Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Пойди М.Ф.,

суддів: Бех М.О.,
Кравченка С.І.,

за участю прокурора Чупринської Є.М.

розглянула в судовому засіданні в м.
Києві 10 липня 2014 року кримінальну
справу за касаційною скаргою
прокурора, який брав участь при
розгляді справи судами першої та
апеляційної інстанції, на вирок
Октябрського районного суду м. Полтави
від 10 липня 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду Полтавської області
від 10 вересня 2013 року.

Вироком Октябрського районного суду м.
Полтави від 10 липня 2013 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, не судимого,

засуджено:

- за ч.4 ст. 27, ч.4 ст. 369 КК
України на 4 роки позбавлення волі без
конфіскації майна;

- за ч.2 ст. 15, ч.3 ст.190 КК
України на 3 роки 6 місяців позбавлення
волі;

- за ч.4 ст.27, ч.2 ст.368-3 із
застосуванням ст.69 КК України до штрафу
у розмірі 5000 грн.;

- за ч. 2 ст. 369-2 КК України
на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_1
шляхом поглинення менш суворого
покарання більш суворим визначено
остаточне покарання у виді позбавлення
волі строком на 4 роки зі сплатою
штрафу в розмірі 5000 грн.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1
звільнено від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком 2
роки з покладенням на нього обов'язків,
передбачених ст. 76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 67000 грн. матеріальної
шкоди.

Згідно з вироком суду ОСОБА_1 визнано
винуватим та засуджено за злочини
вчинені за наступних обставин.

На початку квітня 2012 року, ОСОБА_2, який
здійснює підприємницьку діяльність у
сфері надання ритуальних послуг в
м. Полтава, звернувся до раніше
йому знайомого ОСОБА_1 , який повідомив
неправдиву інформацію про знайомство
із посадовими особами Полтавської
міської ради та ПАТ
«Полтаваобленерго», з проханням надати
йому допомогу у вирішенні питання в
органах місцевого самоврядування м.
Полтави про виділення земельної
ділянки в оренду та з проханням надати
допомогу у вирішенні питання в ПАТ
«Полтаваобленерго» щодо підключення
до електромережі для здійснення
підприємницької діяльності.

При цьому ОСОБА_1 переконав ОСОБА_3
передати йому грошові кошти в сумі 177 000
грн. в якості хабара службовим особам
Полтавської міської ради та ПАТ
«Полтаваобленерго» та 9000 грн. йому
особисто як винагороду за роботу,
пов'язану із передачею вказаним
службовим особам незаконної
винагороди, не маючи в дійсності
знайомих серед службових осіб
Полтавської міської ради та ПАТ
«Полтаваобленерго» та не маючи наміру
передавати вказані кошти.

В період з 11 квітня 2012 року по 31 травня
2012 року, ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 70 000
грн. для передачі вищевказаним
посадовим особам та просив передати
йому ще 100 000 грн., посилаючись на те, що
вказані посадові особи відмовляються
передати земельну ділянку в оренду, а
згодні передати у власність.

6 червня 2012 року, близько 13-ї години в м.
Полтава, в ході передачі ОСОБА_2 ОСОБА_1
чергової суми в розмірі 40000 грн.,
останній був затриманий працівниками
Служби безпеки України

У касаційній скарзі прокурор просить
судові рішення скасувати, а справу
направити на новий розгляд до
місцевого суду. Вказує на неправильне
застосування кримінального закону, що
призвело до невідповідності
призначеного покарання ступеню
тяжкості вчинених злочинів та даним
про особу засудженого, внаслідок
м'якості. При цьому посилається на те,
що суд призначив засудженому штраф,
який є меншим за розмір майнової шкоди,
завданої злочином, що суперечить
вимогам ст. 53 КК України.
Одночасно вказує на те, що судом
безпідставно призначено покарання із
застосуванням ст. 69 КК України та
неправильно застосовано положення ст.
75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора на підтримку касаційної
скарги, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України
суд, призначаючи покарання повинен
урахувати ступінь тяжкості вчиненого
злочину, особу винного та обставини, що
пом'якшують і обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути
призначено покарання необхідне й
достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання про звільнення
засудженого від відбування покарання з
випробуванням на підставі ст. 75 КК
України, суд також повинен урахувати
тяжкість вчиненого злочину, особу
винного, дотримуючись загальних
принципів, встановлених законом щодо
призначення покарання.

Як убачається з вироку, суд першої
інстанції всупереч цим вимогам закону,
не врахував у сукупності всі обставини,
які могли вплинути на його висновки
щодо покарання ОСОБА_1

Зокрема, не було належним чином
враховано тяжкість вчинених злочинів
та необґрунтовано враховано як
обставину, що пом'якшує покарання - щире
каяття, оскільки такі висновки
суперечать позиції потерпілого, який
вказує, що спричинена йому шкода
повністю не відшкодована.

Тому висновок суду першої інстанції
про можливість звільнення ОСОБА_1 від
відбування покарання з випробуванням є
таким, що не відповідає вимогам закону.

Також суд неправильно застосував ст. 75
КК України звільняючи ОСОБА_1 від
відбування призначеного основного
покарання у виді штрафу, оскільки таке
звільнення може бути застосовано лише
до покарання у виді позбавлення волі,
виправних робіт, обмеження волі та
службового обмеження для
військовослужбовців.

Крім того заслуговують на увагу доводи
касаційної скарги прокурора про
неправильне застосування ст. 69 КК
України при призначенні покарання за
ч.4 ст.27, ч.2 ст.368-3 КК України.

Так, суд призначає покарання у межах
встановлених в санкції статті (санкції
частини статті) Особливої частини КК
України, що передбачає
відповідальність за вчинений злочин, з
урахуванням вимог, передбачених ч. 2 ст.
53 КК України.

Санкція за ч.2 ст.368-3 КК України
регламентує можливість призначення
штрафу у розмірі від трьох тисяч до
п'яти тисяч неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Як визначено в ч. 2 ст. 53 КК України, за
вчинення злочину, за який передбачене
основне покарання у виді штрафу понад
три тисячі неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, розмір
штрафу, що призначається судом, не може
бути меншим за розмір майнової шкоди,
завданої злочином або отриманого
внаслідок вчиненого злочином доходу,
незалежно від граничного розміру
штрафу, передбаченого санкцією статті
(санкцією частини статті) Особливої
частини цього Кодексу.

У випадку якщо суд визнає можливим
призначити покарання із застосуванням
ст. 69 КК України, то він повинен
враховувати вимоги цієї статті згідно
з якими за вчинення злочину, за який
передбачене основне покарання у виді
штрафу в розмірі понад три тисячі
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, суд з підстав, передбачених
цією частиною, може призначити основне
покарання у виді штрафу, розмір якого
повинен бути не більше ніж на чверть
нижчий від найнижчої межі,
встановленої в санкції статті (санкції
частини статті) Особливої частини
цього Кодексу.

Отже, місцевий суд, призначаючи
засудженому основне покарання за ч.4
ст.27, ч.2 ст.368-3 КК України у виді штрафу у
розмірах, не регламентованих ч. 2 ст. 53,
ст. 69 КК України, допустив помилку.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи
вирок місцевого суду і залишивши
апеляції без задоволення, не дав
належної оцінки доводам прокурора та
потерпілого і не навів у своїй ухвалі
достатніх підстав, через які визнав їх
необґрунтованими, а тому касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а справа направленню на
новий апеляційний розгляд.

У випадку, якщо під час нового
апеляційного розгляду колегія суддів
прийде до висновку про правильність
кваліфікації дій засудженого, а обсяг
обвинувачення не зміниться, не будуть
встановлені інші обставини, які можуть
вплинути на висновки суду щодо
покарання ОСОБА_1, то нове покарання
йому необхідно призначити з
дотриманням вимог ст.ст. 53, 65, 69 КК
України. Крім цього, призначене ОСОБА_1
судом першої інстанції покарання із
застосуванням ст. 75 КК України слід
вважати м'яким.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 394-396, 398 КПК України п.п.11,15
розділу ХІ «Перехідних положень» КПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора
задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Полтавської
області від 10 вересня 2013 року щодо
ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на
новий апеляційний розгляд.

С у д д і:

підпис підпис
підпис

М.Ф. Пойда М.О. Бех С.І. Кравченко

Згідно з оригіналом
С.І. Кравченко