У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія
суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного
Суду України у складі:

головуючого

Селівона О.Ф.,

суддів

Шевченко Т.В.,
Кривенди О.В.

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 1 лютого 2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою
представника потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 та представника потерпілої ОСОБА_5- адвоката
ОСОБА_6 на вирок Судацького міського суду Автономної Республіки Крим від 1
червня 2006 року
та ухвалу Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 31 серпня 2006 року щодо ОСОБА_1,

Зазначеним вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше не
судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК
України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними
засобами строком на 2 роки.

Постановлено стягнути з ЗАО “СВХ”
на відшкодування шкоди заподіяної злочином на користь потерпілих ОСОБА_2
25379,0 грн. матеріальної шкоди та 50000.0 грн. моральної шкоди, ОСОБА_3
24932,0 грн. матеріальної шкоди, 10000.0 грн. моральної, на користь ОСОБА_5-
5000.0 грн. моральної шкоди, а також 643 грн. 75 коп.- за проведення судових
експертиз.

Ухвалою Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 31 серпня 2006 року вирок щодо ОСОБА_1 залишено
без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 засуджено за
те, що він 16 жовтня 2005 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин керуючи
автомобілем “Форд Транзит” державний номер НОМЕР_1, маючи технічну можливість
уникнути зіткнення із зустрічним автомобілем, порушив п.1.5, п.2.3.б, п. 31.4.5
Правил дорожнього руху України, в результаті чого сталося зіткнення його
автомобіля з автомобілем ВАЗ-2107 державний номер НОМЕР_2, яким керував
ОСОБА_2, внаслідок цього останній отримав середньої тяжкості тілесні
ушкодження, пасажири автомобіля -
ОСОБА_7 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, ОСОБА_8 - тяжкі тілесні
ушкодження, від яких настала її смерть.

У касаційній скарзі представник потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 не заперечуючи фактичні
обставини справи та правильності кваліфікації дій ОСОБА_1, порушує питання про
зміну вироку в частині цивільного позову щодо збільшення суми морального
відшкодування.

Представник потерпілої ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 у касаційній скарзі
посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи,
однобічність і неповноту досудового та судового слідства, а також на
невідповідність призначеного засудженому покарання особі засудженого вважає, що
водій ОСОБА_2 також повинен нести відповідальність за вчинений злочин, що
апеляційним судом не
були досліджені доводи апеляції, просить судові рішення скасувати, а
справу направити на новий судовий розгляд.

Винність засудженого в порушенні правил безпеки дорожнього руху та
експлуатації транспорту, що спричинило смерть потерпілої, окрім визнання засудженим своєї вини у вчиненому,
підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема,
показаннями потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_7, свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, даними протоколу огляду місця
дорожньо-транспортної події, даними висновку автотехнічної експертизи, даними
висновків судово-медичних експертиз та іншими доказами.

Посилання представника потерпілої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про необхідність
притягнення до відповідальності водія автомобіля ВАЗ-2107 ОСОБА_2,
безпідставні, оскільки вони були предметом слідчої перевірки, за якою є
постанова про відмову в порушенні кримінальної справи за ст. 286 КК України
щодо останнього (а.с.106), яка не оскаржувалась та вступила в законну силу.

Кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 286 КК України є правильною.

Покарання засудженому призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК
України, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, особи винного,
який щиро розкаявся в скоєному, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей,
працевлаштований, позитивно характеризується та інших пом'якшуючих обставин. Це
покарання є необхідним і достатнім.

Цивільний позов на відшкодування матеріальної шкоди судом задоволений у розмірі,
що підтверджується наданими суду доказами.

Розмір відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам ст. 440-1 ЦК
України та роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.
9 постанови № 4 від 3 березня1995 року,
з наступними змінами, “Про судову практику у справах про відшкодування
моральної( немайнової) шкоди”, відповідно якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди
суд визначає залежно від характеру та
обсягу (фізичних, душевних, психічних тощо) страждань, яких зазнав позивач,
характеру немайнових витрат ( їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. При цьому суд виходив із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Істотних порушень кримінально-процесуального законодавства, які б могли
вплинути на правильність висновку суду, по справі не виявлено.

З врахуванням наведеного колегія суддів не знаходить підстав для
призначення кримінальної справи до касаційного розгляду з обов'язковим
повідомленням осіб, зазначених у ст. 384 КПК України.

Керуючись ст.394 КПК України, колегія суддів

у х в а
л и л а :

відмовити
у задоволенні касаційних скарг представника потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3
адвоката ОСОБА_4 та представника
потерпілої ОСОБА_5- адвоката ОСОБА_6

судді:

Селівон О.Ф. Шевченко Т.В. Кривенда О.В.