АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1296/15 Справа № 192/569/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Дніпропетровську, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, -

у провадженні за заявою засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Матеріали провадження розглянуто за участю: прокурора ОСОБА_8

В с т а н о в и л а:

Вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2009 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 121, 71 КК України до 7 років 5 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання - 07.08.2008 року. Кінець строку - 07.01.2016 року. Станом на 28.02.2014 року ОСОБА_6 відбув 3/4 частини строку покарання.
09 квітня 2015 року засуджений ОСОБА_6 звернувся до Солонянського районного суду Дніпропетровської області із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2015 року було відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_6 засуджений за тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, який він вчинив у період невідбутої частини покарання. За період відбуття покарання був заохочений лише один раз за сумлінне ставлення до праці, мав стягнення за порушення режиму відбування покарання. Працювати почав лише з вересня 2014 року. Згідно витягу з протоколу засідання методичної виховної ради та характеристики ОСОБА_6 не довів свого виправлення.
Зазначив, що хоча ОСОБА_6 відбув необхідну частину покарання для умовно-дострокового звільнення, проте прийшов до висновку, що поведінка засудженого не є такою, що має слугувати прикладом для інших засуджених, а також не свідчить про його виправлення, оскільки на протязі всього строку відбування покарання його поведінка не є сумлінною.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження і постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що йому необґрунтовано відмовлено адміністрацією установи у такому звільненні, оскільки він з вересня 2014 року працює на виробництві установи різноробочим у СЗЦ-3, має одне заохочення за сумлінне ставлення до праці, стягнення за порушення режиму утримання в нього погашене. У нього є мати похилого віку, за якою він прагне доглядати.
Розглянувши апеляційну скаргу, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилався на її необґрунтованість та просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та особової справи засудженого, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 81 КК України підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведення засудженим свого виправлення. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці за весь період відбування покарання.

З вищенаведеної статті вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Із матеріалів провадження, особової справи та звукозапису судового розгляду вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув заяву засудженого ОСОБА_6 , дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 на час звернення із заявою про умовно-дострокове звільнення відбув необхідну частину строку призначено покарання, за час відбування покарання мав 1 стягнення, яке погашено і 1 заохочення.

Згідно характеристики та витягу з протоколу засідання методичної виховної ради від 31 березня 2015 року, ОСОБА_6 не став на шлях виправлення. Також зазначено, що засуджений у програмах диференційованого виховного впливу та виховних заходах участі не приймав, працевлаштований в ССЦ-3 з вересня 2014 року, проте працював періодично.

Разом з тим, крім врахування поведінки і ставлення до праці засудженого за весь період перебування у виправних установах, колегія суддів враховує і дані щодо ступеню тяжкості вчиненого засудженим злочину і його особу в цілому.

Так, враховуючи, що ОСОБА_6 засуджений за злочин, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, вчинений проти життя та здоров`я особи, який він вчинив у період невідбутої частини покарання, раніше був судимий за різні злочини і звільнявся умовно-достроково, також, враховуючи його характеристику, а саме лише 1 заохочення за 6 з половиною років відбування покарання та працевлаштування тільки з вересня 2014 року, колегія суддів вважає, що вказані обставини не можуть свідчити про сумлінне ставлення засудженого до праці та його сумлінну поведінку.

Як вбачається з матеріалів провадження та особової справи, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_6 своїм відношенням до праці та поведінкою не довів своє виправлення та перевиховання.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що районний суд обґрунтовано відмовив в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення, оскільки наявність, в конкретному випадку, лише формально-юридичних підстав, не свідчить про виправлення засудженого та не надає йому право на беззаперечне умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Враховуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, колегія суддів приходить до висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення, в даному випадку, є недоцільним.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги засудженого про наявність підстав для його умовно-дострокового звільнення, колегія суддів розцінює як необґрунтовані. Ухвала суду є законною та обґрунтованою, тому підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537-539 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 про відмову в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

_________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4