Справа № 1-85/07
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 серпня 2007 року місто
Київ

Військовий
місцевий суд Київського гарнізону в складі: головуючого - судді підполковника
юстиції ДЯЧУКА С. І., при секретарі Гарбарініної О.Б., за участю державного
обвинувача заступника військового прокурора Білоцерківського гарнізону майора
юстиції Крупія І.Я., підсудного - ОСОБА_1, його захисника - адвоката ОСОБА_2,
потерпілого - ОСОБА_3 ,
у відкритому судовому засіданні в приміщенні військового місцевого суду
розглянув кримінальну справу за обвинуваченням колишнього військовослужбовця
Управління державної охорони України прапорщика запасу.

ОСОБА_1,
який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Гор-Пустоварівка Володарського району
Київської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не
судимого, не одруженого, має на утриманні особу похилого віку, з січня по
червень 2007 року проходив військову службу в Управлінні державної охорони
України, проживаючого за адресою: Київська область, місто Біла Церква,АДРЕСА_1,
-

у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.
186 КК України.

Судовим
слідством військовий місцевий суд

ВСТАНОВИВ:

1 червня
2007 року, близько 2 годин ночі ОСОБА_1, вживаючи алкогольні напої у нічному
клубі «ВВС» (Київська
область, м. Біла Церква, вул. Леваневського), випадково побачив у
незнайомого громадянина, як пізніше з'ясувалося - ОСОБА_3, мобільний телефон
«Нокіа 3250», яким він, ОСОБА_1, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння,
вирішив із застосуванням сили протиправно заволодіти. Діючи з корисливих мотивів
і з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, ОСОБА_1, плануючи свої
злочинні дії, став спостерігати за ОСОБА_3 і з'ясував, що той відпочиває у
клубі один і також перебуває у стані алкогольного сп'яніння. Реалізуючі свої
злочинні наміри, ОСОБА_1 близько 2 години 30 хвилин вийшов з приміщення клубу
за ОСОБА_3, який один прямував по вулиці Леваневського в напрямку ПТУ № 9.
Переконавшись у відсутності сторонніх осіб, ОСОБА_1 наздогнав ОСОБА_3 та, діючи
раптово з метою подавити можливий опір з його боку, наніс останньому один удар
кулаком правової руки в область задньої ділянки шиї та один удар кулаком лівої
руки в область лівого ока потерпілого, від яких той упав на асфальтне покриття
правим боком тіла. Продовжуючи насильницький вплив на потерпілого, ОСОБА_1 сів
на нього, придавивши колінами ніг його руки, і відразу наніс ще один удар
кулаком правової руки в область правого ока потерпілого, спричинивши своїми
діями останньому легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного
розладу здоров'я. Після цього ОСОБА_1, відкрито заволодів майном громадянина
ОСОБА_3, а саме: телефоном «Нокіа 3250» із стартовим пакетом, гаманцем із
грошима, ланцюжком із хрестиком з металу білого кольору, а також каблучкою із
металу білого кольору, а всього чужим майном на загальну суму 2 110 грн., яким,
зникнувши з місця події, розпорядився на власний розсуд.

22
червня 2007 року ОСОБА_1 добровільно та самостійно з'явився до правоохоронного
органу з повинною, де заявив про вчинений ним злочин, а під час досудового
слідства він у добровільному порядку відшкодував потерпілому ОСОБА_3 шкоду,
завдану злочинними діями, у повному обсязі.

Допитаний
у судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 свою вину у висунутому обвинуваченні
визнав повністю і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним
вище обставинам вчинення ним злочину, пояснивши, що 1 червня 2007 року, близько
2 години ночі він вживав алкогольні напої у нічному клубі «ВВС» (м. Біла Церква, вул.
Леваневського), де випадково побачив у незнайомого тоді ОСОБА_3, мобільний
телефон «Нокіа 3250», яким вирішив із застосуванням сили протиправно
заволодіти. З цією метою він спостерігав за ОСОБА_3 і з'ясував, що той
нетверезий і відпочиває у клубі один. Спостерігаючи за ОСОБА_3, він, ОСОБА_1,
вийшов за ним з клубу близько 2 години 30 хвилин на вулицю Леваневського,
наздогнав ОСОБА_3та збивши його з ніг ударами кулаками рук в область задньої
ділянки шиї та в область лівого ока потерпілого, сів на нього, придавивши
колінами ніг його руки, після чого наніс ще один удар кулаком правової руки в
область правого ока потерпілого і заволодів майном останнього, а саме:
телефоном «Нокіа 3250» із стартовим пакетом, гаманцем із 40 грн., ланцюжком із
хрестиком з металу білого кольору, а також каблучкою із металу білого кольору.
Зникнувши з місця події, він, ОСОБА_1, розпорядився викраденим на власний
розсуд. При цьому підсудний також уточнив, що вчинив злочин під впливом
алкоголю, яким зазвичай не зловживає.

2

Крім особистих показань вина ОСОБА_1 у вчинені грабежу,
поєднаного ін насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров'я
потерпілого, підтверджується розглянутими у судовому засіданні іншими доказами,
які не викликають сумнівів у своїй достовірності, а саме даними, які містять:
явка з повинною ОСОБА_1; протоколи відтворення обстановки та обставин події за
участю підсудного та потерпілого; протоколи інших слідчих дій; висновок
судово-медичного експерта.

Потерпілий ОСОБА_3 повідомив, що претензій будь-якого
характеру до підсудного ОСОБА_1 він не має і пробачив його.

Дії ОСОБА_1, який відкрито викрав чуже майно на загальну
суму 2 110 грн., тобто вчинив грабіж, поєднаний із насильством, яке не є
небезпечним для життя та здоров'я потерпілого, суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України.

Органи досудового слідства ставили у вину підсудному
також порушення ним вимог ст. ст. 11, 49 та 56 Статуту внутрішньої служби
та ст. 4 Дисциплінарного статуту
Збройних Сил України. Разом з тим, вказівку на порушення вказаних положень
військових статутів суд виключає з обвинувачення ОСОБА_1, оскільки загально-кримінальний
злочин вчинений ним не під час і не у зв'язку з виконанням обов'язків
військовослужбовця Державної служби охорони України.

При призначенні підсудному ОСОБА_1 покарання обставиною,
що його обтяжує, суд визнає вчинення ним злочину у стані алкогольного
сп'яніння.

Водночас, суд також приймає до уваги і те, що він явився
з повинною, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, у
повному обсязі і добровільно відшкодував завдану злочином шкоду, фактично
примирився з потерпілим, який не мав до підсудного жодних претензій і просив
останнього не позбавляти волі.

Перелічені обставини суд визнає такими, що значно
пом'якшують покарання та в сукупності істотно знижують ступінь тяжкості
вчиненого підсудним злочину, а тому, беручи до уваги ці обставини та враховуючи
стан здоров'я підсудного, який має хронічні захворювання, його особу, який
раніше ні в чому протизаконному замічений не був, до кримінальної
відповідальності притягається вперше, є потерпілим від наслідків Чорнобильської
катастрофи, виховувався без батька, який помер від хвороби у 1998 році, а також
і те, що на його утриманні перебуває одинока бабуся похилого віку, до
військової служби і після неї він займався виключно суспільно-корисною працею,
суд знаходить можливим застосувати до підсудного ст.
ст. 69 та 61 КК України і перейти до іншого, більш м'якого виду
основного покарання без ізоляції від суспільства, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки саме даний вид
покарання, на думку суду, є у даному випадку справедливим, а також необхідним і
достатнім для його виправлення.

Оскільки вчиненням тяжкого корисливого злочину ОСОБА_1
дискредитував військове звання, суд, керуючись правилами ст. 54 КК України, вважає за необхідне
позбавити підсудного військового звання «прапорщик запасу».

На підставі викладеного та, керуючись ст.
ст. 299, 323 - 325, 332 КПК України, військовий місцевий суд Київського
гарнізону

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого
ч. 2 ст. 186 КК України, за якою призначити
йому із застосуванням ст. ст. 69, 61 КК України покарання у виді
обмеження волі строком на два роки, з позбавленням на підставі ст. 54 КК України військового звання
"прапорщик запасу".

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_1 рахувати з
дня його прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

Запобіжний захід ОСОБА_1 - підписка про невиїзд - до дня
його прибуття і постановки на облік у виправному центрі залишити без зміни.

Вирок
може бути оскаржений і на нього може бути внесене подання прокурора в
апеляційному порядку до військового апеляційного суду Центрального регіону
через військовий місцевий суд Київського гарнізону протягом 15 діб з моменту
його проголошення.