АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №642/7670/14-к Головуючий у суді 1 інстанції
Провадження № 11кп/790/451/15 ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.186 КК України
У Х В А Л А
Іменем України
7 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого, судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

здійснивши у місті Харкові, у приміщенні суду, у відкритому судовому засіданні апеляційний розгляд у кримінальному провадженні №0001721 за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду міста Харкова від 18 вересня 2014 року стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, раніше засуджувався: 1) 3 листопада 2006 року Комінтернівським районним судом міста Харкова за ч.2 ст.289, ч.3 ст.185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, 2) 8 серпня 2008 року Червонолиманським міським судом Донецької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, 3) 13 травня 2011 року Ленінським районним судом міста Харкова за ч.2 ст.186, ч.2 ст.263 КК України до 4 років позбавлення волі 24 січня 2014 року був звільнений від відбування покарання умовно-достроково на 1 рік 21 день, який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч.3 ст.186, ч.3 ст.186, ч.1 ст.393 КК України,-

В с т а н о в и л а:
Ленінський районний суд міста Харкова 18 вересня 2014 року ухвалив вирок стосовно ОСОБА_8 , якого визнав винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч.3 ст.186, ч.3 ст.186, ч.1 ст.393 КК України, та призначив йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки за ч.3 ст.185 КК України, за ч.2 ст.15, ч.3 ст.186 КК України 5 років, за ч.3 ст.186 КК України 6 років, за ч.1 ст.393 КК України 4 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів обвинуваченому призначено позбавлення волі на строк 6 років.

Із застосуванням ст.71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_8 призначено остаточне покарання 6 років 6 місяців позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ТОВ «Кисет» 45 тисяч 118 гривень, ОСОБА_10 800 гривень, ОСОБА_11 490 гривень, а також процесуальні витрати на користь держави 17 тисяч 160 гривень 82 копійки.

Як витікає із формулювання обвинувачення, визнаного судом першої інстанції доведеним, ОСОБА_8 вчинив протягом періоду з 2 квітня по 14 травня 2014 року у місті Харкові 27 злочинів, а саме:

14 відкритих викрадень чужого майна, повторно, поєднаних з проникненням у приміщення торгових кіосків ТОВ «Кисет»;

9 незакінчених замахів на відкрите викрадення чужого майна, повторно, поєднане з проникненням у приміщення торгових кіосків ТОВ «Кисет»;

2 відкритих викрадення чужого майна, повторно, поєднаних з проникненням у приміщення торгових кіосків ПП «Каштан»;

відкрите викрадення чужого майна, повторно, поєднане з проникненням у приміщення торгового кіоску ПП ОСОБА_12 ;

таємне, повторне викрадення, поєднане з проникненням у приміщення гаражу, чужого майна велосипеда ОСОБА_13 .

Крім того, 15 травня цього ж року обвинувачений, перебуваючи на лікуванні у спеціальній палаті для затриманих Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги імені О.І.Мєщанінова №4, втік з-під варти.

Дії ОСОБА_8 , пов`язані з відкритим викраденням чужого майна, були спрямовані на заволодіння грошей, а також інших цінностей, в тому числі належних продавцям кіосків. Стосовно вартості майна та сум грошей, якими заволодів обвинувачений, то вони складали у конкретних випадках від 140 до 5781 гривні.

В апеляційній скарзі з доповненнями ОСОБА_8 просить скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обвинувачений посилається на те, що при здійсненні судового провадження допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема порушено його право на захист, частину грабежів він не скоював, а при втечі з-під варти знаходився у стані крайньої необхідності, інші злочини були вчинені внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, суд не врахував щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, наявність у нього намірів відшкодувати заподіяні збитки.

Що стосується апеляції прокурора, то останній наполягає на скасуванні вироку та призначенні обвинуваченому більш суворого покарання. Як стверджує цей апелянт, суд призначив ОСОБА_8 явно несправедливе покарання через м`якість, оскільки обвинувачений, який має судимості, вчинив цілу низку тяжких злочинів, в тому числі з корисливих мотивів, не відшкодував заподіяні збитки, не враховано рецидив злочинів.

Вислухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який підтримав свою апеляцію з врахуванням останніх змін і заперечував стосовно апеляційних вимог прокурора, ствердження прокурора ОСОБА_6 про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, думку потерпілої ОСОБА_7 щодо необхідності скасування судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши обґрунтування вимог апелянтів, колегія суддів вбачає підстави для скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Так, ст.9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд повинен неухильно дотримуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства; також в силу ст.30 КПК України правосуддя здійснюється судом згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що витікає із змісту п.6 ст.22 КПК України. Відповідно до положень ст.ст.20, 42 КПК України обвинувачений має низку прав, в тому числі він має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують, давати пояснення з приводу обвинувачення, а суд зобов`язаний забезпечити можливість здійснення цих прав.

Згідно ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета кримінального правопорушення.

Як передбачено ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В силу ст.ст.291, 374 КПК України обвинувальний акт повинен містити формулювання обвинувачення, як і в мотивувальній частині вироку зазначається у разі визнання особи винуватою формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини та мотивів кримінального правопорушення.

На підставі ст.108 КПК України під час судового засідання ведеться журнал судового засідання, в якому повинні бути зазначені конкретні відомості, в тому числі в журнал заносяться ухвали, постановлені судом без виходу до нарадчої кімнати ч.4 ст.371 КПК України.

Відповідно до вимог ст.ст.347, 348 КПК України судовий розгляд починається з оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта, також головуючий зобов`язаний роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення і запитати, чи зрозуміло воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати пояснення. Якщо в кримінальному провадженні пред`явлено цивільний позов, цивільний позивач або його представник чи законний представник, а в разі їх відсутності головуючий оголошує короткий виклад позовної заяви.

Згідно ст.349 КПК України обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначається ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені. Визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, можливе тільки з дотриманням умов і процедури, передбачених зазначеною нормою закону.

Положення ст.ст. 351, 353 КПК України регулюють порядок допиту обвинуваченого та потерпілого під час судового розгляду, відповідно до яких саме прокурор першим допитує зазначених осіб, при цьому допит обвинуваченого здійснюється обов`язково ч.1 ст.349 КПК України.

В силу ст. 370 КПК України ухвалене судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Стосовно ж додаткових вимог до змісту вироку, то у разі визнання особи винуватою в його мотивувальній частині поряд з іншими відомостями зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів, підстави для задоволення цивільного позову або відмови в ньому, як це передбачено ч.3 ст.374 КПК України.

Проте при здійсненні кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 суд порушив наведені норми кримінального процесуального закону.

Так, формулювання обвинувачення, яке містить обвинувальний акт, а потім суд зазначив його в мотивувальній частині вироку і визнав доведеним, викладено нечітко та неоднозначно.

Зокрема, із формулювання обвинувачення не вбачається, яке ж саме майно намагався викрасти ОСОБА_8 з торгових кіосків ТОВ «Кисет» 18, 19 та 20 квітня, 4, 8, 10 та 12 травня 2014 року, якщо це гроші на яку суму. Обвинуваченого визнано винуватим у крадіжці грошових коштів і цигарок із кіоску ТОВ «Кисет» 5 травня 2014 року, проте не зазначено, яку ж саме суму грошей він викрав, не вказана і кількість коробок цигарок, їх назва та вартість.

Ці недоліки судового розгляду обмежили можливості ОСОБА_8 захищатись передбаченими законом засобами від обвинувачення, порушили право обвинуваченого на захист, свідчать про недотримання судом положень підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Крім того, як свідчить технічний запис судового засідання, прокурор не оголошував обвинувальний акт, головуючий не роз`яснював обвинуваченому ОСОБА_8 суть обвинувачення. Ні головуючим, ні представником цивільного позивача не оголошувався короткий виклад позовних заяв.

Суд обмежився допитом обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_7 та дослідженням документів про особу ОСОБА_8 , але при цьому допустив неповноту судового розгляду і порушення вимог ст.349 КПК України. Так, до відома учасників судового провадження не були доведені обставини, щодо яких пропонувалося визнати недоцільним дослідження доказів. Не було з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції.

Також суд не постановив конкретну ухвалу стосовно обсягу доказів, які будуть досліджуватися, та порядку їх дослідження, а тільки вказав про розгляд справи в порядку ст.349 КПК України. В подальшому суд здійснив додатково допит потерпілої, не з`ясовуючи з цього приводу думку учасників судового провадження і не постановивши відповідну ухвалу.

Не дотримуючись об`єктивності та неупередженості, допит обвинуваченого здійснював першим головуючий, при цьому поверхово, оскільки стосовно більшості епізодів обвинувачення ОСОБА_8 фактично не допитаний. Звертає на себе увагу той факт, що після того, як обвинуваченого допитав головуючий, прокурор не поставив жодного запитання ОСОБА_8 , а останній, між іншим, обвинувачувався і визнаний винуватим у вчиненні цілої низки злочинів, в тому числі тяжких - 27.

Крім пояснень потерпілої ОСОБА_7 по одному епізоду відкритого заволодіння чужим майном та стислих, неоднозначних відповідей обвинуваченого на запитання суду і вказаної потерпілої, інші дані відносно обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачувався ОСОБА_8 , не досліджувалися.

У мотивувальній частині судового рішення не зазначені пояснення обвинуваченого та потерпілої, як і не оцінений кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Не вмотивований вирок і в частині вирішення цивільних позовів: не приведені мотиви прийнятих рішень, докази на їх обґрунтування, розрахунки сум, які необхідно стягнути, матеріальний закон, на підставі якого задоволені позовні вимоги.

Також журнал судового засідання від 17 вересня 2014 року за своїм змістом не відповідає положенням ст.108 КПК України, містить неповні та необ`єктивні дані.

Зокрема, в журналі зазначені не всі процесуальні дії, що проводилися під час судового засідання, в інших випадках вони відображені неконкретно; не вказані ухвали, постановлені судом без виходу до нарадчої кімнати; наведені недостовірні відомості, в тому числі стосовно оголошення прокурором обвинувального акта, роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення.

Таким чином, при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_8 допущено не тільки неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, але й істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Отже, всупереч ст.370 КПК України судове рішення не є законним, обґрунтованим та вмотивованим, згідно ч.2 ст.404, ч.1 ст.409, ст.412, ч.1 ст.415 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Що ж до обґрунтувань апеляційних вимог прокурора стосовно несправедливості призначеного обвинуваченому покарання внаслідок його м`якості, то колегія суддів не має підстав зробити відповідні висновки у порушеному питанні, оскільки обвинувальний вирок скасовується і буде здійснюватися новий судовий розгляд.

З метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, які на нього покладені, запобігання спробам переховуватися від суду і вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи характер обвинувачення: скоєння низки злочинів, в тому числі - тяжких, що він вже має судимості за умисні, тяжкі злочини, відповідно до вимог ст.ст.177, 178, 183, 419 КПК України колегія суддів вбачає підстави для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 .

Керуючись ст.ст.9, 376, 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а:
Вирок Ленінського районного суду міста Харкова від 18 вересня 2014 року стосовно ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Продовжити дію запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_8 , 1989 року народження, до 10 (десятого) травня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3