ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2015 року м. Житомир

Богунський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м.Житомирі кримінальне провадження № 0000279 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Конотопа Сумської області, українця, громадянина України, освіта середня, розлученого, на утриманні має неповнолітнього сина, раніше не судимого, військовослужбовця, що проходить службу в В1740, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
09.02.2015 року приблизно о 08 годині 00 хвилин сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, всупереч інтересам служби та вимогам ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом без дозволу відповідних командирів та поважних причин, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 з відпустки, після чого проводив час на власний розсуд, та до 14 червня 2015 року до військової частини польова пошта НОМЕР_1 не повертався. 14 червня 2015 року сержант ОСОБА_4 повернувся в розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 та приступив до виконання своїх службових обов`язків.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України, які виразилися у нез`явленні військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.

20.07.2015 року на стадії досудового розслідування між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону було укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст. 468, 469, 470, 472 КПК України. Згідно даної угоди ОСОБА_4 під час досудового розслідування дав визнавальні показання щодо обставин вчинення злочину, щиро розкаявся, беззастережно визнав свою винуватість у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяцьта виразив свою добровільну згоду на призначення йому покарання відповідно до ч. 3 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі ста сімдесяти шести неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 19992 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві) гривні.

Прокурор та захисник в підготовчому судовому засіданні зазначили, що укладена угода про

визнання винуватості відповідає нормам КПК та може бути затверджена судом.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю та вказав на те, що він цілком розуміє характер обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити йому узгоджену міру покарання. Крім того зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України. Пояснив, що відсутність його після відпустки на службі виникли у нього у зв`язку з сімейними обставинами, доказів наявності поважних причин не надав.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості.

При цьому, як передбачено ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий не допускається.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти зокрема рішення про затвердження угоди.

Суд встановив, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або внаслідок обіцянок чи дій, будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Обвинувачений цілком розуміє права, передбачені п.п. 1-4 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Судом перевірено, що за своїм змістом укладена угода про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України, а також відсутні підстави для відмови у її затвердженні, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 3 ст. 12 КК є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має неповнолітню дитину, був нагороджений пам`ятним знаком МО України «Воїн-миротворець», має матір пенсійного віку, третьої групи інвалідності, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, приймав участь в АТО, є учасником бойових дій, наявність визначених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, не встановлено.

Враховуючи обставини справи, особу обвинуваченого та за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину (щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину), суд приходить до висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства та вважає за можливе призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 3 ст. 407 КК України, замінивши покарання у виді позбавлення волі на штраф.

Виходячи із викладеного, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості від 20.07.2015 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.

Процесуальні витрати та речові докази у провадженні відсутні.

Під час досудового розслідування заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Керуючись ст.ст. 314, 370, 371, 373, 374, 375, 394, 468, 472-475 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду від 20.07.2015 року між прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону та обвинуваченим ОСОБА_4 про визнання винуватості.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі ста сімдесяти шести неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 19992 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві) гривні.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ: ОСОБА_1