннями п.1 ч.1 ст.303, ч.1 ст.304 КПК України, якими передбачена правова можливість заявника, потерпілого, його представника чи законного представника протягом 10-ти днів з моменту бездіяльності оскаржити бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Отже, слід зазначити, що в даних нормах закону реалізовані концептуальні положення щодо посилення ролі судового контролю у формі розгляду скарг на бездіяльність слідчого, прокурора під час досудового розслідування, підкріпивши тим самим реальність процесуальних гарантій заявника (потерпілого) на отримання від держави захисту проти вчинених кримінальних правопорушень.
Окрім того, суд не погоджується з аргументами прокурора про те, що працівники Виноградівського РВ УМВС правомірно винесли Висновок ЄО 2195 по заяві скаржника, оскільки діяли відповідно до Інструкції МВС України про порядок ведення єдиного обліку в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події.
Так, дійсно Інструкцією про порядок ведення єдиного обліку в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події (п.3.5) передбачено, по суті, досить сумнівні з точки зору законних вимог можливості відмови у реєстрації у ЄРДР відомостей, викладених у відповідних заявах (повідомленнях) про вчинення кримінального правопорушення.
Аналіз даної норми свідчить проте, що вказана у Інструкції процедура навіть за об`єктивними критеріями не є оптимальною і може порушувати права заявників, оскільки технологічна схема ї застосування дозволяє обґрунтовано припустити існування серйозних загрозу дотриманню встановленого ст.214 КПК України 24- годинного терміну реєстрації заяв в ЄРДР.
Слідчий суддя, розглядаючи скаргу і керуючись принципом верховенства права, не може обмежитись констатацією формального дотримання відповідними службовими особами вимого підзаконного н нормативно-правового акта, якщо ці дії за своєю суттю і правовими наслідками не відповідають вимогам КПК України та Конституції України.
Так, ст.214 КПК України взагалі не передбачає оцінювання слідчим чи прокурором достатності і достовірності викладених у поданій заяві відомостей про вчинення злочину як підстави для внесення заяви про злочин до ЄРДР і початку розслідування, а також не передбачає
необхідності надання заявником доказів на підтвердження обставин вчинення злочину.
Таким чином, суд приходить до переконання про обґрунтованість скарги, а відтак вона підлягає до задоволення в повному обсягу.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.214,303-307 КПК України, суд-
Скаргу ОСОБА_5 на дії начальника СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області - задоволити.
Зобов`язати уповноважених осіб СВ Виноградівського РВ УВС в Закарпатській області внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за повідомлення (заявою) ОСОБА_5 від 17.06.2014р. про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.384 ч.1 КК України.
Копію ухвали невідкладно направити учасникам кримінального провадження та прокурору.
Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора (ч.3 ст.307 КПК України) не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя ОСОБА_1