Справа № 738/306/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/437/2015
Категорія - ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000465 за апеляційною скаргою законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 23 березня 2015 року

щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, гр.. України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , неодруженого, учня Сосницького професійного аграрного ліцею смт. Сосниця Чернігівської області, раніше судимого: 16 квітня 2014 року вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області за ч.1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 510 грн.; 05 червня 2014 року вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік, на підставі ст.1 п. «а» Закону України « Про амністію у 2014 році » звільнено від відбування покарання; 05 вересня 2014 року вироком Менського районного суду Чернігівської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 104 КК України, звільнено від відбування призначеного покарання, з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України

з участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

До апеляційного суду Чернігівської області надійшла апеляційна скарга законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 в інтересах її неповнолітнього сина ОСОБА_7 , вимоги якої зводяться до прохання змінити обрану судом міру покарання щодо обвинуваченого та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з застосуванням ст.ст. 75, 76, 104 КК України.

Даним вироком ОСОБА_7 визнаний у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 185 КК України і призначено покарання 1 (один) рік позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання Менського районного суду Чернігівської області від 08 вересня 2014 року і остаточно призначено покарання 3 роки 1 місяць позбавлення волі.

Обраний відносно ОСОБА_7 запобіжний захід - домашній арешт, з покладеними на нього обов`язками залишено без змін, до вступу вироку в законну силу.

Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати у відповідності до вимог КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 не оспорюючи фактичних обставин скоєння кримінального правопорушення, правильність кваліфікації вчиненого кримінального правопорушення, оскільки вину в скоєнні даного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, як на досудовому так і під час судового слідств син визнав в повному обсязі, активно сприяв розкриттю правопорушення. Однак з вироком суду не погоджується із-за суворості покарання, оскільки при призначенні покарання суд враховуючи тяжкість вчинених злочинів, із застосуванням ст. 71 КК України прийняв суворе покарання, позбавлення волі, яке за своєю суворістю є тяжким та фізично неможливим для сина у зв`язку із станом здоров`я. Також судом при призначенні покарання враховані пом`якшувальні обставини, але не в повному обсязі, не враховані інші пом`якшувальні обставини передбачені ч. 2 ст. 66 КК України, а саме: син хворіє на гострий вірусний гепатит В, жовтушна форма, середнього ступеню тяжкості, псоріаз волосяної частини голови, розповсюджена форма. Із вказаними хворобами син повинен постійно приймати ліки і періодично проходити курс лікуванні в умовах стаціонарно лікувального закладу. У місцях позбавлення волі немає можливості проходити лікування, а це веде фізичних страждань.

При призначені покарання судом також не враховано кількість, вартість, значимість викраденого, подальша поведінка сина, бажання стати на шлях виправлення.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Суд першої інстанції встановив, що неповнолітній ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим, останній раз вироком Менського районного суду Чернігівської області від 05 вересня 2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, на шлях виправлення не став та у період відбування покарання повторно вчинив нові умисні злочини.

В ніч з 04 листопада 2014 року на 05 листопада 2014 року, ОСОБА_7 перебуваючи на подвір`ї п`ятиповерхового будинку, що розташований по АДРЕСА_2 , з метою крадіжки чужого майна, розбив бокове скло салону легкового автомобіля «FІАТ» моделі «RЕGАТА», державний номерний знак НОМЕР_1 , таємно проник в салон автомобіля, звідки умисно та повторно вчинив крадіжку двох флеш карток пам`яті «Transcend cefc », білого та чорного кольорів, об`ємом пам`яті 8 гігабайт кожна, загальною вартістю 170 грн., які належали ОСОБА_10 , чим завдав потерпілому матеріальної шкоди.

В ніч з 09 грудня 2014 року на 10 грудня 2014 року ОСОБА_7 , перебуваючи на вулиці Просужого біля господарства №23 в м. Мена Чернігівської області, з метою крадіжки чужого майна, розбив бокове скло кабіни вантажного автомобіля «DAF ХF 380», державний номерний знак НОМЕР_2 , таємно проник в середину кабіни, звідки умисно та повторно вчинив крадіжку мобільного телефону «NOKIA 6300», вартістю 197 грн. 20 коп., навушників до нього вартістю 14 грн. 79 коп., які належали потерпілому ОСОБА_11 , чим завдав матеріальної шкоди на загальну суму 211 грн. 99 коп..

11 грудня 2014 року близько 17 години 40 хв., неповнолітній ОСОБА_7 , перебуваючи біля магазину «Вікторія», який розташований по вулиці Шевченка в м. Мена Чернігівської області, умисно, таємно та повторно вчинив крадіжку велосипеда моделі «Аист», блакитного кольору, із відкритим типом рами, вартістю 793 грн. 94 коп., який належав ОСОБА_12 , чим завдав потерпілій майнової шкоди.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України визнав повністю та показав, що в дійсності він скоїв крадіжки майна, які йому інкримінуються

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга законного представника неповнолітнього задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Від представника служби у справах дітей Менської райдержадміністрації ОСОБА_13 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без її участі.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його адвоката ОСОБА_9 пояснили, що законний представник неповнолітнього ОСОБА_7 про час та місце слухання справи знає, однак просила розгляд справи провести без її участі та зазначала про те, що вимоги апеляційної скарги підтримує.

Колегія суддів заслухавши учасників процесу вважає за можливе провести розгляд справи без законного представника, що не буде порушувати вимоги ст.488 КПК України.

Під час апеляційного провадження судом апеляційної інстанції перевірені встановлені судом першої інстанції обставини, які знаходять своє підтвердження в показаннях обвинуваченого, даних ним в суді апеляційної інстанції, який вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав повністю та підтвердив, що фактичні обставини викладені у вироку суду першої інстанції відповідають дійсності

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, які учасниками судового провадження не оскаржуються, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду. Дії ОСОБА_7 судом вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України.

Твердження представника неповнолітнього стосовно неврахування судом першої інстанції в повній мірі всіх пом`якшуючих вину обвинувачених обставин не знаходить свого підтвердження в засіданні апеляційного суду і задоволенню не підлягає з наступних підстав.

При призначенні виду та міри покарання неповнолітньому обвинуваченому, суд, у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, врахував ті обставини, що обвинувачений враховуючи ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного, що раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, скоєння злочинів у період відбування покарання, за місцем навчання характеризується посередньо, перебуває на оперативно - профілактичному обліку.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 103 КК України судом було ретельно досліджено шляхом допиту батьків неповнолітнього обвинуваченого та представника служби у справах дітей та враховано умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку. Також враховано щире каяття у вичинених злочинах, вчинення злочинів в неповнолітньому віці, відшкодування завданої шкоди потерпілим, а також враховано відсутність обтяжуючих вину обставин.

За таких обставин суд першої інстанції цілком обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства на певний строк, а саме у виді позбавлення волі, мотивувавши своє рішення тим, що враховуючи ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного, що раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, скоєння злочинів у період відбування покарання, за місцем навчання характеризується посередньо, перебуває на оперативно - профілактичному обліку кримінальної міліції у справах дітей Менського РВ УМВС України в Чернігівській області, що дало підстави вважати саме таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Частиною 2 статті 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, враховуючи, що ОСОБА_7 вчинив під час іспитового строку новий злочин, суд правильно розцінив це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначив покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У цьому випадку повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

З огляду на вимоги ст. ст. 65, 103 КК України, колегія суддів приходить до переконання про достатність та справедливість призначеного судом першої інстанції покарання та не знаходить підстав для зміни вироку у зв`язку з суворістю призначеного покарання, як на те вказує законний представник неповнолітнього обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі, так як всі обставини, на які посилається скаржник як на такі, що пом`якшують покарання, місцевим судом враховані. А твердження апелянта про перебування обвинуваченого ОСОБА_7 на обліку у лікувальному закладі з хронічними захворюваннями належним чином не підтверджено та не дає підстав вважати призначене покарання занадто суворим. Наведені представником неповнолітнього доводи щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням не переконують колегію суддів у необґрунтованості прийнятого місцевим судом рішення та дають підстави вважати міру покарання у виді позбавлення волі достатньою та необхідною для виправлення, виховання та соціальної реабілітації обвинуваченого.

Окрім того, під час апеляційного розгляду, прокурором було надано суду витяг з кримінального провадження № 0000150 від 19.04.2015 року про скоєння ОСОБА_14 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України. Також прокурором надано повідомлення про підозру щодо обвинуваченого ОСОБА_14 . Дані копії документів належним чином завірені.

Зазначені документи свідчать про явне небажання обвинуваченого ОСОБА_7 ставати на шлях виправлення.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено істотних порушень кримінально-процесуального закону та порушень прав неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 на захист, які б потягли за собою безумовне скасування вироку суду.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга законного представника неповнолітнього обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376,404,407,419,488 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Менського районного суду Чернігівської області від 23 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4