ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
5-11кМ15 У х в а л а
15 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_5,
суддів -ОСОБА_6, ОСОБА_7,
з участю прокурора - ОСОБА_8, засудженого ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_9, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу колегії суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва від 20 березня 2014 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Подільського районного суду міста Києва від 7 жовтня 2013 року -

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, раніше

не судимого,

засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь потерпілих:

· ОСОБА_2 - 6414 гривень 75 копійок у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 15000 гривень - моральної шкоди, 12000 гривень - витрат на правову допомогу;

· ОСОБА_3 - по 5000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу;

· ОСОБА_4 - по 5000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди і витрат на правову допомогу.

Вирішено питання про речові докази.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину за наступних обставин.

26 липня 2011 року, близько 01 години, ОСОБА_1 на проїжджій частині поблизу будинку № 22 по проспекту Г. Гонгадзе у місті Києві зустрів раніше незнайомих йому ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

У ході розмови з приводу поведінки собак, які мали при собі ОСОБА_1 і ОСОБА_4, ОСОБА_1 став безпідставно висловлюватися у бік ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 нецензурною лайкою та у нього виник умисел на вчинення щодо цих осіб хуліганських дій з використанням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Реалізуючи такий умисел, засуджений, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, умисно наніс ОСОБА_4 удар по руці предметом за типом ножа та намагався втекти з місця злочину, однак його наздогнав ОСОБА_2 з метою затримання.

Після цього засуджений, продовжуючи свої хуліганські дії, умисно наніс ОСОБА_2 численні удари предметом за типом ножа у різні частини тіла та погрожував цим предметом ОСОБА_4, який намагався захистити свого товариша. У подальшому, коли ОСОБА_3 намагалася надати допомогу пораненому ОСОБА_2, ОСОБА_1 знову наніс йому кілька ударів та припинивши посягання, з місця злочину втік.

Такими діями засуджений заподіяв ОСОБА_2 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, а ОСОБА_4 і ОСОБА_3 - легкі тілесні ушкодження.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 березня 2014 року вирок Подільського районного суду міста Києва від 7 жовтня 2013 року щодо ОСОБА_1 в частині призначеного покарання змінено.

Призначено ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 296 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов'язків, передбачених п. п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України.

У решті вирок суду залишено без зміни.

В касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування кримінального закону, що потягло за собою м'якість призначеного покарання, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду і направлення кримінальної справи на новий апеляційний розгляд. При цьому прокурор не погоджується з рішенням суду про звільнення засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України. В обґрунтування наведеного автор скарги посилається на те, що ОСОБА_1 вчинив умисний тяжкий насильницький злочин, заподіяв тілесні ушкодження кільком особам, вину не визнав, завдану потерпілим шкоду не відшкодував, а обставини, які пом'якшують покарання, відсутні.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу, з'ясувавши позицію засудженого, який проти задоволення касаційної скарги заперечує, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 395 КПК України (1960 року) касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене.

Як убачається з оскаржуваного вироку, він постановлений із дотриманням вимог ст. ст. 323, 334 КПК України (1960 року), є законним і обґрунтованим.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 злочину, за який його засуджено, та кваліфікація дій засудженого за ч. 4 ст. 296 КК України у касаційній скарзі не оспорюються і судом касаційної інстанції не перевіряються.

У відповідності до ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вирішення судом апеляційної інстанції питання про звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням відповідає наведеним вимогам.

Зокрема, апеляційний суд урахував ступінь тяжкості, конкретні обставини вчиненого злочину, який хоча і є тяжким, однак реальних тяжких наслідків не настало, особу засудженого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, має на утриманні одну неповнолітню дитину та двох малолітніх дітей, працює, за місцем проживання і роботи характеризується виключно позитивно, а також взяв до уваги позицію потерпілих, які вибачили ОСОБА_1 і просили не позбавляти його волі (т. 1, а. с. 241-247, 249-250, т. 2, а. с. 207, т. 3. а. с. 12, 128-129, 135).

Посилання прокурора в обґрунтування своєї позиції на невизнання ОСОБА_1 вини під час досудового слідства і судового розгляду не ґрунтуються на вимогах кримінально-процесуального і кримінального закону. Така позиція підозрюваного, обвинуваченого, підсудного є способом реалізації гарантованого ч. 2 ст. 63 Конституції України, ст. ст. 43, 43-1, 263 КПК України (1960 року) права на захист і не може бути підставою для незастосування норми закону про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, всупереч доводам касаційної скарги прокурора, завдану ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шкоду засуджений відшкодував у повному обсязі, що підтверджено наданими квитанціями та вбачається з постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання вироку у відповідній частині у зв'язку з виконанням зобов'язання боржником (т. 3, а. с. 161-162, 164-165).

Також, перебуваючи на волі протягом більш як двох років після вчинення злочину, ОСОБА_1 не вдавався до жодних протиправних дій.

Така посткримінальна поведінка засудженого дає підстави для висновку, що він довів своє щире каяття у вчиненому, став на шлях виправлення і не становить підвищеної суспільної небезпеки.

Враховуючи наведені обставини у своїй сукупності і взаємозв'язку, колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду про можливість виправлення ОСОБА_1 без відбування покарання та вважає, що суд, звільняючи ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, правильно застосував кримінальний закон.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, касаційна скарга має бути залишена без задоволення, а ухвала апеляційного суду - без зміни.

Керуючись ст. ст. 394-396 КПК України (1960 року), п. 11, 15 розділу XI КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_9, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, залишити без задоволення, а ухвалу колегії суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва від 20 березня 2014 року щодо ОСОБА_1 - залишити без зміни.

Суд д і:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7