Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних
справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого, судді

Редьки А.І.

суддів

Жука В.Г. і Кривенди О.В.

за участю прокурора

Саленка І.В.

розглянула в судовому засіданні 11 січня 2007 року в м.
Києві кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок
Київського районного суду м. Полтави від 23 червня 2005 року, яким засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

неодноразово
судимого, останнього разу -

19 вересня 1994 року
за ч. 3 ст. 140, ст. 43 КК України

на шість років
позбавлення волі, звільненого

4 серпня 1999 року
умовно - достроково

на 8 місяців 9
днів,

за ч. 3 ст. 185 КК України на три роки позбавлення волі,
ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на шість років
позбавлення волі з конфіскацією ½ частини майна, яке є його власністю, ч. 3 ст. 187 КК
України на сім років позбавлення волі з конфіскацією ½ частини майна, яке є його
власністю, а на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів йому
призначено сім років шість місяців позбавлення волі з конфіскацією ½ частини майна, яке
є його власністю.

Суд визнав ОСОБА_1
винуватим у тому, що він 17 грудня 2003 року за попередньою змовою з ОСОБА_2 і
ОСОБА_3, щодо якого застосовано примусовий захід виховного характеру у вигляді
поміщення до психіатричної лікарні, у стані сп'яніння біля прохідної ПО
“Полтавводоканал” по вул. Панянка, 19 у м. Полтаві вчинили напад на ОСОБА_4,
під час якого, застосовуючи до потерпілого небезпечне для життя і здоров'я насильство,
заволоділи майном на суму 400 грн.

Крім того, 25 лютого 2004
року ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_2 і ОСОБА_3, всі у стані сп'яніння,
вдерлися до житла ОСОБА_5, що по АДРЕСА_1 у м. Полтаві, та, застосовуючи до
потерпілої небезпечне для життя і здоров'я насильство, заволоділи грошима,
іконою “Відтиск стопи”, орденом Великої Вітчизняної війни, 7-ма ювілейними
медалями на загальну суму 790 грн.

8 травня 2004 року ОСОБА_1
за попередньою змовою з ОСОБА_3, обидва у стані сп'яніння вдерлися до сараю
ОСОБА_5 і вчинили крадіжку велосипеда “Україна” та іншого майна на суму 104
грн. 05 коп.

Ухвалою Апеляційного суду
Полтавської області від 30 листопада 2005 року вирок відносно ОСОБА_1 змінено,
його дії перекваліфіковано з ч. 3 ст. 185 на ч. 1 ст. 162 КК України і
постановлено вважати його засудженим за цим законом на два роки обмеження волі,
за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на шість років
позбавлення волі з конфіскацією ½ частини майна, яке є його власністю, за ч. 3 ст. 187 КК
України на сім років позбавлення волі з конфіскацією ½ частини майна, яке є його
власністю, а на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів йому
призначено сім років шість місяців позбавлення волі з конфіскацією ½ частини майна, яке
є його власністю. У решті вирок залишено без зміни.

У
касаційній скарзі з доповненням до неї засуджений ОСОБА_1просить змінити судові
рішення щодо нього, пом'якшити призначене йому покарання, застосувавши правила
ст. 69 КК України. При цьому твердить, що досудове і судове слідство були
проведені однобічно, неповно, з істотними порушеннями
кримінально-процесуального закону, в тому числі з порушенням його права на
захист. Суд взяв до уваги лише неправдиві показання потерпілих і свідків, які
обмовили його, а також його власні показання, отримані внаслідок застосування
до нього недозволених методів ведення слідства, проте не врахував тих доказів,
які могли б істотно вплинути на правильність його висновку.

Цим же
вироком засуджено ОСОБА_2, яким судові рішення не оскаржуються, і касаційне
подання щодо якого не принесено.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, прокурора, який вважав, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, та просив вирок і ухвалу щодо ОСОБА_1 залишити
без зміни, перевіривши матеріали кримінальної справи, обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Винуватість ОСОБА_1 у
вчиненні розбійних нападів за обставин, зазначених у судових рішеннях,
матеріалами справи доведена.

Про це
твердили на допитах потерпілі ОСОБА_4 і ОСОБА_5. За словами першого, вечором 17
грудня 2003 року на вулиці біля прохідної ПО “Полтавводоканал” на нього напали
троє осіб, які збили з ніг, по черзі нанесли численні удари в різні частини
тіла та відібрали мобільний телефон і куртку.

Потерпіла
ОСОБА_5., неодноразово розповідаючи про обставини вчинення злочину щодо неї,
зазначала, що серед нападників, які в лютому 2004 року вдерлися до її житла,
був саме ОСОБА_1. Коли вона відчиняла двері, їй чимось бризнули в обличчя,
штовхнули на ліжко і, погрожуючи розправою, вимагали гроші та цінності, вона,
сприймаючи ці погрози реальними, віддала злочинцям 640 грн., крім того, останні
забрали в неї ікону, орден і медалі.

Ці показання потерпілих суд обґрунтовано
визнав достовірними, оскільки вони були послідовними впродовж досудового
слідства і в суді, підтверджуються іншими об'єктивними доказами у справі.

Сам ОСОБА_1 неодноразово
на досудовому слідстві, визнаючи свою вину у вчиненому, розповідав, як з
братами ОСОБА_6 вчинив розбійні напади
на ОСОБА_4 і ОСОБА_5 Засуджений ОСОБА_2. під час досудового слідства також
твердив, що ці злочини вони вчинили з ОСОБА_1.

Зазначені
обставини, показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8., ОСОБА_9, а також ті дані, що
містяться у протоколах огляду місця події, виявлення та вилучення викраденого
майна і впізнання його потерпілими, даними висновку судово-медичної експертизи
про виявлення у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, походження яких можливе в час і за
обставин, про які повідомив потерпілий, - давали суду підстави для висновку про
вчинення ОСОБА_1 злочинних дій, які за своїми ознаками утворюють склади
злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187 і ч. 3 ст. 187 КК України.

Разом із
тим, колегія суддів не може погодитися з кваліфікацією апеляційним судом дій
ОСОБА_1 за епізодом 8 травня 2004 року. З матеріалів справи убачається, що
ОСОБА_1 вдерся до сараю ОСОБА_5 з метою крадіжки. Ці його дії органом
досудового слідства і судом першої інстанції були кваліфіковані за ч. 3 ст. 185
КК України. Апеляційний суд, ураховуючи зміни, внесені до чинного
законодавства, та виходячи з вартості викраденого майна (на суму 104,5 грн.),
дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 учинив дрібну крадіжку, проте не закрив
справу в цій частині, як того вимагає закон, а безпідставно перекваліфікував ці
дії засудженого на ч. 1 ст. 162 КК України.

Тому
колегія суддів вважає за необхідне виправити зазначену помилку, скасувавши
судові рішення в частині засудження ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 162 КК України із
закриттям справи в цій частині.

Що стосується покарання,
призначеного ОСОБА_1, то воно відповідає вимогам закону, є необхідним і
достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Будь-яких інших порушень
норм КПК України, які були б підставою для зміни чи скасування вироку й ухвали
щодо ОСОБА_1, на що вказується у касаційній скарзі, не встановлено. Вважати, що
органи досудового слідства чи судові інстанції допустилися необ'єктивності чи
упередженості щодо засудженого, підстав немає.

Ураховуючи
наведене та керуючись ст. 394 - 398 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

касаційну скаргу
засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Київського районного
суду м. Полтави від 23 червня 2005 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської
області від 30 листопада 2005 року щодо ОСОБА_1 змінити. Скасувати судові
рішення в частині засудження ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 162 КК України, а кримінальну
справу в цій частині закрити - за відсутністю в його діях складу злочину.

У решті вирок й ухвалу
щодо ОСОБА_1 залишити без зміни.

Судді:

Жук В.Г. Редька
А.І.
Кривенда О.В.