У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду
України у складі:

головуючого

Пивовара В.Ф.

суддів

Шевченко Т.В., Мороза М.А.

за участю прокурора

Кравченко Є.С.

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 6 березня 2008 року кримінальну справу за касаційним поданням
заступника прокурора Херсонської області на судові рішення щодо ОСОБА_1

Вироком Великолепетиського районного суду Херсонської
області від 12 березня 2007 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше судимого вироком цього ж суду від 28 травня 2001 року

за ч.1 ст. 81, ч.3 ст.81 42 КК України (1960 року) на 3 роки

позбавлення волі умовно з іспитовим строком 2 роки з виплатою

штрафу у сумі 680 грн.,

засуджено за ч.1 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення
волі;

за ч.3 ст.185 КК України на 4 роки
позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів призначено 4 роки
позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків остаточно ОСОБА_1 призначено 5 років позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди на
користь ОСОБА_2 - 385 грн. та на користь ОСОБА_3 - 2115 грн.

ОСОБА_1 засуджено за те, що у грудні 2001 року він проник у подвір'я
домоволодіння ОСОБА_2 АДРЕСА_1, звідки таємно викрав майно на загальну суму 385
грн.

Крім того, 20 березня 2002 року ОСОБА_1 шляхом пошкодження навісного замка
проник у приміщення гаража, розташованого у домоволодінні ОСОБА_4
АДРЕСА_2, звідки таємно викрав майно
ОСОБА_3 на загальну суму 2350 грн.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 22 травня 2007 вирок щодо
ОСОБА_1 залишено без зміни.

У касаційному поданні прокурор просить змінити судові рішення щодо ОСОБА_1
у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону та виключити рішення про призначення засудженому покарання
на підставі ст.71 КК України. Вказує, що оскільки при направленні клопотання
про екстрадицію ОСОБА_1 українська сторона не вказала, що остаточна міра
покарання йому буде призначена з урахуванням вимог ст.71 КК України і згоди на
це від російської сторони отримано не було, то у суду не було правових підстав
для призначення ОСОБА_1 покарання за правилами зазначеної статті.

Заслухавши доповідь судді Шевченко
Т.В., думку прокурора на підтримання касаційного подання, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи касаційного подання, колегія суддів вважає, що
воно підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори,
згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною
національного законодавства України, і застосовуються у порядку, передбаченому
Законом України “Про міжнародні договори України” від 29 червня 2004 року.

Статтею 14 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13 грудня
1957 року, ратифікованої Верховною Радою України згідно із Законом України від
16 січня 1998 року №43/98 ВР, передбачено, що видана особа не може переслідуватися, засуджуватися або
затримуватися з метою виконання вироку чи постанови про утримання під вартою ні
за яке правопорушення, вчинене до її видачі, крім правопорушення, за яке вона
була видана.

З матеріалів кримінальної справи видно, що ОСОБА_1 був
затриманий на території Російської Федерації 6 вересня 2006 року.

Генеральна прокуратура України звернулась до Генеральної
прокуратури Російської Федерації з клопотанням про екстрадицію правоохоронним
органам України ОСОБА_1 для його притягнення до кримінальної відповідальності
за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України.

Генеральна прокуратура Російської Федерації, розглянувши
вказане клопотання, прийняла рішення про видачу ОСОБА_1 для притягнення його до
кримінальної відповідальності за крадіжку та крадіжку, поєднану з незаконним
проникненням у сховище. При цьому було відмовлено у задоволенні клопотання
Генеральної прокуратури України щодо видачі ОСОБА_1 у частині інкримінування
йому кваліфікуючої ознаки “вчинення крадіжки повторно”, оскільки у відповідній
статті КК РФ дана ознака відсутня.

Вироком
Великолепетиського районного суду Херсонської області від 12 березня 2007 року
ОСОБА_1 всупереч зазначеному рішенню про екстрадицію було призначено остаточне
покарання на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків у виді 5 років
позбавлення волі, на що згоди запитуваної сторони не
було. Тобто суд порушив вимоги Конвенції та вийшов за межі домовленості між
Російською Федерацією та Україною.

Отже, у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального
закону та порушенням норм міжнародного законодавства судові рішення підлягають
зміні .

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст.394-396 КПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

касаційне подання заступника прокурора Херсонської
області задовольнити.

Вирок Великолепетиського районного суду Херсонської
області від 12 березня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської
області від 22 травня 2007 року ОСОБА_1 змінити. Виключити з вироку та ухвали рішення про призначення засудженому
покарання на підставі ст.71 КК України.
Вважати ОСОБА_1 засудженим за ч.1 ст.185 КК України на 2 роки
позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі, а на
підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів остаточно на 4 роки
позбавлення волі.

С
у д д і :

Т.В.Шевченко Пивовар В.Ф. Мороз М.А.