Провадження № 11-кп/795/71/2015
Категорія - ч.3 ст.152, ч.2 ст.153, ч.4 ст.301 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 січня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

законного представника неповнолітньої потерпілої - ОСОБА_7

представника потерпілої - ОСОБА_8

захисника - ОСОБА_9

обвинуваченого - ОСОБА_10

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження

№0003701 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 листопада 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець с. Старий Білоус Чернігівського району Чернігівської області, не одружений, освіта середня, не працює, житель АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 04.03.1993 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч.2 ст.140, ч.1 ст.145, ч.3 ст.215-3, ст.42, ст.46-1 КК України 1960 року до 3 років позбавлення волі, з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;

2) 16.02.1994 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч.2 ст.141, ст.43 КК України 1960 року до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

3) 23.06.1994 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч.3 ст.140, ст.43 КК України 1960 року до 6 років 6 місяців 19 днів позбавлення волі;

4) 25.05.2001 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч.2 ст.140 КК України 1960 року до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

5) 28.07.2004 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ст.ст.69, 70, 71 КК України до 3 років 2 міс. позбавлення волі;

6) 11.07.2006 року Машевським районним судом Полтавської області за ч.1 ст.393, ч.2 ст.263, ст.70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;

7) 03.03.2010 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.152, ч.2 ст.152, ст.ст.70, 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 12.03.2014 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 2 місяці 3 дні згідно ухвали Бердичівського міського суду Житомирської області від 04.03.2014 року,

визнаний винним та засуджений:

- за ч.2 ст.153 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років;

- за ч.3 ст.152 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років;

- за ч.4 ст.301 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією порнографічних предметів, кіно- та відео- продукції та матеріального носія у створенні зображень та відеопродукції порнографічного характеру;

- за ч.1 ст.189 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, остаточно ОСОБА_10 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років з конфіскацією порнографічних предметів, кіно- та відео- продукції та матеріального носія у створенні зображень та відеопродукції порнографічного характеру.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03.03.2010 року та остаточно ОСОБА_10 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років 3 (три) місяці з конфіскацією порнографічних предметів, кіно- та відео- продукції та матеріального носія у створенні зображень та відеопродукції порнографічного характеру.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 постановлено рахувати з часу його затримання з 29 липня 2014 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави 3810,10 грн. судових витрат.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Як встановив місцевий суд, 28 липня 2014 року, близько 12.00 год., ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в лісосмузі, що неподалік перехрестя вул. Макаєвської та вул. Гагаріна в м. Чернігові, з метою зґвалтування неповнолітньої потерпілої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та насильницького задоволення статевої пристрасті неприродним способом, підійшов до ОСОБА_12 ззаду та приставив ніж до її шиї, чим застосував фізичне насильство відносно неповнолітньої потерпілої, спричинивши тим самим тілесні ушкодження у вигляді подряпини шиї, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а також, висловлюючи погрози до застосування фізичного насильства, вчинив відносно неповнолітньої ОСОБА_12 дії, спрямовані на задоволення статевої пристрасті неприродним способом шляхом орогенітального та аногенітального контакту. Після цього, продовжуючи висловлювати погрози до застосування фізичного насильства, вступив з неповнолітньою ОСОБА_12 у статеві зносини природним способом, чим спричинив неповнолітній потерпілій тілесні ушкодження у вигляді розриву дівочої пліви з крововиливами в її слизову, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Далі, продовжуючи свій злочинний умисел, знаходячись у тому ж місці, в той же час, ОСОБА_10 вчинив відносно неповнолітньої потерпілої ОСОБА_12 дії, спрямовані на задоволення статевої пристрасті неприродним способом, шляхом орогенітального контакту, при цьому, користуючись мобільним телефоном «NOKIA 301» ІМЕІ-1 НОМЕР_1 , ІМЕІ-2 НОМЕР_2 , примусив неповнолітню ОСОБА_12 до участі у створенні відеопродукції, яка відповідно до висновку мистецтвознавчої експертизи є порнографічного характеру.

Після цього, 29 липня 2014 року, в обідній час, ОСОБА_10 , знаходячись за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , користуючись мобільним телефоном «NOKIA 301» ІМЕІ-1 НОМЕР_1 , ІМЕІ-2 НОМЕР_2 , через соціальну мережу «Вконтакте», будучи зареєстрованим користувачем під іменем « ОСОБА_13 », вимагав у неповнолітньої ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 100 грн. за нерозголошення відомостей, які остання бажає зберегти в таємниці.

Не погодившись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини справи, кваліфікацію дій, доведеність своєї вини, просив змінити вирок місцевого суду, та призначити йому покарання ближче до найнижчої межі санкції частини 3 статті 152 КК України. В обґрунтування скарги посилається на неврахування судом першої інстанції при призначенні йому покарання обставин, які пом`якшують покарання: з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та повне визнання ним своєї вини.

Захисник ОСОБА_9 подала в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 апеляційну скаргу, в якій, не погодившись з вироком місцевого суду в частині призначеного покарання, просила змінити даний вирок та пом`якшити призначене ОСОБА_10 покарання. Зазначає, що при ухваленні вироку суд першої інстанції належним чином не мотивував, які обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що приводять до висновку про можливість застосування саме такого розміру покарання.

У запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор просив залишити подану апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість вироку місцевого суду. Вказує, що при призначенні ОСОБА_10 покарання суд врахував всі обставини, які пом`якшують його покарання.

Законний представник неповнолітньої потерпілої - ОСОБА_7 у своїх запереченнях на апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника просила залишити вирок суду першої інстанції без зміни, а подані апеляційні скарги - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги, та просили їх задовольнити з наведених вище підстав; прокурора, котрий просив залишити вирок суду без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим, а подані апеляційні скарги без задоволення; законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 та представника потерпілої ОСОБА_8 , які також погодилися з думкою прокурора; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд розглянув дане провадження згідно вимог ч.3 ст.349 КПК України, обмеживши дослідження доказів по справі допитом обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, дав детальні пояснення з приводу обставин їх вчинення, а тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів у кримінальному провадженні.

За таких обставин, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Дії ОСОБА_10 вірно кваліфіковані за ч.2 ст.153, ч.3 ст.153, ч.4 ст.301, ч.1 ст.189 КК України, що також ніким з учасників процесу не оспорюється.

Згідно постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, місцевий суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпеки скоєного, конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, його відношення до скоєного; дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо; обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінальних правопорушень; обставини, які обтяжують покарання рецидив злочину і вчинення злочину особою, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння; та прийшов до правильного висновку про необхідність призначити покарання в межах санкцій частин статей КК України, за якими його притягнуто до кримінальної відповідальності, з урахуванням вимог ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі на певний строк, ближчий до максимального розміру покарання, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Остаточне покарання призначено ОСОБА_10 відповідно до вимог ст.71 КК України, так як останній вчинив кримінальні правопорушення після постановлення вироку Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області від 03.03.2010 року і до повного відбуття покарання.

Таким чином, всі обставини, на які посилаються апелянти, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_10 покарання враховані, тому призначене йому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а доводи про суворість призначеного покарання та його невідповідність особі обвинуваченого, не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення поданих апеляційних скарг.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінально-процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 - залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 листопада 2014 року щодо ОСОБА_10 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4