Справа № 11-588, 2007 року
Головуючий в 1-й інстанції
Категорія: ст.ст. 121 ч2,296 ч.2 КК України
Доповідач Майданюк К.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2007 року Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого судді Шершуна В.В.

суддів Бойко Л.В., Майданюк К.І.

з
участю прокурора Бардецького О.І.

захисників ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5.,
ОСОБА_8

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальну справу за
апеляціями засуджених ОСОБА_3 і ОСОБА_2 та в їх інтересах захисника ОСОБА_5.,
засудженого ОСОБА_1 та в його інтересах захисника ОСОБА_6, потерпілих ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на вирок Городоцького районного суду від 06 червня 2007 року.

Цим вироком ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця РФ Тюменська
обл. м.Новий Уренгой та жителя АДРЕСА_1, тимчасово проживав в Україні АДРЕСА_2, росіянина, громадянина
Росії, з середньою освітою, студента
Тюменського Державного університету, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, невійськовозобов'язаного,
раніше не судимого,

засуджено:

- за ч.2 ст.296 КК України до
3 років позбавлення волі,

- за ч.2 ст.121 КК України до 8 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у вигляді 8 років позбавлення волі.

В строк відбування покарання
зараховано перебування ОСОБА_1
під вартою з 18.05.2005 року по 6.06 2007 року - 2 роки 21
день.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з 6.06.2007 року.

ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2народження, уродженця та жителя АДРЕСА_3,
українця, громадянина
України, з середньою освітою,
непрацюючого, неодруженого, на утриманні дітей не має, військовозобов'язаного,
раніше не судимого,

засуджено:

- за ч.2 ст.296 КК України до
3 років позбавлення волі,

- за ч.2 ст.121 КК України до 7 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

В строк відбування покарання
зараховано перебування ОСОБА_2 під вартою з 18.01.2006 року по 6.06 2007 року - 1 рік 4 місяці 19 днів. Строк
відбування покарання постановлено рахувати з 6.06.2007 року.

ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2народження, уродженця та жителя АДРЕСА_3,
українця, громадянина
України, з середньою освітою,
непрацюючого, неодруженого, на утриманні дітей не має, військовозобов'язаного,
раніше не судимого,

засуджено:

- за ч.2 ст.296 КК України до
3 років позбавлення волі,

- за ч.2 ст.121 КК України до 7 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

В строк відбування покарання
зараховано перебування ОСОБА_2 під вартою з 18.01.2006 року по 6.06 2007 року - 1 рік 4 місяці 19 днів. Строк
відбування покарання постановлено рахувати з 6.06.2007 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
на користь потерпілих. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 50000 грн. моральної шкоди солідарно.

Запобіжний захід засудженим залишено попередній -
тримання під вартою.

Згідно з вироком суду,
28 липня 2004 року біля 22 год., після вживання спиртних напоїв засуджені
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, знаходячись
в сільському будинку культури с.Пісочна Городоцького району умисно, грубо порушуючи громадський порядок з
мотивів явної неповаги до суспільства,
що супроводжувались особливою зухвалістю, безпричинно наносили удари кулаками
та ногами в різні частини тіла потерпілому ОСОБА_4 Під час бійки в приміщення
зайшов підсудний ОСОБА_1, який приєднався до ОСОБА_2, також наносячи потерпілому удари. В ході вчинення
хуліганських дій підсудні зірвали культурний відпочинок молоді та заподіяли ОСОБА_4 тілесні
ушкодження у вигляді чисельних синців та садин, які по своєму характеру
відносяться до категорії легких. Крім цього підсудні внаслідок нанесення ударів по голові
ОСОБА_4 заподіяли останньому тілесні ушкодження
у вигляді забою головного мозку, поширеного субарахноїдального крововиливу, субдуральної гематоми
справа та зліва, які стали безпосередньою причиною смерті, а також тілесні ушкодження у вигляді
перелома носової кістки, крововилива в м'які
тканини носа, двох саден на носі зліва, двох синців в праві бровній ділянці,
одного синця в лівій скуловій ділянці, крововиливи в м'які тканини верхньої
губи посередині та зліва, два крововилива на
слизовій оболонці нижньої губи, одного садна на чолі зліва, одного синця на передній поверхні
лівої вушної раковини у верхній та середній третині, одного синця в лівій підочній ділянці, одного синця та садна на
задньо-випуклій поверхні лівої тім'яної
ділянки голови, одного синця в лівій скроневій ділянці, два синці в задній
частині лівої тім'яної ділянки голови, одного синця в задній частині тім'яної
ділянки голови посередині, одного синця в задній частині тім'яної ділянки
голови посередині, одного синця на
зовнішньо задній поверхні правої тім'яної ділянки голови, одного садна та синяка в тім'яній ділянці голови справа в
передній частині, одного синця в лівій потиличній
ділянці голови, одного синця в лівій лобній ділянці голови, поодиноких крововиливів в м'які покриви лівої тім'яної
ділянки голови в задній частині 5x5 см, тім'яної ділянки голови в задній частині по середній лінії 4,5x2 см,
правої потиличної ділянки голови 6x5,5
см, лівої потиличної ділянки голови 3,5x2 см, лівої лобно-скроневої ділянки 4x4 см, лівої скроневої ділянки голови 3x3
см, лобної ділянки посередині із поширенням
на перенісся, які мають ознаки тяжких і перебувають в прямому причинно-наслідковому зв'язку з наступившою смертю
потерпілого.

Захисник ОСОБА_5 в своїй апеляції
просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині засудження ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 за ст.121 ч.2 КК України, в частині засудження їх за ст.296 КК України
змінити, пом'якшивши призначене покарання, звільнивши засуджених ОСОБА_2 від
відбування покарання з випробуванням та зменшити суму стягнення моральної
шкоди. Апелянт вказує, що висновки суду про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вживали
алкогольні напої, не підтвердженні наявними та дослідженими в судовому
засіданні доказами. На думку захисника, засудженні ОСОБА_3 і ОСОБА_2 не мають
відношення до спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, оскільки між
їхніми діями та діями ОСОБА_1 був розрив у часі, що
підтверджено показами свідків, крім того, бійку розпочав сам потерпілий.
Апелянт також стверджує, що покази окремих свідків, які покладені в основу
обвинувального вироку, є суперечливими.

В поданій апеляції захисник ОСОБА_6
просить скасувати вирок
Городоцького районного суду від 06 червня 2007 року та
постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_1 за ст.119 КК України.
Апелянт посилається на невідповідність висновків суду викладеним у вироку
фактичним обставинам справи, так, не взято до уваги бійка з участю потерпілого,
що відбулась у центрі села до конфлікту у будинку культури, крім того, суд при
постановлені вироку не дав належної оцінки висновку експерта №526. Захисник
вказує, що при винесенні вироку суд неправильно застосував кримінальний закон,
оскільки в судовому засіданні не доведена вина ОСОБА_1 у вчиненні злочину
передбаченого ст.121 ч.2 КК України.
Невірно, на думку захисника, стягнуто моральну шкоду із засуджених, оскільки
потерпілі не представили доказів в чому саме полягають їх моральні страждання,
та не конкретизовано суму стягнення, яка повинна бути стягнута з ОСОБА_1

В судовому засіданні захисник просить направити справу на
додаткове розслідування.

Захисник ОСОБА_7, підтримуючи апеляцію засудженого
ОСОБА_1, просить вирок в частині його засудження за ст.121 ч.2 КК України
змінити, перекваліфікувавши його дії на ст.119 КК України. Що стосується
обвинувачення за ч.2 ст.296 КК України, то на думку захисника, такий склад
злочину в діях ОСОБА_1 взагалі відсутній, поскільки події, що відбувались в
будинку культури між ОСОБА_2 і потерпілим ОСОБА_4 виникли не безпричинно, а на
ґрунті особистих неприязних стосунків, поскільки кількома годинами раніше
потерпілий побив ОСОБА_1.

Крім того захисник вказує, що органом досудового слідства
допущені порушення кримінально-процесуального закону, поскільки в повній мірі
не виконані вказівки апеляційного суду.

Як вбачається з апеляції потерпілих, вони просять
скасувати вирок суду першої інстанції, а справу направити на додаткове
розслідування. Потерпілі вказують, що не всі винні особи притягнуті до
кримінальної відповідальності, дії засуджених необхідно було кваліфікувати за ч.2 ст.115 КК України. Апелянти вказують,
що засуджені щиро не розкаялись. Крім того, апелянти вказують що розмір
стягнутої моральної шкоди надто малий.

Як вбачається з апеляції засудженого ОСОБА_2, він просить
скасувати вирок суду першої інстанції в частині засудження його за ст.121 ч.2
КК України та призначити йому покарання в рамках санкції ст.296 ч.2 КК України.
Засуджений вказує, що у вироку суду першої інстанції зазначено, що засуджені
28.07.2004 року відпочивали в лісі, де вживали алкогольні напої, однак такого
не було. Покази окремих свідків являються суперечливими, тому вони не можуть
бути доказами по справі. Не відповідає дійсності, на думку засудженого,
висновок суду про безпричинність порушення громадського порядку засудженими,
оскільки саме потерпілий спровокував бійку. Крім того, суд першої інстанції не
взяв до уваги факт наявності у потерпілого тілесних ушкоджень до інциденту в
будинку культури.

Засуджений ОСОБА_3 в своїй апеляції просить скасувати
вирок суду першої інстанції в частині засудження його за ст.121 ч.2 КК України
та призначити йому покарання в рамках санкції ст.296 ч.2 КК України, з
врахуванням обставин, що пом'якшують покарання. Засуджений зазначає, що він не
вчиняв злочину передбаченого ст.121 ч.2 КК України. ОСОБА_3 вказує, що у
будинку культури потерпілий вдарив його більярдним києм, а він захищаючись лише
відштовхнув ОСОБА_4 Апелянт також посилається на те, що у потерпілого були
наявні тілесні ушкодження до того, як він прийшов у будинок культури.

Захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні, підтримуючи
апеляції засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_2 і їх захисника, просить вирок змінити,
вважає, що за ст.121 ч.2 КК України брати ОСОБА_2 засуджені безпідставно, а
тому справу щодо них в цій частині слід закрити.

В поданій апеляції та доповненні до неї ОСОБА_1 просить
вирок суду першої інстанції скасувати, в зв'язку з невідповідністю висновків
суду викладених у вироку фактичним обставинам справи і неправильним
застосуванням кримінального закону, та постановити новий вирок, яким засудити
його за ст.119 ч.1 КК України, а за ст.296 ч.2 КК України справу щодо нього
закрити, оскільки від не вчиняв даного злочину. Засуджений ОСОБА_1 вказує, що
суд першої інстанції не усунув суперечності в показах свідків стосовно
отримання потерпілим тілесних ушкоджень, невірно виклав у вироку пояснення
засуджених та свідків.

Потерпілі ОСОБА_4, ОСОБА_5 в поданих запереченнях просять
залишити без задоволення апеляційні скарги захисників. Вказують, що
пом'якшувати покарання засудженим є недоцільним, оскільки у них був намір
вбити ОСОБА_4
Необґрунтованою вимогою, вважають потерпілі, є прохання щодо зменшення розміру
моральної шкоди на їх користь.

В поданих запереченнях засуджені ОСОБА_2 та ОСОБА_3
просять залишити без задоволення апеляційну скаргу потерпілих, оскільки про
побиття потерпілого вони не домовлялись, наміру спричинити останньому тяжкі
тілесні ушкодження вони теж не мали, а тому винні лише у вчиненні злочину
передбаченого ст.296 ч.2 КК України.

Заслухавши доповідача, пояснення
засуджених і їх захисників, на підтримку своїх апеляцій та їх думку про
залишення апеляції потерпілих без задоволення, потерпілого, який просить вирок
скасувати, а справу направити на додаткове розслідування, відхиливши апеляції
засуджених та їх захисників, міркування прокурора про законність та
обґрунтованість вироку, перевіривши матеріали справи та доводи апеляцій,
колегія суддів знаходить, що апеляції засудженого ОСОБА_1 і його захисника та апеляція потерпілих
задоволенню не підлягають, а апеляції засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_2 і їх
захисника підлягають задоволенню частково.

Висновок суду про доведеність вини
засудженого ОСОБА_1 у вчиненні злочинних дій при викладених у вироку обставинах
ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах і відповідає фактичним
обставинам справи.

Засуджений ОСОБА_1 вину по
пред'явленому обвинуваченню визнав частково і пояснив, що дійсно 28 липня 2004
року в сільському будинку культури, що в с.Пісочна Городоцького району, коли
потерпілий намагався його вдарити і направився в його сторону, наніс один удар
рукою в обличчя потерпілому, від якого останній впав і втратив свідомість.
Самого падіння він не бачив, але чув звук двох ударів, а тому вважає, що
потерпілий вдарився головою об ніжку стола, та до підлоги. Наміру заподіяти
потерпілому тілесні ушкодження чи смерть у нього не було. Вважає, що смерть
останньому заподіяв з необережності.

Проте винність ОСОБА_1 в повному
об'ємі обвинувачення підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів.

Засудженні ОСОБА_3 та ОСОБА_2показали,
що коли бійка між ними, потерпілим та ОСОБА_1ом закінчилась, вони відійшли в
сторону, а в цей час ОСОБА_1 вдарив потерпілого і він впав на підлогу.

Свідки ОСОБА_9 ОСОБА_10., ОСОБА_11,
ОСОБА_12 показали, що 28 липня 2004 року в будинку культури з ініціативи
засуджених відбувалась бійка, під час якої засуджені били потерпілого ОСОБА_4
Удари наносились по різних частинах тіла руками і ногами, а також по голові.
Крім того, ці ж свідки, зокрема ОСОБА_12, ОСОБА_9 ОСОБА_11 вказали, що коли
брати ОСОБА_2 відійшли від потерпілого, а він в напівлежачому положенні
намагався пересунутися до більярдного столу, ОСОБА_1 наніс йому удар в голову,
в результаті чого потерпілий вдарився головою до ніжки більярдного столу, та до
підлоги і втратив свідомість. Дані покази узгоджуються з висновком додаткової судово-медичної
експертизи, №526 від 17 листопада 2004 року із якого вбачається, що
внутрішньо-черепна травма у вигляді субдурального крововиливу,
субарахноїдального крововиливу, забій головного мозку, що стали причиною
смерті, із більшою імовірністю могла утворитись від удару задньою частиною
голови, яка знаходилась в порівняно швидкому русі об тупу тверду нерухому
поверхню, якою могла бути підлога, внаслідок попереднього надання тілу
прискорення від удару по обличчі чи
передній частині голови тупим предметом, яким міг бути кулак руки, нога.
Наведені докази спростовують твердження засудженого ОСОБА_1 про механізм
заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, а саме при падінні з висоти власного
зросту після нанесення потерпілому удару в область голови.

Як стверджують засуджені ОСОБА_3 та
ОСОБА_2і не заперечує засуджений ОСОБА_1 останній удар в голову потерпілого був
нанесений саме ОСОБА_1ом і, як свідчить вищевказаний висновок судово-медичної
експертизи, саме від останнього удару ОСОБА_1 могла утворитись черепно-мозкова
травма, після отримання якої потерпілий втратив свідомість і вже не міг
самостійно рухатись.

Приведені вище докази свідчать, що
черепно-мозкова травма, що призвела до смерті потерпілого, була умисно заподіяна
лише ОСОБА_1., а тому дії останнього слід кваліфікувати за ч.2 ст.121 КК
України, як умисне тяжке тілесне
ушкодження, що спричинило смерть
потерпілого, виключивши, в порядку ст.365 КК України, кваліфікуючу ознаку
вчинення злочину групою осіб.

Вирок по цьому епізоду щодо ОСОБА_2
та ОСОБА_3. слід скасувати, а справу щодо них закрити на підставі п.2 ст.6 КПК
України за відсутністю в їх діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК
України, поскільки суд першої інстанції, за цим епізодом обвинувачення, прийшов
до помилкового висновку про наявність в їх діях цього складу злочину.

Посилання ОСОБА_1 на ту
обставину, що в його діях вбачається
склад злочину, передбачений ст.119 КК України, на увагу не заслуговують, поскільки суперечать
фактичним обставинам справи, які свідчать, що смерть потерпілого сталася не
через необережні дії ОСОБА_1, а через умисне заподіяння ним тяжких тілесних
ушкоджень, коли потерпілий відповзав від засуджених, намагаючись уникнути їх
побоїв.

При цьому посилання ОСОБА_1 про нанесення
потерпілому лише одного удару спростовується як показами свідків так і
висновком судово-медичної експертизи.

Разом з тим, в справі відсутні
докази, які б свідчили про умисел засуджених на вбивство потерпілого, а тому
підстав для задоволення апеляції потерпілих, в якій ставиться питання про
скасування вироку і направлення справи для проведення додаткового розслідування
і притягнення засуджених до відповідальності за ст.115 КК України, не
вбачається.

Крім того, засудженні групою осіб
вчинили бійку з потерпілим, умисно, грубо порушуючи громадський порядок з
мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою
зухвалістю, а тому суд першої інстанції вірно кваліфікував їх дії за ст.296 ч.2
КК України і обґрунтовано не взяв до уваги твердження ОСОБА_1 про відсутність в
його діях складу цього злочину.

Крім того, колегія суддів вважає,
що вагомих порушень кримінально-процесуального закону, що могли б бути
підставою для скасування вироку, по справі не вбачається.

Призначене засудженим покарання
відповідає вимогам ст.65 КК України і підстав
для його пом'якшення не вбачається, а також застосування ст.75 КК
України, про що ставиться питання в апеляціях, колегія суддів не знаходить.

Разом з тим вирок в частині
задоволення цивільного позову, яким із засуджених солідарно стягнено 50 тис.
грн. на відшкодування моральної шкоди підлягає зміні в зв'язку із зменшенням
об'єму обвинувачення щодо ОСОБА_2 і ОСОБА_3.

На думку колегії суддів із них слід
солідарно стягнути на користь потерпілих 20 тис. грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди, а решту суми в розмірі
30 тис. грн. стягнути із ОСОБА_1.

При цьому колегія суддів вважає, що
моральна шкода в розмірі 50 тис. гривень відповідає моральним стражданням, що
їх понесли потерпілі.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів
судової палати

У х в а л и л а:

Вирок Городоцького
районного суду від 06 червня 2007 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляції засудженого, його захисника та
потерпілих - без задоволення.

Цей же вирок щодо засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в частині засудження їх за ч.2 ст.121
КК України скасувати, а справу щодо них закрити на підставі ч.2 ст.6 КПК
України за відсутності в їх діях складу злочину, задовольнивши частково
апеляції цих засуджених та їх захисника.

Вважати ОСОБА_3 та ОСОБА_2
засудженими за ч.2 ст.296 КК України до 3-х років позбавлення волі кожного.

Цей же вирок в частині вирішення
цивільних позовів щодо відшкодування моральної шкоди змінити: стягнути на
користь потерпілих ОСОБА_4та ОСОБА_5відшкодування
моральної шкоди з ОСОБА_1 30 000 грн., а з засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 20 000 грн. солідарно. В порядку
ст.365 КПК України із обвинувачення ОСОБА_1 за ст.121 ч.2 КК України виключити
кваліфікуючу ознаку вчинення злочину групою осіб.

В решті вирок залишити без зміни.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/

Копія вірна:

Суддя
апеляційного суду Хмельницької області К.І.Майданюк