У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_7,
суддів ОСОБА_8, ОСОБА_9,
секретаря судового засідання ОСОБА_10,

розглянула в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002, за обвинуваченням

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Житомира, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, такого, що не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 28 листопада 2014 року,

за участю прокурора ОСОБА_11,

засудженого ОСОБА_5,

в с т а н о в и л а:

Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 18 вересня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 368 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування і контролю строком на 3 роки, без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку терміном 3 роки та з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК.

На підставі ст. 54 КК ОСОБА_5 позбавлено 12 рангу 6 категорії державного службовця.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 28 листопада 2014 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок місцевого суду - без зміни.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він, будучи головним державним інспектором Житомирського відділу контролю за будівництвом об'єктів, якістю будівельних матеріалів та державного ринкового нагляду, тобто державним службовцем, маючи повноваження на перевірку дотримання юридичними і фізичними особами вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, а також видачу обов'язкових до виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства у цій сфері, тобто будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, умисно, з корисливих мотивів, зловживаючи своїм службовим становищем усупереч інтересам служби, в період часу з середини грудня 2012 року по 15 січня 2013 року одержав від представника КП «Житомирфото» ОСОБА_6 хабар за виконання роботи, пов'язаної з використанням наданої йому влади та службового становища за таких обставин.

Відповідно до направлення ІДАБК на здійснення позапланової перевірки № 341/12 від 30 жовтня 2012 року, головні державні інспектори ОСОБА_3. та ОСОБА_4 провели обстеження прибудови тамбуру до офісного приміщення КП «Житомирфото» у м. Житомирі, за результатами якого ОСОБА_5 визначив, що прибудови мають ознаки самовільного будівництва, про що він повідомив ОСОБА_6

У середині грудня 2012 року ОСОБА_6 як представник підприємства звернулася до ОСОБА_5 за інформацією про результати проведеної перевірки. В ході розмови ОСОБА_5, будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, висловив вимогу про передачу йому хабара в сумі 20 000 грн за видачу акту перевірки з висновком про законність прибудов. При цьому ОСОБА_5 неодноразово погрожував ОСОБА_6, що у випадку відмови у передачі йому грошей, він складе акт перевірки, на підставі якого на комунальне підприємство буде накладено штраф у розмірі 150 000 грн і таким чином створив умови, які дали ОСОБА_6 підстави вважати, що підприємству загрожує реальна небезпека у вигляді безпідставно нарахованих штрафних санкцій.

Усвідомлюючи, що прибудови носять незаконний характер, а також те, що припинення незаконних дій ОСОБА_5 можливе лише за умови давання хабара останньому, ОСОБА_6 погодилася на зазначені вимоги.

11 січня 2013 року ОСОБА_6 передала ОСОБА_5 частину обумовленої суми в розмірі 3000 грн та 100 доларів США, що за курсом НБУ складало 799,30 грн, тобто усього в сумі 3799,30 грн.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 15 січня 2013 року надав ОСОБА_6 акт перевірки, наказавши підписати його та поставити дату 05 листопада 2012 року, після чого заявив, що віддасть їй цей документ лише у разі отримання решти грошових коштів. Цього ж дня ОСОБА_6 передала ОСОБА_5 другу частину обумовленої суми хараба у розмірі 16 200 грн, після чого останній передав їй підписаний акт про відсутність будь-яких порушень при облаштуванні прибудови тамбуру входу до офісного приміщення КП «Житомирфото».

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції та призначення нового розгляду в цьому суді. Прокурор зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно обґрунтував можливість звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК наявністю такої обставини, що пом'якшує покарання, як щире каяття, оскільки така обставина суперечить матеріалам провадження. Крім того, апеляційний суд не звернув належної уваги та не дав відповідної оцінки стійкості намірів засудженого на вчинення протиправного діяння та його цілеспрямованість і зухвалість, що, на думку прокурора, свідчить про підвищену суспільну небезпечність винного. Скаржник вважає, що суд безпідставно застосував положення ст. 75 КК, а тому як наслідок призначене ОСОБА_5 покарання слід вважати м'яким.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав скаргу та вважав безпідставним застосування до призначеного ОСОБА_5 покарання положень ст. 75 КК, пояснення засудженого, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 та кваліфікація його дій у касаційному порядку не оскаржуються. Відповідно до вимог ст. 433 КПК при розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Доводи касаційної скарги прокурора про те, що суд при звільненні ОСОБА_5 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК належним чином не врахував усіх даних про особу винного та характер і суспільну небезпечність вчиненого, є безпідставними.

Як убачається з матеріалів провадження, місцевий суд при прийнятті рішення про можливість застосування до призначеного винному покарання положень ст. 75 КК урахував ступінь тяжкості скоєного правопорушення, а також дані про особу винного. Зокрема, суд зазначив, що ОСОБА_5 раніше не судимий, працює, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має на утриманні хворих батьків. Обставиною, що пом'якшує покарання, є щире каяття. За таких обставин суд призначив основне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, вид та розмір якого прокурор у касаційній скарзі не оспорює.

Наведені вище обставини та дані про особу винного дали суду підстави для прийняття рішення про звільнення ОСОБА_5 від призначеного йому покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.

З таким висновком погодився і суд апеляційної інстанції, зазначивши в ухвалі про те, що доводи апеляції прокурора про відсутність щирого каяття є безпідставними, оскільки винний з початку досудового слідства та у суді послідовно припускав критичну оцінку своїх дій шляхом визнання вини в отриманні хабара та був готовий понести за це кримінальну відповідальність, співпрацював зі слідством, давав показання. Та обставина, що ОСОБА_5 не визнавав своєї вини у вчиненні вимагання хабара, не є підставою для твердження про відсутність щирого каяття, оскільки факт вимагання не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, що й стало підставою для зміни прокурором обвинувального акту в цій частині.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції також дійшов висновку про можливість виправлення винного без ізоляції його від суспільства, навівши мотиви, з якими погоджується суд касаційної інстанції. Таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Твердження у касаційній скарзі прокурора про те, що суд мав врахувати при призначенні ОСОБА_5 покарання зухвалість вчинених ним протиправних дій є безпідставними, оскільки в обвинувальному акті, а також при зміні обвинувачення в суді, прокурор на ці обставини, як на дані про особу винного, не посилався. Враховуючи викладене, апеляційний суд обґрунтовано не врахував її при призначенні покарання.

Інших доводів щодо неправильного застосування судом положень ст. 75 КК прокурором не наведено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до ст. 412 КПК були би підставами для скасування судового рішення, не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги прокурора немає.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанцій, залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 28 листопада 2014 року щодо ОСОБА_5 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9