У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Пивовара В.Ф.,

суддів

Гошовської Т.В., Пошви Б.М.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 20 грудня 2007 року кримінальну справу
за касаційним поданням прокурора, який брав участь при розгляді справи в апеляційній інстанції, на
вирок Кодимського районного суду Одеської області від 04 квітня 2007 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від 26 червня 2007 року.

Вироком Кодимського районного суду Одеської області від
04 квітня 2007 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Кодима Одеської області,

громадянина України,

не судимого, -

виправдано за ст.
290 КК України за відсутністю в діянні складу злочину.

Органами досудового слідства ОСОБА_1 обвинувачувався в тому, що він, маючи
у приватній власності транспортний засіб - мотоцикл МТ-10, належним чином не
зареєстрований в органах ДАІ, без ідентифікаційного номеру, у грудні 2006 року,
перебуваючи за місцем свого проживання у с. Баштанків Кодимського району
Одеської області, самовільно, без дозволу відповідних органів зробив заміну
ідентифікаційного номера, а саме встановив на вказаний мотоцикл табличку з
номерним знаком НОМЕР_1, яка була знайдена його матір'ю - ОСОБА_2 у грудні 2006
року на автодорозі Кодима-Серби.

Суд, виправдовуючи ОСОБА_1, вказав, що в його діях
відсутній склад злочину, передбачений ст. 290 КК України, оскільки вказаною
статтею передбачена відповідальність за знищення, підробку або заміну
ідентифікаційного номера, номерів двигуна, шасі або кузова або заміну без
дозволу відповідних органів номерної панелі з ідентифікаційним номером
транспортного засобу, проте відповідно до
п. 2.1 методичних рекомендацій науково-дослідницького центру з безпеки
дорожнього руху департаменту Державтоінспекції МВС України під редакцією
Міленіна О.Л. ідентифікаційним номером транспортного засобу є упорядкована
послідовність знаків, нанесена заводом-виробником і призначена для
ідентифікації транспортних засобів.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 червня 2007 року цей
вирок залишено без зміни.

У касаційному поданні прокурор просить судові рішення щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити
на новий судовий розгляд у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним
обставинам справи, неправильним застосуванням кримінального закону та істотним
порушенням кримінально-процесуального закону. При цьому, посилаючись на
постанову Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 з останніми
змінами від 18 жовтня 2006 року «Про затвердження Правил державної реєстрації
та обліку автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів та мотоколясок”, стверджує, що суд необґрунтовано виправдав ОСОБА_1, оскільки в його діях
містяться ознаки злочину, передбаченого ст. 290 КК України.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи
касаційного подання, колегія суддів вважає, що касаційне подання не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність у діях
ОСОБА_1 складу злочину, передбаченого ст. 290 КК України, оскільки номерний
знак, який останній самовільно встановив на належний йому мотоцикл МТ-10, не
відноситься до ідентифікаційного номеру та не є предметом зазначеного злочину,
ґрунтуються на зібраних у встановленому законом порядку й об'єктивно
досліджених як судом першої, так і судом апеляційної інстанції доказах, яким
суди дали належну оцінку і детально виклали ці докази у судових рішеннях.

Ці висновки підтверджується і положеннями Наказу Міністерства внутрішніх
справ України № 987 від 10 листопада 2005 року “Про затвердження Інструкції про
проведення огляду транспортних засобів та їх реєстраційних документів під час
реєстрації, перереєстрації й зняття з обліку” (зі змінами, внесеними згідно з
Наказом Міністерства внутрішніх справ № 364 від 29 вересня 2007 року), згідно
яких ідентифікаційний номер (позначення) ТЗ це структурне поєднання
буквено-цифрових символів. Присвоюється виробником ТЗ з метою ідентифікації
останнього та наноситься на деталі кузова, шасі (рами) згідно зі
стандартами.

Отже, номерний знак не є ідентифікаційним номером і, як правильно зазначено
в оскаржуваних судових рішеннях, за керування водіями транспортними засобами з
номерним знаком, що не належить цьому засобу передбачена адміністративна (ч. 4
ст. 121 КУпАП України), а не кримінальна відповідальність.

Посилання прокурора на постанову Кабінету Міністрів України від 07 вересня
1998 року № 1388 зі змінами від 18 жовтня 2006 року “Про затвердження Правил
державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних
машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і
моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок” є безпідставним, оскільки у
цьому нормативному акті визначення поняття “ідентифікаційний номер” відсутнє.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судових
рішень із направленням справи на новий судовий розгляд, як про це ставиться
питання у касаційному поданні.

Порушень норм кримінально-процесуального законодавства України, які б тягли
зміну чи скасування постановлених у справі судових рішень, не виявлено.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити у задоволенні касаційного подання прокурора,
який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на судові
рішення щодо ОСОБА_1, виправданого вироком Кодимського районного суду
Одеської області від 04 квітня 2007 року.

С У Д Д І:

Гошовська Т.В. Пивовар В.Ф. Пошва Б.М.