Провадження № 11-кп/792/23/15
Справа № 675/2420/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.185, ч.3 ст.357 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 лютого 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницького області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000402 від 20 серпня 2014 року, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Ізяславського районного суду від 14 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Ізяславського районного суду від 14 жовтня 2014 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 , українку, громадянку України, з повною загальною середньою освітою, одружену, непрацюючу, раніше не судиму, -

визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.185 ч.1, 357 ч.3 КК України та призначено покарання за:

· ст.185 ч.1 КК України у виді 100 годин громадських робіт;
· ст.357 ч.3 КК України у виді 1 року обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів 1 рік обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 роки.

Відповідно до ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально виконавчої системи, повідомляти органи кримінально виконавчої системи про зміну місця проживання або роботи, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально виконавчої системи.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено попередній особисте зобов`язання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 235 грн. 87 коп. витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Доля речових доказів вирішена у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_7 20 серпня 2014 року близько 18 години в м. Ізяславі по вул. Грушевського, 2, поблизу магазину «Еліта» через незачинені пасажирські дверцята потрапила у автомобіль ВАЗ 2109, який належить на праві користування ОСОБА_8 , звідки з корисливих мотивів таємно, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, викрала чоловічий гаманець вартістю 210 грн., в якому знаходились посвідчення водія на ім`я ОСОБА_8 серія НОМЕР_1 , видане 05 червня 1992 року ДАІ МВС України в м. Шепетівка, і є важливим особистим документом, та два талони на дизельне паливо по 10 л кожен, вартістю 157 грн. кожен на суму 314 грн., чим спричинила ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 524 грн.

В поданій апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченої за ч.1 ст.185 КК України просить вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий, яким призначити їй покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді 100 годин громадських робіт. Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 за ч.3 ст.357 КК України закрити за відсутності в її діянні складу кримінального правопорушення. Виключити посилання суду у резолютивній частині вироку на ч.1 ст.70 КК України та застосування ст.ст.75, 76 КК України. При цьому вказує, що суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.357 КК України, характеризується прямим умислом. Таким чином, обов`язковому дослідженню підлягає спрямованість умислу обвинуваченої на незаконне заволодіння саме важливими особистими документами потерпілого (посвідчення водія), проте в даному випадку в обвинуваченої ОСОБА_7 умисел був спрямований на заволодіння майном потерпілого, а не його документами, які вона в подальшому викинула, що встановлено судом першої інстанції та не оспорюється сторонами. Тому її дії додаткової кваліфікації за ч.3 ст.357 КК України в даному випадку не потребують. Крім того зазначає, що ОСОБА_7 призначено покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді 100 годин громадських робіт, яке цілком відповідає ст.65 КК України, проте ст.75 КК України застосовуватись не може.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення.

Вина обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.1 ст.185 КК України при викладених у вироку обставинах доведена зібраними по кримінальному провадженню та дослідженими в судовому засіданні доказами і не оскаржується будь ким з учасників кримінального провадження.

Кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) є вірною.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що вирок в частині визнання ОСОБА_7 за ч.3 ст.357 КК України підлягає скасуванню.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.357 КК України характеризується прямим умислом.

Як встановлено в судовому засіданні, та як показала сама обвинувачена ОСОБА_7 умисел у неї був спрямований на заволодіння майном потерпілого, а не його документами, які вона в подальшому викинула.

Тому, колегія суддів вважає, що кримінальне провадження за ч.3 ст.357 КК України слід закрити за відсутності в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення.

Крім того, згідно ч.1 ст.75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Оскільки ОСОБА_7 за ч.1 ст.185 КК України судом призначено покарання у виді 100 годин громадських робіт, то положення ст.75 КК України до даного виду покарання застосовуватися не може, а тому посилання суду в цій частині слід виключити.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді 100 годин громадських робіт.

Керуючись ст.ст.407, 409, 417, 418 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора задоволити.

Вирок Ізяславського районного суду від 14 жовтня 2014 року стосовно ОСОБА_7 скасувати.

За ч.3 ст.357 КК України кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 закрити у зв`язку з відсутністю в її діянні складу даного кримінального правопорушення.

Вважати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 100 годин громадських робіт.

Виключити посилання суду на ч.1 ст.70 КК України та застосування ст.ст.75, 76 КК України.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, на нього може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:
суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2