Справа № 11-01/2007 p. Головуючий у 1 інстанції Шляхов В.І.
Категорія ст.115 ч.І КК
України Доповідач
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2007 року. Колегія суддів
судової палати з кримінальних

справ
апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого
Козака В.І.

Суддів Баглая
І.П., Щербакова О.С.

при секретарі
Носко Л.А.

з участю
прокурора Басюка С.В.

адвоката ОСОБА_1

виправданого
ОСОБА_2 розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляцією прокурора, який приймав
участь в судовому засіданні, на вирок Ріпкинського районного суду
Чернігівської області від 22
серпня 2005 року,

встановила:

Цим вироком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженець м.
Чернігова, українець, громадянин України, мешканець АДРЕСА_1, раніше не
судимий, виправданий за ч.І ст.115
КК України за відсутністю в його діях складу злочину.

Судом першої
інстанції встановлено, що ОСОБА_2,
який обвинувачувався органами
досудового слідства в тому, що 24 січня 2005 року близько 19
години в квартирі своєї співмешканки ОСОБА_3 в АДРЕСА_2, перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків з колишнім
співмешканцем ОСОБА_3 - ОСОБА_4, внаслідок обопільного бажання вказаних
чоловіків залишитись з ОСОБА_3, з метою скоєння умисного вбивства, умисно наніс
ножем 2 удари в область шиї ОСОБА_4 з пошкодженням магістральної судини (лівої
загальної сонної артерії), що спричинило масивну крововтрату та смерть
потерпілого, не вчиняв умисне убивство і виправдав його.

2

Виправдовуючи
ОСОБА_2, суд зазначив, що потерпілий ОСОБА_4 застосував до ОСОБА_2 та близьких
йому осіб протиправне насильство, від якого той захищався, але через сильне
душевне хвилювання, викликане суспільно небезпечним посяганням, за своїм
суб'єктивним сприйняттям не міг правильно оцінити відповідність заподіяної ним
шкоди небезпечності посягання, що згідно ч.4 ст.36 КК України виключає кримінальну відповідальність за
заподіяння будь-якої шкоди особі, котра вчинила посягання, включаючи й
позбавлення життя; ОСОБА_2 перебував у стані необхідної оборони, оскільки діяв
в інтересах захисту охоронюваних законом особистих прав та інтересів, як своїх
власних, так і близької йому особи, тому його дії є правомірними і не можуть
бути підставою для притягнення до кримінальної відповідальності.

В апеляції
прокурор, який приймав участь в судовому засіданні, вважає, що висновки суду
суперечать доказам, які є в матеріалах справи, суд не взяв до уваги кількість
різаних ран на тілі потерпілого, їх локалізацію, поширеність та глибину, обставини вчинення злочину, що ставить під
сумнів кваліфікацію дій ОСОБА_2 як необхідна оборона, та просить вирок суду першої
інстанції щодо ОСОБА_2 скасувати, постановити новий вирок і призначити ОСОБА_2 покарання в межах санкції ч.І ст.115 КК України.

Заслухавши
доповідача, міркування прокурора, який просив апеляцію задовольнити частково,
визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні злочину, передбаченого
ст. 118 КК України і звільнити його від
відбування покарання з випробуванням, пояснення ОСОБА_2, який просив не
позбавляти його волі, адвоката ОСОБА_1, яка просила постановити відносно
ОСОБА_2 виправдувальний вирок, оскільки він діяв в межах необхідної оборони; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи
апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція задоволенню
не підлягає з наступних підстав.

В судовому
засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 винуватим себе не визнав і показав, що 23 січня 2005 року вранці він приїхав до ОСОБА_3, з якою разом
проживали. Ввечері того ж дня до них прийшов ОСОБА_4, з яким ОСОБА_3 раніше
співмешкала. ОСОБА_4 був п'яним, сказав, що приїхав забрати свої речі, потім
кудись вийшов, повернувшись через деякий час приніс спиртне і наполягав, щоб
він з ним випив. Він трохи випив з ОСОБА_4, тому що ОСОБА_3 просила його не
втручатися і не сперечатися, бо буде ще гірше, оскільки ОСОБА_4 вже раніше не
раз погрожував і бив її. На ніч дитину ОСОБА_3, дочку ОСОБА_5, відправили
ночувати до подруги, бо вона боялась ОСОБА_4. Самі залишились вдома, дрімали по черзі, бо спати було неможливо - ОСОБА_4початку голосно включав музику, а коли ОСОБА_4 заснув,
боялись його, бо до цього він погрожував їм влаштувати криваве весілля. Вранці
ОСОБА_3 просила ОСОБА_4 поїхати, але він
сказав, що його потяг ввечері. Протягом дня ОСОБА_4 кудись ходив, повертався зі
спиртним, примушував його пити з ним. Він пригублював вино, щоб не викликати з
боку ОСОБА_4 агресії, бо про це просила ОСОБА_3. Ввечері 24 січня 2005 року
ОСОБА_4 почав все громити в квартирі, позривав шпалери зі стін, він хотів його
зупинити, але ОСОБА_3 його стримала, казала, що буде ще гірше якщо він
втрутиться. Потім ОСОБА_4 розбив дзеркало та магнітофон при дитині. ОСОБА_5,
донька співмешканки, почала плакати і ОСОБА_3 пішла її одягати, щоб відправити
до подруги, бо дитина боялась знаходитись вдома. Він в цей час був у кімнаті,
почув крик чи дитини, чи ОСОБА_3. Вибіг в коридор і побачив, що ОСОБА_4 однією
рукою тримає ОСОБА_3 за шию, а в другій руці
у нього ніж, яким він замахується на ОСОБА_3. Він обома руками схопив ОСОБА_4
за руку, в якій був ніж і намагався утримати. ОСОБА_4, відпустивши ОСОБА_3,
почав наносити йому удари по голові вільною рукою, кричав, що всіх їх покладе в
цій квартирі. Потім, як вихопив у ОСОБА_4 ножа, як порізав свої руки та ОСОБА_4
не пам'ятає, отямився, коли сидів в коридорі біля стіни з закривавленим ножем в
руці, ОСОБА_4 лежав на підлозі. ОСОБА_3 забрала у нього ніж, та викинула його в
загальний коридор. Він сказав, щоб викликали швидку допомогу та міліцію.

Свідок ОСОБА_3 в
апеляційному суді показала, що раніше вона проживала разом з ОСОБА_4, але потім
вона його вигнала, бо він зловживав спиртними напоями, влаштовував скандали та
бив її. Вже після того, як вони розійшлися,
ОСОБА_4 інколи приїжджав до неї та скандалив, одного разу розбив
телевізор, ввімкнув газ на кухні. Коли стала жити з ОСОБА_2, ОСОБА_4 їй все
одно погрожував, казав, що влаштує їм криваве весілля. 23 січня 2005 року вранці
приїхав в Замглай ОСОБА_2, а ввечері подзвонили в двері і, коли вона відчинила,
побачила ОСОБА_4, який сказав, що приїхав за своїми речами, переночує, а
наступного дня поїде. ОСОБА_4 приніс спиртне і примушував їх пити разом з ним.
Вночі вони майже не спали, бо ОСОБА_4 голосно включав музику, ходив по
квартирі. Дитину вони відправили ночувати до подруги, бо ОСОБА_5 боялась знаходитись
в одному приміщенні з ОСОБА_4. З ранку 24
січня 2005 року
ОСОБА_4 почав пити, декілька разів бігав за горілкою, примушував пити з ним і
ОСОБА_2. Ще раніше вона заховала всі ножі, які були в квартирі, під холодильник. Вона просила ОСОБА_2 не втручатись і
не суперечити ОСОБА_4, бо якщо він розізлиться, то буде ще гірше. Коли вона сказала ОСОБА_4, щоб той забирав речі і йшов
на автобус та вже їхав від них, ОСОБА_4 почав сваритись, зривати шпалери
зі стін, розбив дзеркало, магнітофон. її дочка ОСОБА_5 дуже злякалась і вона
вийшла в коридор одягти та відправити дочку
до подруги, але ОСОБА_4 ОСОБА_5 не випускав, потім, коли вона хотіла
випустити дочку з квартири, він схопив її однією рукою за шию, а в іншій руці
вона побачила ножа і закричала. З кімнати
вибіг ОСОБА_2 і схопив обома руками ОСОБА_4 за руку з ножем. ОСОБА_4
відпустив її і між чоловіками почалася бійка. ОСОБА_4 бив ОСОБА_2 головою в
обличчя, рукою по голові. Все відбувалось дуже
швидко. Кравченко відібрав ножа,
але бійка

4

продовжувалась і вона бачила тільки, як мелькав ніж,
моментів нанесення ударів не бачила. Потім
ОСОБА_4 обіперся на стіну, почав сповзати і впав. Кравченко сів в
коридорі біля стіни. Вона відібрала в нього ножа і викинула його в коридор.
Потім викликали швидку допомогу, міліцію і покликали сусідку медсестру для
надання допомоги.

Свідок ОСОБА_6
суду показала, що 24 січня 2005 року біля 10 години прийшла
до дочки ОСОБА_3 та побачила там ОСОБА_4. Сказала йому щоб уїжджав, але ОСОБА_4 казав, що нікуди не поїде, почав їй погрожувати.
Через деякий час вона пішла від них. Вдруге прийшла о 15 годині. На її
пропозицію до ОСОБА_4. покинути квартиру він знову став погрожувати їй. Вона
пішла додому, а по дорозі її наздогнала внучка ОСОБА_5 і повідомила, що ОСОБА_4
трощить меблі. Коли вона повернулася, донька була в кімнаті, а ОСОБА_4 разом з
ОСОБА_2 знаходилися в ванній кімнаті, де Кравченко намагався умовити ОСОБА_4
піти від них. Вона пішла додому, а коли
внучка знову прибігла до неї додому вона повідомила, що ОСОБА_4 душив
їх, ОСОБА_5 і ОСОБА_3. Коли вона втретє прийшла до ОСОБА_3 додому то побачила,
що ОСОБА_4 лежав на підлозі в вітальні.
Донька в цей час притискала рану йому на шиї. ОСОБА_4 забрала швидка.
Вона поїхала разом з ними, але по дорозі їй повідомили, що вже ОСОБА_4 помер.
Характеризує загиблого тільки з негативної сторони. Раніше, коли її донька та
ОСОБА_4 проживали разом останній зловживав спиртними напоями.

З
показань свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 вбачається,

що 24 січня 2005 року ввечері, приблизно
біля 20 години
вони почули крик

дитини і, коли вийшли в коридор, побачили ОСОБА_2 і відкриті двері в

квартиру
ОСОБА_3. В коридорі на підлозі лежав закривавлений

ОСОБА_4, а ОСОБА_3 сиділа поруч з ним тримаючи рану. Вони по

телефону викликали швидку допомогу, та сходили покликали
сусідку ОСОБА_10, яка
працює медсестрою, для надання допомоги. Кравченко був дуже схвильований,
тремтів і казав, по показанням свідка Дороша, що він не хотів, але ОСОБА_4
душив дитину. З показань свідків також вбачається, що ОСОБА_4 під час
проживання з ОСОБА_3 часто вживав спиртні напої, між ними відбувались сварки та
бійки. ОСОБА_2 в
нетверезому стані ніхто з них не бачив. Т.1 а.с.19, 20, 21, 158, 162, 163.

З показів
потерпілого ОСОБА_4, батька ОСОБА_4., вбачається, що 22 січня 2005 року його
син ОСОБА_4 приїжджав з Росії, де він жив разом з матір'ю та братом, до нього в
м. Київ, щоб набрати бригаду для будівельних
робіт. Раніше ОСОБА_4 жив разом з ОСОБА_3, але потім вони розійшлися. 23 січня 2005 року син поїхав
в Чернігів, сказав, що йому треба забрати речі в ОСОБА_3. Оскільки син з ним не
жив з моменту розлучення з дружиною, то він не може сказати чи зловживав
ОСОБА_4 спиртними напоями і як він себе при цьому поводив. Т.1 а.с.24.

З протоколу огляду місця події (т.1 а.с.5-9) вбачається, що в квартирі
АДРЕСА_2 в коридорі виявлені чисельні сліди бурого кольору, схожі
на кров, в кімнаті зі стіни обірвані шпалери, на

5

підлозі лежить розбите дзеркало, в
коридорі на підлозі лежить розбитий магнітофон, в під'їзді біля східців під
батареєю опалення виявлений кухонний ніж зі
слідами бурого кольору, схожими на кров, що підтверджує покази
виправданого і свідків про те, що ОСОБА_4 вчинив погром в квартирі ОСОБА_3.

За висновками
судово-медичних експертиз при дослідженні трупа ОСОБА_4. виявлені колото-різане
поранення шиї з повним пересіченням лівої загальної сонної артерії, різана рана
лівої виличної ділянки, проникаюча в ротову порожнину, спричинені дією ріжучого
знаряддя або ж лезом колючо-ріжучого знаряддя, прижиттєво. За ознакою небезпеки
для життя вказані ушкодження стосовно живих осіб слід кваліфікувати як тяжкі.
Смерть ОСОБА_4. настала внаслідок масивної зовнішньої кровотечі, котра призвела
до розвитку гострого малокрів'я внутрішніх органів, яка виникла внаслідок
поранення лівої завушної ділянки шиї з
пошкодженням магістральної судини (лівої загальної сонної артерії). В крові
ОСОБА_4. виявлений етиловий спирт в кількості 2,9 %о, що стосовно живої людини відповідає сильному ступеню
алкогольного сп'яніння. Довжина каналу рани в лівій завушній ділянці до 7 см, довжина
каналу рани в лівій виличній ділянці приблизно 6 см, шириною клинка 11
мм. (т.1 а.с.53-63, 67-68,
249-252).

Виявлені тілесні
ушкодження у ОСОБА_4. могли бути спричинені
діями ножа, вилученого при огляді місця події та представленого на
медико-криміналістичну експертизу (
т.1 а.с.72-74). На цьому
ж ножі, згідно висновку судово-медичної цитологічної експертизи ( т.1 а.с.78-80), виявлені кров
людини, яка могла виникнути від ОСОБА_4. та сліди поту, які могли виникнути від
ОСОБА_2

При
судово-медичному дослідженні ОСОБА_2 у нього були виявлені синець правого ока, синця лівого
ока, синець правої скроневої ділянки, забійна рана спинки носа, які могли
утворитися не менш як від 3-4
ударів тупим предметом; різана рана по тильній поверхні нігтьової фаланги 2-го пальця правої
кисті, яка могла утворитися від одноразової дії ріжучого предмета, в строк 24 січня 2005 року і
відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад
здоров'я. Даним висновком експертизи підтверджуються покази ОСОБА_2 про те, що він
забрав у ОСОБА_4. ніж коли той напав на ОСОБА_3 при цьому порізався, а після цього його ОСОБА_4 почав бити.
(т.1 а.с.84-85, 196-198).

За висновком
судово-медичного експерта (т.1 а.с.240-241) у ОСОБА_3 мають місце тілесні
ушкодження у вигляді рубця м'яких тканин шиї по лівій боковій поверхні, який
може бути наслідком заживления забійної рани, спричиненої тупим предметом 24
січня 2005 року і відноситься до категорії легких
тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я і даним
висновком експерта підтверджуються покази про те, що свідок підверглась нападу
зі сторони загиблого.

6

Згідно висновку
судово-психологічної експертизи №
197 від 18 липня 2005 року, т.1
а.с.225-229, до основних психологічних особливостей ОСОБА_2 відносяться:
поміркованість, серйозність, стриманість у стосунках; відсутність схильності до
домінування, поступливість, низький рівень агресивності; чуттєвість, доброта,
вразливість; високий рівень тривожності, нерішучість; тенденція до сильного
контролю своїх емоцій та поведінки; ретельність дотримання соціальних норм,
позитивна соціальна спрямованість особистості. Зазначені риси особистості
ОСОБА_2 визначали його поступливу поведінку під час ініційованого потерпілим конфлікту і обумовлювали зростання внутрішнього
емоційного напруження в стресогенній ситуації, яка не дозволяла чинити
активний опір. Мотивацією поведінки ОСОБА_2 в конфліктній ситуації було
забезпечення захисту близьких людей, тому ця ситуація мала для нього особливу
особистісну значущість.

Дії ОСОБА_2
безпосередньо під час скоєння злочину носили афектогенний характер і не були
проявом притаманних йому індивідуально-психологічних особливостей.

На момент
скоєння злочину ОСОБА_2 перебував в афективному стані емоційного збудження,
який виник внаслідок агресивних дій потерпілого, що становили реальну
небезпеку, носили непередбачуваний та неконтрольований характер.

Афективний стан емоційного збудження, в якому перебував ОСОБА_2,
суттєво вплинув на його свідомість та поведінку в момент скоєння інкримінованих
йому дій, і тому цей стан є психологічною підставою юридичної кваліфікації
сильного душевного хвилювання. Кваліфікуючими ознаками сильного душевного
хвилювання є неспроможність суб'єкта правопорушення в повній мірі усвідомлювати
характер і значення своїх дій та здійснювати їх вольову регуляцію та контроль
внаслідок суттєвого, дезорганізуючого впливу емоційного стану на свідомість та
поведінку.

Згідно висновків
амбулаторної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №182/288 від 25 квітня 2006 року, т.2
а.с.21-32, ОСОБА_2 психічним захворюванням
(розладом психічної діяльності) не страждає, його ознак, включаючи й
ознаки тимчасового розладу психічної діяльності, під час інкримінованого йому
діяння не виявляв, тому в той час він міг усвідомлювати свої дії та ними
керувати, а також повною мірою усвідомлювати
їх характер і здійснювати їх вольову регуляцію та контроль. З огляду на
індивідуально-психологічні особливості особистості ОСОБА_2 і конкретні умови,
при яких відбувалися події інкримінованого йому діяння, його психологічний стан
у момент нанесення ним ударів ножем ОСОБА_4 можна кваліфікувати як стан
емоційної напруги на фоні простого алкогольного сп'яніння. Емоційний стан
ОСОБА_2 у момент здійснення інкримінованих йому дій не виявляє в собі ознак
рівня афективного стану і тому не може бути кваліфікований як стан
фізіологічного афекту.

7

ОСОБА_2 під час
здійснення інкримінованих йому дій не міг знаходитись в наступних емоційних
станах: афективний стан емоційного збудження, афективний стан емоційної
напруги, а також в якому-небудь іншому афективному стані, оскільки в його
поведінці під час інкримінованого йому діяння не знайдено ознак мотиво- і
недоцільності, не типовості і неадекватності дій, суттєвої їх дезорганізації і
не підконтрольності, які бувають характерні для афективних станів, а також
відсутня фазність і динамічні закономірності протікання станів афективної
природи. ОСОБА_2, знаходячись у вищевказаному стані емоційної напруги, яка не
досягала рівня афективного розладу свідомості і діяльності, міг у момент
здійснення інкримінованого йому діяння адекватно оцінювати відповідність
заподіяної ним шкоди небезпечності посягання та обстановці захисту.

Згідно повторної
комплексної психолого-психіатричної амбулаторної експертизи №1668 від 16
листопада 2006 року ОСОБА_2, в період часу до якого відноситься інкриміноване
йому діяння, яким-небудь психічним захворюванням не страждав.

Мотиваційно-потрібносна сфера особистості підекспертного ОСОБА_2
характеризується позитивними соціальними установками, які направлені на
трудову та сімейну діяльність. Для ОСОБА_2 є нехарактерні агресивні форми
поведінки, він схильний до гальмівних форм реагування в стресових ситуаціях
(уникнення, реакції розгубленості, конформность, пасивність). Дана обставина
дозволяє говорити про винятковість для особистості, дослідженої по справі,
ситуації, яка склалася і незвичної поведінки
в той період психологічним мотиваційним установкам особистості.

ОСОБА_2 в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, не
знаходився в будь- якому хворобливому стані психічної діяльності ознак
термінового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв.

З врахуванням
усіх індивідуально - психолохічних
особливостей ОСОБА_2 та конкретних умов
досліджуваної по справі ситуації в термін до якого відноситься
інкриміноване йому діяння ОСОБА_2 знаходився в стані значного емоційного
збудження, зумовленого обставинами ситуації яка трапилася (напад на близьких
людей та загроза його життю).

Посилання
підекспертного на незначне вживання алкоголю напередодні не відобразилося в
його поведінці будь-яким значним образом, що витікає з показів свідків та його
власних.

ОСОБА_2 за час
до якого відноситься інкриміноване йому діяння мав можливість у повній мірі усвідомлювати характер і значення своїх
дій та здійснювати їх волеву регуляцію і контроль.

Під час до якого
відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_2 мав можливість усвідомлювати
свої дії та керувати ними.

Під час до якого
відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_2
не знаходився в стані фізіологічного афекту, про що свідчить відсутність харатерних
для данного вираженого
емоційного стану визначаючих ознак.

8

В досліджуваний
період часу підекспертний ОСОБА_2 знаходився в стані значного емоційного
збудження, який виник під час об"єктивно-стресової психотравмуючої для
особистості необхідності самозахисту, який супроводжувався відчуттям страху за
своє життя і здоров"я близьких йому людей. Зазначене емоційне збудження
реалізувалося в стресових умовах, проявилося в імпульсивних малообміркованих
діях, що є природним для стресової ситуації і нехаратерною для данної
особистості формою відповідного реагування, що свідчить про винятковість
особливостей досліджуваної по справі ситуації.

На думку колегії
суддів комплексна судова психолого-психіатрична та повторна комплексна судова
психолого-психіатрична експертизи частково підтвердили
психологічну експертизу. В даних експертизах відображено, що ОСОБА_2 хоч
і не знаходився у стані фізіологічного афекту, але він знаходився в стані
стресової психотравмуючої для особистості необхідності самозахисту, який
супроводжувався відчуттям страху за своє життя і здоров'я близьких йому людей.
Дана стресова ситуація нехарактерна для даної особистості ситуації і є
нехарактерною для даної особистості формою відповідного реагування, що свідчить
про винятковість особливостей досліджуваної по справі ситуації.

Аналізуючи
перелічені вище експертизи, показання виправданого та свідків, колегія суддів
приходить до висновку, що ОСОБА_4 застосував
до ОСОБА_2 та близьких йому осіб протиправне насильство, від якого той
захищався, що підтверджується показами виправданого ОСОБА_2, свідків ОСОБА_3,
ОСОБА_11, висновками судово-медичних експертиз. ОСОБА_2 перебував у стані
необхідної оборони, оскільки діяв в інтересах захисту охоронюваних законом
особистих прав та інтересів, як своїх власних, так і близьких йому осіб, тому
його дії є правомірними і не можуть бути підставою для притягнення до
кримінальної відповідальності.

За таких
обставин суд вважає, що Ріпкинський районний суд вірно прийшов до висновку, що
дії ОСОБА_2 є правомірними і не можуть бути підставою для притягнення до
кримінальної відповідальності.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України,
колегія суддів

ухвалила:

Апеляцію
помічника прокурора Ріпкинського району залишити без задоволення, а вирок
Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22 серпня 2005 року щодо
ОСОБА_2 без змін.

Судді:

Козак В.І. Баглай
І.П. Щербаков О.С.