У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Федченка О.С.,

суддів

Вус С.М. та Кліменко М.Р.,

за участю прокурора

Казнадзея В.В.

та засудженого

ОСОБА_1

розглянула
у судовому засіданні в м. Києві 3 червня 2008 року справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок апеляційного суду.

Вироком Деснянського районного суду
м. Києва від 11 грудня 2007 року

ОСОБА_1, 1964 р.

народження, громадянин України, рані-

ше не судимий,

засуджений
за ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі без позбавлення права
керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України суд
вирішив звільнити ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання з
випробуванням, встановив йому іспитовий строк 3 роки і поклав на нього ряд
обов'язків, передбачених ст. 76 цього кодексу.

Крім того, суд вирішив стягнути з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 26 267 грн. на відшкодування заподіяної матеріальної
шкоди та 25 000 грн. - моральної.

ОСОБА_1 визнано винуватим у порушенні правил безпеки
дорожнього руху, передбачених у п.п. 1.3, 2.3-б, 5.5-а, 12.1,12.6 Правил
дорожнього руху при наступних обставинах. 28 серпня 2007 року, приблизно о 20
год. 30 хв., керуючи автомобілем «Деу-Нексія», під час руху по вул.
Закревського у м. Києві, він перевищив дозволену максимальну швидкість і не
вжив заходів до її зменшення при виникненні небезпеки, не був особливо уважним
до такої категорії учасників дорожнього руху, як люди похилого віку, внаслідок
чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3, який переходив проїзну частину дороги. В
результаті, від отриманих тілесних ушкоджень смерть потерпілого настала 2
вересня 2007 року.

Вироком апеляційного суду м. Києва від 4 березня 2008
року за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої
інстанції, указаний вирок суду першої інстанції був скасований і постановлено
новий, за яким ОСОБА_1 за ст. 286 ч.2 КК України засуджено на 5 років
позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3
роки. На підставі ст. 75 КК України апеляційний суд вирішив звільнити ОСОБА_1
від основного покарання, встановивши іспитовий строк 3 роки. В решті вирок суду
першої інстанції залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений, не оспорюючи висновки
суду щодо доведеності його вини, кваліфікації дій та призначення основного
покарання, просить вирок апеляційного суду змінити і виключити з нього рішення
про призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати
транспортними засобами, посилаючись на обставини та характер вчиненого ним злочину,
на те, що професія водія - це єдина професія, яку він має і завдяки якій
матеріально забезпечує свою сім'ю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_1,
який підтримав подану скаргу, висновок прокурора про законність та
обґрунтованість вироку апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та
обговоривши викладені у касаційній скарзі засудженого доводи, колегія суддів
вважає, що його скарга задоволенню не підлягає.

Із змісту оскаржуваного судового рішення видно, що
ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК
України і йому призначено основне покарання із застосуванням ст. 75 цього
кодексу. У цій частині вирок засудженим не оспорюється.

Що ж стосується посилань засудженого у скарзі на
необґрунтованість призначення йому апеляційним судом додаткового покарання у
виді позбавлення права керувати транспортними засобами, то колегія суддів
вважає їх безпідставними.

Як видно із мотивувальної частини вироку апеляційного
суду, вирішуючи питання призначення засудженому додаткового покарання,
апеляційна інстанція прийняла до уваги те, що ОСОБА_1 вчинив злочин, внаслідок
якого загинула людина, і який згідно ст. 12 КК України класифікується як
тяжкий, а тому обґрунтовано зазначила у вироку про невідповідність ступеню
тяжкості вчиненого ним злочину призначеному йому покарання без призначення
додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Під час досудового слідства і у судовому засіданні
ОСОБА_1 указував на те, що він непрацюючий. Будь-яких даних, які б свідчили про
те, що засуджений працевлаштований у встановленому законом порядку і його
робота пов'язана з використанням автомобільного транспорту по справі не
встановлено. У зв'язку з цим, викладені у скарзі засудженого доводи про те, що
призначене йому додаткове покарання позбавляє його можливості матеріально
забезпечувати сім'ю колегія суддів не може розцінити як підставу для внесення у
вирок апеляційного суду відповідних змін.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 394-396 КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а вирок апеляційного суду м. Києва від 4 березня 2008 року щодо
нього - без зміни.

Судді:

Вус С.М.
Кліменко М.Р.
Федченко О.С.