АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/790/736/15 Головуючий 1-ої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
УХВАЛА
Іменем України
21 травня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої на вирок Харківського районного суду Харківської області від 04.02.2015р. стосовно ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Указаним вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Єреван, Вірменія, громадянин України, з вищою освітою, непрацюючий, одружений, має малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимий, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

засуджений за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді 2(двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1(один) рік із застосуванням ст.75 КК України, ОСОБА_8 , звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 1(один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки в силу п.п.2, 3 ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання чи роботи.

Цим же вироком вирішені питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у порядку передбаченому ст.ст.100, 124 КПК України, а також відмовлено у задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 та залишено без розгляду позов потерпілої ОСОБА_10 .

Згідно вироку, 28.08.2014р. о 15год. 40хв., ОСОБА_8 , керував автомобілем «КІА-Sorento», д.н. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 90км/год. по вул. Лесі Українки у м. Мерефа Харківського району Харківської області у напрямку центру міста. Під час руху поблизу будинку №51 по вказаній вулиці, ОСОБА_8 грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, рухаючись по закругленій дорозі вліво по ходу свого руху по мокрій проїжджій частині дороги не впорався з керуванням, втратив контроль над керуванням свого автомобіля та допустив контакт з бордюрним каменем, розташованим біля лівого краю проїжджої частини дороги, після чого рухаючись в некерованому стані, виїхав за межі проїжджої частини на праве узбіччя та допустив наїзд на огорожу згаданого домоволодіння АДРЕСА_2 та продовжуючи рух по території вказаного домоволодіння вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_10 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_10 заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я, а саме: травма лівого гомілково-ступного суглобу у вигляді закритого перелому нижньої третини діафізу малогомілкової кістки та перелому кісточки великогомілкової кістки з незначним зміщенням та легкі тілесні ушкодження, а саме: садна на кінцівках.

Своїми діями обвинувачений грубо порушив вимоги п.12.1, п.12.4 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, а також, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 60 км/год.

Порушення правил безпеки дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 знаходяться у причинному зв`язку із спричиненням пішоходу ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_10 вказує на допущені судом порушення вимог процесуального законодавства в частині залишення її позову без розгляду в зв`язку з чим просить змінити вирок суду в цій частині та задовольнити її позовні вимоги стягнувши з обвинуваченого майнову шкоду в розмірі 3879грн. 87коп. та моральну 150000грн. 00коп.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, обвинуваченого та його захисника, які вважали подану апеляцію безпідставною та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України як і правова кваліфікація ніким з учасників провадження не оскаржуються, а тому в силу раніше наведеної процесуальної норми, колегією суддів не перевіряються.

Суд першої інстанції залишаючи позовну заяву потерпілої без розгляду, у вироку послався на те, що оскільки вимоги про стягнення грошової суми у загальному розмірі 153879грн. 87коп. пред`явлені до обвинуваченого, відповідальність якого застрахована у Страховій компанії «Кредо», про що в матеріалах кримінального провадження міститься копія страхового полісу № АІ/6343150, а позивач страхову компанію до участі у справі не залучив, тоді як склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді визначається у підготовчому судовому засіданні тому і залишити цивільний позов без розгляду. При цьому, посилаючись на ч.7 ст.127 КПК України, суд у резолютивній частині вказав, що позов ОСОБА_10 залишити без розгляду та роз`яснити, що потерпіла має право пред`явити цивільний позов в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 та ч.5 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, при цьому цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом, а якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Отже, вирішуючи заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальних збитків заподіяних внаслідок злочину та моральної шкоди, суд повинен виходити з положень ч.1 чт.1166 ЦК України, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а також ч.1 ст.1177 ЦК України, яка встановлює, що шкода, завдана фізичній особі, потерпілої від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ст.23 ЦК України оральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

З матеріалів кримінального провадження (т.1 а.с.24) вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 дійсно має поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за шкоду заподіяну життю і здоров`ю, а потерпіла ОСОБА_10 відповідно до ч.1 ст.128 КПК України пред`явила позов до обвинуваченого (т.2 а.с.7-11, 77-78, 91-92).

Чинний кодекс у ч.3 ст.129 КПК України передбачає, що суд залишає позов без розгляду у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених ч.1 ст.326 цього ж Кодексу.

З наведеного колегія суддів робить висновок, що районний суд залишивши з вищенаведеної підстави цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 без розгляду, порушив вимоги ст.129 КПК України.

Однак, зі змісту ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і зобов`язаний повторно дослідити лише ті обставини, які під час кримінального провадження були встановлені, але дослідженні судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

Таким чином, у даному випадку апеляційний суд позбавлений можливості ухвалити нове рішення стосовно цивільного позову, оскільки суд першої інстанції не з`ясовував обґрунтованість заявлених вимог.

Звідси, виходячи із передбачених ч.6 ст.9, п.13 ч.1 ст.7 КПК України загальних засад кримінального провадження, з метою забезпечення учасникам судового процесу права на справедливий судовий розгляд цивільного позову, колегія суддів приходить до висновку, що це може бути зроблено шляхом нового розгляду, в порядку цивільного судочинства, в суді першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.405, 407, 409, 412, 414, 415, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора та потерпілої залишити без задоволення, а вирок Харківського районного суду Харківської області від 04.02.2015р. стосовно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала апеляційного суду Харківської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді