У х в а л а

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Федченка О.С.,

суддів

Кармазіна Ю.М. і Таран Т.С.

розглянула
у судовому засіданні в м. Києві 15 липня 2008 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1. на рішення суду першої інстанції щодо
нього.

За вироком Городнянського районного суду Чернігівської
області від 21 листопада 2007 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянин
України, не судимий,

засуджений
за ч.2 ст. 1971 КК України на 2 роки обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України суд вирішив звільнити засудженого від
відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий
строк на 1 рік з покладенням відповідних обов'язків, що передбачені у ст. 76
цього Кодексу.

В апеляційному порядку справа не розглядалась.

ОСОБА_1. визнано винуватим у самовільному зайнятті земельної ділянки, яка
належить до особливо цінних земель за наступних обставин.

У березні 2007 року, маючи на меті використання земельної ділянки водного
фонду для риборозведення, без оформлення відповідного дозволу на використання
та без виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 2,51 га. із
земель запасу Поліської сільської ради Городнянського району Чернігівської
області, без відповідного рішення Городнянської районної державної
адміністрації про передачу в оренду земельної ділянки, без укладення договору
оренди земельної ділянки, без встановлення меж земельної ділянки в натурі,
ОСОБА_1. приступив до використання земельної ділянки площею 2,51 га., що
знаходиться в гідрологічному заказнику місцевого значення “Жайворонок”.
Зокрема, у зазначений період часу, ОСОБА_1. встановив охорону земельної ділянки
водного фонду - ставка, заборонив вільний доступ до нього громадян, а також
запустив у ставок мальок риби, який придбав у ВАТ “Чернігіврибгосп”. В
результаті таких неправомірних дій засудженого державі було завдано шкоду в
сумі 80897 грн. 30 коп.

У касаційній скарзі, як видно із її змісту, засуджений ставить питання про
скасування вироку і закриття кримінальної справи за відсутністю у його діях
складу злочину. На думку ОСОБА_1. у справі відсутні докази належності ділянки
до зони гідрологічного заказнику “Жайворонок”. Крім того, засуджений вважає, що
суд першої інстанції не дослідив питання внаслідок яких саме його дій державі
було заподіяно шкоду і в чому така шкода полягала. На думку скаржника органом
досудового слідства безпідставно було обраховано шкоду на підставі постанови
Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи, викладені у касаційній скарзі засудженого, колегія суддів вважає, що
скаргу ОСОБА_1. слід залишити без задоволення з таких підстав.

Зміст диспозиції ч.2 ст. 1971 КК України указує, що склад даного
злочину, зокрема, утворюють дії, пов'язані із самовільним зайняттям земельної
ділянки, яка належить до особливо цінних земель.

Згідно положень ст.ст. 43, 44 Земельного кодексу України особливо цінними
землями є землі природно-заповідного фонду, до яких у тому числі включаються і
заказники.

Дані долученого до матеріалів справи охоронного зобов'язання від 16 липня
2001 року, положення про гідрологічний заказник та акту оперативної перевірки
свідчать, що земельна ділянка, яку самовільно зайняв ОСОБА_1. дійсно
знаходиться у розташованому на землях Поліської сільської ради гідрологічному
заказнику місцевого значення “Жайворонок”.

В результаті перевірки матеріалів справи встановлено, що станом на 21
березня 2007 року питання про надання ОСОБА_1. цієї земельної ділянки в оренду
було предметом обговорення Поліської сільської ради і згідно розпорядження
Городнянської районної державної адміністрації від 17 квітня 2007 року йому
було надано дозвіл на виготовлення технічної документації на право оренди
земельної ділянки. Однак, оформлення оренди земельної ділянки у передбаченому
законом порядку ОСОБА_1. не закінчив.

Цих обставин у судовому засіданні не заперечував і сам засуджений,
підтвердивши достовірність своїх показань, які він давав у ході досудового
слідства про те, що документи на право оренди земельної ділянки він оформити не
встиг і розумів, що за таких обставин не мав права користуватись нею.

Приймаючи до уваги зазначені обставини, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_1. винуватим у самовільному зайнятті
земельної ділянки, яка належить до особливо цінних земель і правильно
кваліфікував його дії за ч.2 ст. 1971 КК України.

Посилання засудженого на те, що судом не досліджено питання про заподіяння
шкоди внаслідок його неправомірних дій та неправильно визначено її розмір, не
можуть бути підставою для скасування вироку, оскільки диспозиція ч.2 ст. 1971
КК України не передбачає такої кваліфікуючої ознаки як заподіяння шкоди.

Вирішення судом першої інстанції питання призначення засудженому покарання
відповідає положенням ст. 65 КК України.

Порушень кримінально-процесуального закону, які перешкодили чи могли
перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний вирок
по справі не встановлено.

Керуючись ст.ст. 394 - 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

у задоволенні касаційної скарги засудженого
ОСОБА_1відмовити.

Судді:

Кармазін Ю.М. Таран
Т.С. Федченко О.С.