Справа № 541/197/15-к
Провадження № 1-кп/541/32/2015
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 лютого 2015 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурорів: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Миргороді кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Марганець Дніпропетровської області, українеця, громадянина України, неодруженого, з базовою загальною середньою освітою, офіційно не працючий, раніше судимий:

1)17.11.2011 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області за ст.ст. 309 ч. 2, 310 ч. 2, 75КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців; 2) 17.10.2012 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області за ст. 309 ч. 2 КК України до покарання у вигляді,2 років позбавлення, згідно ст. 71 КК України остаточно засуджений до 3 років 9 місяців позбавлення волі та 04.06.2014 року ухвалою Ленінського районного суду м. Полтава звільнений від покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» та встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік,

зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , моб. тел.: НОМЕР_1 ,

у вчинені злочинів, передбачених ст. 395 України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , маючи не зняту та непогашену в установленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став та, знаходячись під адміністративним наглядом, вчинив новий умисний злочин за наступних обставин.

ОСОБА_5 17.10.2012 року вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст. 309 ч. 2, та на підставі ст. 71 КК України, з урахуванням попереднього вироку від 17.11.2011 року частково приєднано не відбуту частину покарання та остаточно за сукупністю вироків засуджено до 3 років 9 місяців позбавлення волі.

04.06.2014 Ленінським районним судом м. Полтави відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» постановлено ухвалу, згідно якої ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 17 жовтня 2012 року звільнено та встановлено відносно нього адміністративний нагляд строком на 1 рік з наступними обмеженнями відповідно до ст. 10 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі»:

заборонити виходити з будинку (квартири) у визначений час, який не може перевищувати 8 годин на добу (з 22-00 до 6-00);

заборонити перебування у визначених місцях району: «Ресторан», «Бар», «Кафе»;

заборонити виїзд за межі адміністративного району за місцем проживання по службовим та особистим питанням без дозволу керівництва РВ УМВС України, де перебуває на обліку:

з`являтись на реєстрацію до органів внутрішніх справ чотири рази на місяць.

12.06.2014 року ОСОБА_5 під особистий підпис

оголошено ухвалу суду про встановлення відносно нього адміністративного нагляду, попереджено про адміністративну та кримінальну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду, а 26.06.2014 року роз`яснено встановлені судом обмеження.

Після встановлення адміністративного нагляду ОСОБА_5 , обравши місце постійного проживання в АДРЕСА_1 , достовірно знаючи про встановлений Ленінським районним судом м. Полтави адміністративний нагляд та пов`язані у зв`язку з цим правообмеження, 03 грудня 2014 року, нехтуючи правилами, що визначені у Законі України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», без дозволу керівництва органу внутрішніх справ та працівників міліції, які здійснюють адміністративний нагляд, маючи заздалегідь обдуманий намір виїхати за межі Миргородського району з метою ухилення від примусових профілактичних заходів адміністративного нагляду, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, без поважних причин, самовільно виїхав до іншого населеного пункту - с. Синяківщина Чорнухинського району Полтавської області, де пробув до 13 січня 2015 року та цього ж дня доставлений працівниками Миргородського МВ УМВС Україци в Полтавській області до місця свого постійного проживання в АДРЕСА_1 .

Такі дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст. 395 КК України, а саме самовільному залишенні особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

23 січня 2015 року між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором Миргородської міжрайонної прокуратури ОСОБА_3 укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.472 КПК України.

Згідно даної угоди сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ст.395 КК України, беззастережне визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, узгоджене покарання, яке повинен понести ОСОБА_5 у вигляді арешту строком 1 місяць, та згода обвинуваченого на його призначення.

Відповідно п.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено в судовому засіданні, що дії ОСОБА_5 обґрунтовано кваліфіковані за ст.395 КК України, що, згідно з положеннями ст. 12 КК України, відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості. Обвинувачений свою вину у скоєнні вказаного злочину визнає. Встановлено, що укладення угоди між прокурором та обвинуваченим є добровільним. Зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угод сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угод про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 і призначення йому узгодженої сторонами міри покарання.

З урахуванням наведеного та керуючись ст.373, ст.374 та ст.475 КПК України,-

ЗАСУДИВ:

Затвердити угоду від 23 січня 2015 року про визнання винуватості між прокурором Миргородської міжрайонної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.395 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у виді 1 (одного) місяця арешту

Строк покарання обраховувати з моменту затримання.

Вирок може бути оскаржений через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Головуючий (підпис) ОСОБА_1

Вирок не набрав законної сили.

Оригіналу відповідає :

Суддя Миргородського міськрайонного суду ОСОБА_1