Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4,

суддів: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

за участю прокурора ОСОБА_7,

засудженого ОСОБА_1,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 02 квітня 2015 року кримінальну справу за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_1 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції на вирок Солом'янського районного суду м. Києва від 19 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року.

Вироком Солом'янського районного суду м. Києва від 19 листопада 2013 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що судимостей не має,

засуджено:

- за ч. 2 ст. 222 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські посади на строк 2 роки;

- за ч. 3 ст. 358 КК України на 3 роки обмеження волі;

- за ч. 3 ст. 190 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 74, п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_1 звільнено від покарання, призначеного за ч. 2 ст. 222, ч. 3 ст. 358 КК України у зв'язку із закінченням строків давності.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання, призначеного за ч. 3 ст. 190 КК України з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено обов'язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Задоволено цивільний позов ВАТ «Жашківське автотранспортне підприємство 17141» та стягнуто з ОСОБА_1 на його користь 2 426 908, 17 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Вирішено питання судових витрат у справі.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

За обставин встановлених судом та детально викладених у вироку, ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за надання завідомо неправдивої інформації банку з метою одержання кредитів, що завдали великої матеріальної шкоди; за використання завідомо неправдивих документів; за заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене у великих розмірах.

ОСОБА_1, будучи генеральним директором та бухгалтером ВАТ «Жашківське АТП 17141» і в силу займаної посади виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські обов'язки, 20 березня 2008 року надав у відділення № 27 ВАТ «Універсал Банк», що на вул. Борщагівській, 117/125, в м. Києві завідомо неправдивий документ - протокол № 7 засідання Наглядової Ради ВАТ «Жашківське АТП 17141» від 20.12.2007 року, згідно з яким Наглядова Рада прийняла рішення про укладення договору про надання кредитних послуг вказаним банком, передачу в іпотеку комплексу, що знаходиться за адресою: вул. Перемоги, 11, м. Жашків, Черкаська область, надання повноважень ОСОБА_1 на укладення кредитного договору, а також будь-яких додатків та додаткових угод до нього. На підставі вказаного документу було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг на загальну суму 240000 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 20 березня 2008 року становило 1 212 000 грн. та в 500 і більше разів перевищувало неоподатковуваний мінімум доходів громадян та додаткову угоду, якою ВАТ «Універсал Банк» встановив ліміт позичальнику ВАТ «Жашківське АТП 17141» на поточні потреби 150000 доларів США, що згідно з офіційний курсом НБУ станом на 20 березня 2008 року становило 757500 грн.

Продовжуючи свої злочинні дії, 21 квітня 2008 року ОСОБА_1 надав до того ж відділення банку підроблений протокол № 8 засідання Наглядової Ради ВАТ «Жашківське АТП 17141» від 21 березня 2008 року, який містив завідомо неправдиву інформацію про прийняття рішення про надання кредитних послуг ВАТ «Універсал Банк» та на підставі якого 08 квітня 2008 року було укладено додаткову угоду до Генерального договору про надання кредитних послуг від 20 березня 2008 року на загальну суму 90000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 08 квітня 2008 року становило 454500 гривень та в 500 і більше разів перевищувало неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

01 липня 2008 року, ОСОБА_1 надав вказаному відділенню банку завідомо неправдиві документи: підроблену анкету-заявку на кредит для малого бізнесу від імені ОСОБА_3 та підроблений протокол № 11 засідання Наглядової Ради ВАТ «Жашківське АТП 17141» від 19 червня 2008 року на підставі яких цього ж дня було укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № BL4186 згідно з яким Банк надав указаному товариству кредитні послуги в рамках ліміту 117560 доларів США а також додаткову угоду № BL4186/К-1 про надання кредитних послуг на поточні потреби на суму 570000 гривень, що в 500 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Отримані кредитні кошти були перераховані на розрахунковий рахунок ПП «Рапіо», власником якого є ОСОБА_1 з метою придбання автобусів, відповідно до договору № 34 від 17 червня 2008 року. 04 липня 2008 року 255200 грн. були перераховані на розрахунковий рахунок ЗАТ «Бориспільський автозавод» в рахунок оплати автобусів. При цьому, всупереч умов договору, грошові кошти в сумі 35000 гривень були перераховані на розрахунковий рахунок ВАТ «Жашківське АТП 17141» та в подальшому використані ОСОБА_1 не за цільовим призначенням в результаті чого вказаному товариству була завдана матеріальна шкода.

При цьому, грошові кошти в сумі 45000 гривень, призначені на купівлю автобусів, 02 липня 2008 року були перераховані на розрахунковий рахунок ВАТ«Жашківське АТП 17141» відкритий у ПАБ «АБ Синтез» та 03 липня 2008 року в сумі 44000 грн. на розрахунковий рахунок ВАТ «Жашківське АТП 17141» відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» у м. Черкаси з призначенням платежів надання фінансової допомоги згідно з договорами № 1 від 02 липня 2008 року на № 3 від 03 липня 2008 року.

В подальшому, ОСОБА_1 зловживаючи довірою з корисливих спонукань, 02 липня 2008 року, в приміщенні ПАТ «АБ Синтез» на вул. Хрещатик, 32-А, в м. Києві на підставі договору № 1 від 02 липня 2008 року отримав у касі банку 45000 гривень, якими заволодів та використав на власні потреби, а також 03 липня 2008 року там же отримав 44000 гривень, які використав на власні потреби. В результаті таких шахрайських дій, ОСОБА_1 зловживаючи довірою, заволодів належними ВАТ «Жашківське АТП 17141» грошовими коштами на загальну суму 89000 грн., що в 250 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції і справу направити на новий судовий розгляд в зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону, істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого. Не погоджується з застосуванням ст. 75 КК України до ОСОБА_1 з огляду на розмір заподіяної шкоди та ставлення засудженого до скоєного. Вказує на неправильне застосування кримінального закону при призначенні ОСОБА_1 покарання за ч. 2 ст. 222 КК України, з огляду на внесення до вказаної статті змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо гуманізації відповідальності за правопорушення у сфері господарської діяльності» від 19 листопада 2012 року, яким передбачено покарання у виді штрафу, що є менш суворим ніж позбавлення волі. Крім того, посилається на те, що при визнанні винним ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 358 КК України не вказано її редакції, яку законом від 07 квітня 2011 року було також змінено. Прокурор вважає, що відсутність вказівок у судових рішеннях на редакцію кримінального закону, яку застосовано, порушує право засудженого на захист, який має знати у вчиненні якого злочину його визнано винуватим. Посилається на залишення поза увагою апеляційним судом усіх наведених порушень.

У касаційній скарзі засуджений, за її змістом, не погоджується з постановленими відносно нього судовими рішеннями і просить їх скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд. Вказує, що у справі відсутні додатки до його апеляції, які він подавав разом зі скаргою. Наводить доводи щодо неповноти та однобічності досудового і судового слідства у справі, невідповідності висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам справи. Вважає недоведеною його винуватість у вчиненні інкримінованих злочинів та посилається на те, що суд першої інстанції, всупереч вимог ст. 334 КПК України 1960 року, не обґрунтував свого рішення належним чином. Вказує на відсутність у справі доказів на підтвердження надання саме ним завідомо неправдивих документів та його обізнаність про те, що вони є підробленими, а також не погоджується з їх оцінкою судом. Зазначає про відсутність у справі доказів на підтвердження сум заподіяної шкоди та оспорює правильність вирішення цивільного позову у справі в зв'язку з цим.

В запереченнях на касаційну скаргу прокурора, засуджений навів доводи на підтримання викладеної у його касаційній скарзі позиції та просив скасувати судові рішення і справу направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу прокурора частково, просив скасувати ухвалу апеляційного суду і справу направити на новий апеляційний розгляд та вважав, що підстав для задоволення касаційних вимог засудженого немає, пояснення засудженого, який заперечував проти задоволення касаційної скарги прокурора і просив задовольнити його касаційні вимоги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року, підставою для скасування вироку, ухвали чи постанови, є істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону.

Згідно зі ст. 323 КПК України 1960 року як обвинувальний, так і виправдувальний вирок повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, та оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд у вироку має зазначити джерело доказу, фактичні дані, що стосуються доказуваної обставини, а також зазначити, які обставини даними доказами спростовуються або підтверджуються. Остаточну оцінку доказам суд дає з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності й достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 324 КПК України 1960 року, а висновки суду щодо оцінки доказів повинні бути викладені в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви в їх достовірності.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 334 КПК України 1960 року мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину. В цій частині вироку наводяться обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину та докази, на яких ґрунтується висновок суду щодо кожного підсудного з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази.

Наведених вимог закону при постановленні обвинувального вироку щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 222, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України також не виконано.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд перерахував докази, коротко розкрив зміст лише їх частини, обмежившись вказівкою про те, що винуватість ОСОБА_1 підтверджується іншими матеріалами кримінальної справи та не проаналізував і не вказав, які обставини ними підтверджуються або спростовуються.

Частиною 3 статті 190 КК України кримінальна відповідальність передбачена за шахрайство, тобто за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою, вчинене у великих розмірах або шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Визнаючи ОСОБА_1 винуватим за ч. 3 ст. 190 КК України суд у вироку, згідно диспозиції цього закону та наведених вище вимог, не навів чіткого та зрозумілого формулювання обвинувачення, яке визнав доведеним.

Об'єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном чи придбанні права на майно потерпілого шляхом «обману» чи «зловживання довірою». Між тим, з наведених у вироку обставин та формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, видно, що суд не конкретизував у чому вони полягали та не встановив чиєю довірою він зловживав. Отже, вирок у цій частині слід визнати неконкретним.

Що стосується засудження ОСОБА_1 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 222 КК України, то вказаною статтею передбачена кримінальна відповідальність за шахрайство з фінансовими ресурсами, тобто надання завідомо неправдивої інформації банкам з метою одержання кредитів, якщо вони вчиненні повторно або завдали великої матеріальної шкоди.

Однак з наведених у вироку обставин, де перелічені суми укладених кредитних договорів та додаткових угод до них, не зрозуміло та не конкретизовано заподіяну описуваними судом діями ОСОБА_1 велику матеріальну шкоду. Не обґрунтував суд і кому заподіяно таку шкоду.

Формулюючи обвинувачення визнане судом доведеним ОСОБА_1 в шахрайстві з фінансовими ресурсами за ч. 2 ст. 222 КК України, що завдало великої матеріальної шкоди, суд не сформулював розмір цієї шкоди і кому вона була спричинена - банківській установі, ВАТ «Жашківське АТП 17141», іншій юридичній чи фізичній особі. По даному обвинуваченню у вироку зазначено про використання ОСОБА_1 не за цільовим призначенням лише 35000 грн., в результаті чого ВАТ «Жашківське АТП 17141» була завдана матеріальна шкода. Однак, велика матеріальна шкода в період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року становила 500 розмірів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян - 128750 грн.

Також, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи касаційної скарги прокурора щодо не зазначення у вироку редакції статей 222 та 358 КК України, за якими засуджено ОСОБА_1

Описувані події відбувалися в період з березня по липень 2008 року, вирок постановлено у листопаді 2013 року.

Санкцію ч. 2 ст. 222 КК України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо гуманізації відповідальності за правопорушення у сфері господарської діяльності» від 19 листопада 2012 року, тобто на час розгляду справи щодо ОСОБА_1 судом першої інстанції, було змінено в бік пом'якшення кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом'якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію в часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім того, Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за корупційні правопорушення від 07 квітня 2011 року редакцію ст. 358 КК України було доповнено новою частиною, в зв'язку з чим диспозиція ч. 3 ст. 358 КК України суттєво змінилася. Однак постановляючи вирок у справі, суд належним чином не врахував зазначеного та не вказав редакції статей кримінального закону, який застосував при кваліфікації дій засудженого.

При вирішенні цивільного позову суд не дотримався вимог ст. 324, 328 КПК України 1960 року, обмежившись лише формулюванням про його задоволення в повному обсязі.

Наведені порушення залишились поза увагою апеляційного суду, який належним чином не перевірив всіх обставин справи та передчасно залишив вирок суду першої інстанції без зміни.

З огляду на все вищенаведене, колегія суддів вважає, що при розгляді даної кримінальної справи, судами першої та апеляційної інстанцій були допущені такі порушення кримінально-процесуального закону, які перешкодили постановити законні і обґрунтовані судові рішення, у зв'язку з чим вирок суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

Під час нового розгляду, суду необхідно у відповідності до чинного законодавства повно, об'єктивно та всебічно розглянути справу, з урахуванням зазначеного у даній ухвалі, а також перевірити всі інші наведені у касаційних скаргах доводи і постановити законне та обґрунтоване рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінально-процесуального закону.

При цьому, в зв'язку зі скасуванням вироку з зазначених у цій ухвалі підстав, перевірити обґрунтованість доводів касаційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого та неправильне, на його думку, застосування ст. 75 КК України, а також доводів засудженого про неправильне, на його думку, вирішення цивільного позову не можливо. Тому касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 394 - 398 КПК України 1960 року та пунктами 11, 15 Перехідних положень КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_1 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції задовольнити частково.

Вирок Солом'янського районного суду м. Києва від 19 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_1 скасувати і справу направити на новий судовий розгляд.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_4 ОСОБА_6