Справа №
Провадження №11-1409/12
Головуючий у І інстанціїЗебелян
Категорія20Доповідач у 2 інстанції Орел
УХВАЛА

Іменем України

17 жовтня 2012 року Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Ігнатюка О.В.

суддів Орла А.І., Миколюка О.В.

з участю прокурора Скрипка І.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.07.2012 року, яким :

ОСОБА_1, 20.07.1982 уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2, не одруженого, не працюючого, проживаючого у ІНФОРМАЦІЯ_3, військовозобов'язаного, згідно ст. 89 КК України не судимого, засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим терміном 2 роки.

Колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду, ОСОБА_1 визнаний винним та засуджений за вчинення злочину за наступних обставин.

07.05.2012 року близько 23 години ОСОБА_1 разом зі своїм знайомим на ім'я ОСОБА_1 (прізвище якого досудовим слідством не встановлене) викрав 80 листів шиферу з домогосподарства ОСОБА_2, у якого він винаймав будинок за адресою м. Фастів, пров. Г.Танкістів, 6, чим завдав ОСОБА_2 матеріальні збитки на суму 4000 грн..

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи вирок у частині доведеності вини та кваліфікації дій засудженого, просить вирок Фастівського міськрайонного суду від 24.07.2012 у щодо ОСОБА_1 скасувати у зв'язку з істотним порушенням кримінально-процесуального законодавства, cправу направити на новий судовий розгляд. Обґрунтовуючи апеляцію зазначає, що в мотивувальній частині вироку суд, при формулюванні обвинувачення, в порушення вимог ст. 275 КПК України, вийшов за межі пред'явленого ОСОБА_1 обвинувачення та незаконно кваліфікував його дії, які виразились у крадіжці, поєднаної з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище. Крім цього, при призначенні покарання підсудному, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та вказав, що скоєний ОСОБА_1 злочин належить до злочинів середньої тяжкості. Проте, відповідно до ст. 12 КК України, злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п'яти років. Санкція ж ч. 3 ст. 185 КК України передбачає у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, а тому є тяжким злочином, що суперечить викладеному у вироку. Крім цього, відповідно до вимог ст. 335 КК України, у резолютивній частині обвинувального вироку повинен бути зазначений початок строку відбуття покарання. Проте у вироку Фастівського міськрайонного суду від 24.07.2012 не міститься зазначення дати, з якого ОСОБА_1 почав відбувати призначене йому покарання.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляцію, засудженого ОСОБА_1, який заперечив проти задоволення апеляцій, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляції, заслухавши виступи в дебатах та засудженого ОСОБА_1 з останнім словом, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає до задоволення частково.

Згідно ст. 334 КПК України, мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з зазначенням місця, часу, способу та наслідків вчинення злочину, форми вини і мотивів злочину, в цій частині також наводяться докази, на яких грунтується висновок суду щодо кожного підсудного із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази. Зазначених вимог закону суд першої інстанції належним чином не виконав. Так, суд в мотивувальній частині вироку не зазначив способу вчинення злочину. Натомість, обгрунтовуючи кваліфікацію дій ОСОБА_1, суд вийшов за межі предявленого обвинувачення та зазначив, що він вчинив таємне вилучення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище. Органами досудового ОСОБА_1 було інкриміновано таємне викрадення чужого майна ( крадіжка), поєднана з проникненням у сховище. При цьому, колегія суддів зазначає, що диспозиція ст. 185 КК України передбачає таємне викрадення чужого майна, а не таємне вилучення чужого майна.

З матеріалів справи вбачається, що судом була застосована ч. 3 ст. 299 КПК України та обмежено дослідження доказів по справі допитом підсудного та вивченням матеріалів, що характеризують його особу. Проте, судом належним чином не виконані вимоги зазначеної норми закону. З протоколу судового засідання вбачається, що судом учасникам процесу розяснено зміст фактичних обставин справи та наслідки застосування зазначеної норми закону, однак не зясовано, чи вірно вони зрозуміли порядок та наслідки її застосування та чи погоджуються вони на це.

Зазначені вище порушення колегія суддів визнає істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, що у відповідності до ст. 367 КПК України є підставою для скасування вироку суду.

Колегія суддів погоджується з доводами в апеляції прокурора про те, що злочин, за який засуджений ОСОБА_1 є тяжким злочином, оскільки у відповідності до ст. 12 КК України, злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п'яти років, тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти пяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років. Санкція ж ч. 3 ст. 185 КК України, що інкримінована ОСОБА_1, передбачає позбавлення волі на строк від трьох до шести років, а тому є тяжким злочином.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляції прокурора про необхідність зазначення в резолютивній частині вироку початку строку відбуття покарання є необґрунтованими та такими, що суперечать діючому кримінально-процесуальному законодавству. Сама диспозиція ст. 75 КК України передбачає, що засуджена особа звільняється від відбування покарання з випробуванням. При цьому судом встановлюється іспитовий термін, строк якого у відповідності до ч. 1 ст. 165 КВК України обчислюється з моменту проголошення вироку суду. Оскільки засуджена особа звільняється від відбування покарання з випробуванням, тому в даному випадку у вироку і не може зазначатися початок строку відбування покарання.

Враховуючи вище викладене, вирок суду першої інстанції не може бути визнаний законним та обґрунтованим і тому підлягає скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд під час якого слід усунути зазначені в даній ухвалі недоліки, всебічно, повно та об'єктивно дослідити всі обставини справи та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції задовольнити частково. Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.07.2012 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в той же суд, іншим складом суду.

С У Д Д І :