АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1078/2015 Суддя у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 121 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року у кримінальному провадженні № 0009118 щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в

м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

За вироком суду 16 жовтня 2014 року після 08 години в приміщенні квартирі АДРЕСА_2 між ОСОБА_6 та орендарем зазначеного житла ОСОБА_10 виникла сварка, під час якої ОСОБА_10 сказала ОСОБА_6 залишити приміщення квартири та, відчинивши вхідні двері, пішла на балкон, який розташований на кухні, а ОСОБА_6 направився до виходу. Виходячи з квартири, ОСОБА_6 помітив на кухні незнайомого йому раніше ОСОБА_11 та на ґрунті неприязних стосунків, що раптово виникли, з метою умисного спричинення ОСОБА_11 тяжкого тілесного ушкодження, взяв табурет, який знаходився в коридорі квартири та почав ним наносити удари по голові та тулубу ОСОБА_11 .
Далі ОСОБА_6 вийшов із приміщення квартири та, виявивши, що забув власну сумку, вирішив повернутися, тому вибив ногою вхідні двері та зайшов до приміщення квартири. Побачивши як ОСОБА_11 виходить із ванної кімнати, ОСОБА_6 підняв з підлоги ніжку від табурету та наніс два-три удари ОСОБА_11 в область голови, заподіявши в результаті нанесення ударів тяжкі тілесні ушкодження: забійні рани в ділянці волосистої частини голови, крововилив в м`які тканини голови, травматичне розходження вінцевого шву з подальшим розповсюдженням в лінійний перелом тім`яних, скроневих та основної кісток, субарахноїдальний крововилив, що покриває півкулі мозку та мозочку, в ділянці лівої лобної частки в поєднанні з вогнищем забою тканини мозку, кров і бічних шлуночках мозку, добре виражена борозна вдавлення на нижній поверхні обох півкуль мозочку від краю великого потиличного отвору, від комплексу яких ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_6 , посилаючись на те, що призначене йому судом першої інстанції покарання є явно несправедливим внаслідок суворості, просить змінити в частині призначеного покарання вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року та призначити йому більш м`яке справедливе покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

На обґрунтування свого прохання обвинувачений зазначає, що він щиро покаявся у вчиненому, визнав себе винним, давав щирі, правдиві та послідовні показання, активно сприяв розкриттю злочину, бо добровільно повідомив про час, місце та всі обставини злочину; потерпіла повірила та вибачила його, однак зазначене не було наведено у вироку та не враховано судом.

В той же час, в апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений указує, що судом невірно встановлені фактичні обставини справи, оскільки в основу його обвинувачення покладені лише показання свідка ОСОБА_10 , яка з метою уникнення від відповідальності за підбурювання потерпілого ОСОБА_11 до активних насильницьких дій щодо нього давала в суді неправдиві показання, які не відповідають показанням, даним нею на досудовому слідстві.

Також зазначає, що суд у вироку неправильно виклав його показання та не дав ніякої оцінки твердженням про те, відчуваючи погрозу з боку ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , так як ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, наніс йому чисельні удари, був значно вище його на зріст та сильнішим, він злякався і був вимушений захищатися.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на те, що призначене ОСОБА_6 судом покарання є занадто суворим, просить змінити вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року та призначити ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст.ст. 69, 75 КК України.

На обґрунтування наведеного захисник зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки не прийняв до уваги, що ОСОБА_6 як на досудовому слідстві, так і в суді повністю визнав себе винним, дав послідовні та правдиві показання, жодного разу їх не змінюючи; а, з огляду на те, що під час розслідування обвинувачений повністю відшкодував потерпілій шкоду, завдану злочином, є підстави для застосування положень ст. 69 КК України.

Вважає, що дані про особу винного, зокрема, позитивні характеристики, притягнення до кримінальної відповідальності вперше та інші обставини справи дають підстави для висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без реального відбування покарання.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 , залишаючись на своїй позиції щодо суворості призначеного ОСОБА_6 покарання та, не змінюючи апеляційні вимоги, фактично наводить доводи щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам провадження та ставить під сумнів правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого.

Зокрема, захисник вважає, що висновки суду ґрунтуються лише на показаннях свідка ОСОБА_10 , які є неправдивими, суперечать її ж показанням під час слідчого експерименту в частині причин конфлікту і її поведінки. При цьому, суд безпідставно не прийняв до уваги показання ОСОБА_6 , не звернувши увагу на те, що його доводи про обопільну бійку між ним та ОСОБА_11 підтверджуються дослідженими судом доказами, а саме: рапортом дільничного міліціонера ОСОБА_12 , поясненнями ОСОБА_11 , отриманими у нього безпосередньо після події 16 жовтня 2014 року, протоколом огляду трупа від 17 жовтня 2014 року, відповідно до якого на трупі ОСОБА_11 були виявлені чисельні тілесні ушкодження, які свідчать про активні дії ОСОБА_11 в ході бійки, проте у висновку судово-медичної експертизи такі тілесні ушкодження не відображені. Зазначеним обставинам суд першої інстанції належної оцінки не дав та, встановивши відсутність в діях ОСОБА_6 ознак необхідної оборони чи її перевищення, не дослідив та не визначив ознаки уявної оборони.

Крім того, захисник звертає увагу на те, що суд у вироку неповно виклав показання потерпілої, в яких вона зазначила, що ОСОБА_6 дуже каявся, вона йому повірила і вибачила, а такі показання потерпілої впливають на з`ясування ставлення обвинуваченого до вчиненого, визначення ступеню його відповідальності та міри покарання.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 просить змінити вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року та пом`якшити ОСОБА_6 покарання, оскільки вважає, що воно за своєю суворістю не відповідає особі обвинуваченого.

Обґрунтовуючи своє прохання, потерпіла зазначає, що в суді ОСОБА_6 давав правдиві показання, повністю визнав свою провину, щиро покаявся, просив у неї вибачення, а під час розслідування справи батьки обвинуваченого повністю відшкодували їй матеріальну шкоду, завдану злочином. Вона вибачила ОСОБА_6 , проте суд її звернення з цього приводу та прохання дати можливість обвинуваченому виправитися без позбавлення волі безпідставно не врахував.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги та пояснили, що, не оспорюючи правильність правової кваліфікації дій ОСОБА_6 , просять змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання, пом`якшивши його шляхом застосування вимог ст.ст. 69, 75 КК України, заперечення прокурора щодо доводів апеляційних скарг сторони захисту та потерпілої, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого, захисника та потерпілої не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За приписами ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказані вимоги закону, як вважає колегія суддів, судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 були дотримані.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновок суду першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, про доведеність обвинувачення ОСОБА_6 у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_11 , що спричинило його смерть, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, є правильним, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на представлених у справі доказах, які всебічно, повно та об`єктивно досліджені в судовому засіданні і яким суд дав належну юридичну оцінку.

Так, обвинувачений не заперечував в суді, що наніс декілька ударів по голові ОСОБА_11 частиною від табурету, далі залишив приміщення квартири АДРЕСА_2 , а коли повернувся до цієї квартири, бо залишив там власну сумку з документами, знову ніжкою від табурету наніс ОСОБА_11 ще 3-4 удари по голові, після чого пішов з квартири, тобто не оспорював, що саме в результаті його дій ОСОБА_11 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер.

З показань в суді свідка ОСОБА_10 , котра під час досудового розслідування, а саме 17 жовтня 2014 року впізнала за фотознімками ОСОБА_6 , вбачається, що вона разом зі ОСОБА_11 проживала в орендованій нею квартирі АДРЕСА_2 . 16 жовтня 2014 року біля 08 години до неї приїхав ОСОБА_6 , з яким вона по телефону домовилась про масаж з елементами інтиму. Після надання обумовленої послуги ОСОБА_6 сплатив їй 150 грн. та вона сказала, що б він більше не приходив до неї і вийшла з кімнати, пішла на балкон, який знаходився на кухні. Далі вона побачила як до кухні увірвався ОСОБА_6 і почав бити ніжкою від табурету по голові ОСОБА_11 . При цьому ОСОБА_11 захищався, закриваючи голову руками, але ніяких ударів ОСОБА_6 не наносив. Потім ОСОБА_6 пішов з квартири, але через недовгий проміжок часу повернувся, вибивши вхідні двері. У цей час ОСОБА_11 перебував у ванній кімнаті, змиваючи кров з голови, а ОСОБА_6 , забігши до ванної кімнати, знову почав наносити йому ніжкою від табурету удари по голові, після чого пішов з квартири. Коли приїхали працівники міліції та лікарі, ОСОБА_11 не хотів їхати в лікарню та не мав ніяких претензій до ОСОБА_6 .

Під час проведення слідчого експерименту 23 жовтня 2014 року, що було зафіксовано у протоколі зазначеної слідчої дії та на відеозапису, свідок ОСОБА_10 на місці події розповіла та показала при яких обставинах ОСОБА_11 були завдані тілесні ушкодження і її показання не мають суттєвих суперечностей з показаннями в суді.

Свідок ОСОБА_13 дільничний інспектор міліції Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві в суді показав, що прибув за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки до райвідділу міліції надійшло повідомлення про побиття чоловіка. У цей час в квартирі лікарі надавали медичну допомогу потерпілому ОСОБА_11 , який повідомив, що у нього виник конфлікт з невідомим чоловіком, але писати заяву відмовився, пояснюючи це тим, що вони «полюбовно» вирішили конфлікт. Лікарі наполягали на госпіталізації потерпілого, але він відмовився.

У картках виїзду швидкої медичної допомоги від 16 жовтня 2014 року було зафіксовано відмову ОСОБА_11 від транспортування до медичного закладу, а також пояснення про те, що удари по голові йому наніс табуретом незнайомий чоловік.

Судово-медичною експертизою трупа № 2602/2 від 12 січня 2015 року встановлено, що у ОСОБА_11 були виявлені: забійні рани (4) в ділянці волосистої частини голови, крововилив в м`які тканини голови, травматичне розходження вінцевого шву з подальшим розповсюдженням в лінійний перелом тім`яних, скроневих та основної кісток, субарахноїдальний крововилив, що покриває півкулі мозку та мозочку, в ділянці лівої лобної частки в поєднанні з вогнищем забою тканини мозку, кров і бічних шлуночках мозку, добре виражена борозна вдавлення на нижній поверхні обох півкуль мозочку від краю великого потиличного отвору; зазначений комплекс ушкоджень має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя і між усім комплексом ушкоджень та настанням смерті вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок. Синець в ділянці лівої кисті в поєднанні з закритим переломом 4-ї п`ясної кістки має ознаки тілесних ушкоджень середньої ступеню тяжкості, ушкодження лівої кисті могло виникнути при захисті від ударів, що наносилось.
Характер та морфологія усіх виявлених ушкоджень свідчить про те, що всі вони виникли від дії тупого предмета (-ів) з обмеженою та необмеженою площиною поверхні контакту; індивідуальні особливості даного предмета в ушкодженнях не відобразились.

Смерть ОСОБА_11 настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми, на що вказує: множинні забійні рани голови (більшість з яких розповсюджуються до кісток склепіння черепу), крововиливи в м`які тканини голови, перелом кісток склепіння та основи черепу, крововилив під м`яку мозкову оболонку, у шлуночки та в тканину мозку, - що призвели до розвитку набряку-набухання головного мозку.

Згідно даних медичної документації біологічну смерть ОСОБА_11 було констатовано в стаціонарі КМКЛШМД 17 жовтня 2014 року о 06 годині 20 хвилин.

Зазначені докази, які суд першої інстанції оцінив з достатньою повнотою у вироку, на думку колегії суддів, доводять правильність встановлення судом фактичних обставин заподіяння ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило його смерть.

Крім того, суд у вироку дав належну оцінку суб`єктивній стороні злочину, вчиненого ОСОБА_6 , зокрема спрямованості його умислу, і навів мотиви, з яких він відхилив показання обвинуваченого про те, що він діяв з метою захисту свого життя та здоров`я, бо злякався ОСОБА_11 , який був ініціатором конфлікту і поводив себе агресивно, наніс йому удар в обличчя, після чого і розпочалася обопільна бійка, під час якої він переважно захищався від ударів ОСОБА_11 і з метою свого захисту частиною від табурету наносив йому удари. Такі показання обвинуваченого були предметом ретельного дослідження в суді першої інстанції і спростовані наведеними у вироку доказами, аналіз яких дав суду підстави для висновку про те, що ОСОБА_6 не перебував як у стані необхідної оборони, так і у стані перевищення меж такої оборони.

Не встановлено колегією суддів і підстав вважати, що ОСОБА_6 перебував у стані уявної оборони, як про це зазначено в апеляційній скарзі захисника.

Про наявність умислу в обвинуваченого на заподіяння ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень свідчить кількість нанесених ударів у життєво-важливу частину тіла - голову потерпілого більше чотирьох, використання при цьому ніжки від табурету, та прикладення, з огляду на характер завданих відповідно до експертного висновку тілесних ушкоджень, значної фізичної сили, а також та обставина, що ОСОБА_6 після першого конфлікту з потерпілим, який був вичерпаний, залишив місце події, але через деякий час повернувся до приміщення квартири, знову наніс ніжкою від табурету удари ОСОБА_11 по голові, заподіявши в такий спосіб тяжкі тілесні ушкодження, від яких і настала в подальшому його смерть.

При цьому, жоден доказ, досліджений судом, у тому числі й ті, на які посилається сторона захисту в апеляційній скарзі, не спростовує зазначене, а показання ОСОБА_6 , який наполягав на тому, що з боку ОСОБА_11 відносно нього було реальне або уявне суспільно небезпечне посягання, а також що ОСОБА_11 наносив йому удари по голові та тулубу і він захищався не знайшли свого підтвердження в суді.

При цьому, суд у вироку обґрунтовано зазначив, що у передбачений законом спосіб ОСОБА_6 з заявою до правоохоронних органів не звертався.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений також показав, що не звертався він після подій 16 жовтня 2014 року і за наданням медичної допомоги.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що стороною захисту не надано суду будь-яких доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, які б могли виникнути у результаті подій, котрі відбувалися з його участю та участю ОСОБА_11 16 жовтня 2015 року, і відсутні підстави вважати, що суд під час розгляду кримінального провадження не створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків згідно з вимогами ст. 22 КПК України.

Твердження апеляційної скарги захисника про те, що значна кількість виявлених у ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, які були зафіксовані під час огляду трупа, доводить вчинення ним активних дій під час обопільної бійки, тобто свідчать про віктимну поведінку потерпілого, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують викладені судом у вироку фактичні обставини події злочину та висновки щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення, які ґрунтуються виключно на досліджених судом доказах. Підстав вважати, що у висновку судово-медичної експертизи, яка була проведена з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, немає опису всіх тілесних ушкоджень, виявлених під час огляду трупа ОСОБА_11 , у колегії суддів немає.

До того ж, колегія суддів звертає увагу, що за висновком судово-медичної експертизи, окрім забійних ран в ділянці волосистої частини голови, у потерпілого було виявлено ушкодження лівої кісті, а самесинець в ділянці лівої кисті в поєднанні з закритим переломом 4-ї п`ясної кістки, яке має ознаки тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості і могло виникнути, як вважав експерт, при захисті від ударів, що наносилось.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника про те, що вирок суду першої інстанції ґрунтується виключно на показаннях свідка ОСОБА_10 , які є неправдивими, так як свідок фактично спровокувала конфлікт та підбурювала ОСОБА_11 до побиття ОСОБА_6 , є безпідставними, оскільки показання свідка ОСОБА_10 узгоджуються з іншими доказами і в сукупності та взаємозв`язку доводять винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Та ж обставина, що потерпілий знаходився у стані алкогольного сп`яніння та відмовився звертатися до міліції з заявою про його побиття, жодним чином не спростовує висновків суду про умисне заподіяння ОСОБА_6 потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції всебічно, повно та неупереджено досліджено всі обставини кримінального провадження, надано оцінку доказам з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності доказів з достатності та взаємозв`язку.

Дії ОСОБА_6 відповідно до встановлених фактичних обставин провадження правильно кваліфіковані за цим обвинуваченням за ч. 2 ст. 121 КК України.

Що стосується доводів усіх апеляційних скарг про надмірну суворість призначеного ОСОБА_6 покарання та наявність підстав для застосування вимог ст.ст. 69, 75 КК України, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Дотримуючись наведених вимог, суд першої інстанції, обираючи ОСОБА_6 вид та розмір покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким і наслідки його невідворотні, відношення винного до своїх дій, відсутність обставин, що обтяжують покарання, визнавши обставиною, яка його пом`якшує - добровільне відшкодування матеріальної шкоди, особу ОСОБА_6 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується виключно позитивно, його молодий вік, а також думку потерпілої і дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_6 заслуговує покарання у виді позбавлення волі в мінімальній межі санкції ч. 2 ст. 121 КК України.

Що стосується доводів апеляційних скарг обвинуваченого та захисника про наявність підстав для пом`якшення ОСОБА_6 покарання шляхом застосування положень ст. 69 КК України, то вони не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та суперечать вимогам закону.

За змістом ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу або іншого, більш м`якого виду основного покарання, не передбаченого в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного.

У кожному випадку застосування ст. 69 КК України суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини провадження або дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції дослідив дані про особу винного, які характеризують його виключно позитивно, але, з урахуванням фактичних обставин провадження, встановив лише одну обставину, яка пом`якшує його покарання добровільне відшкодування завданого збитку, а тому й не застосував вимоги ст. 69 КК України.

В апеляційній скарзі апелянти вказують на дані про особу ОСОБА_6 , які були досліджені судом і стали підставою для призначення йому покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 121 КК України.

При цьому, посилання в апеляційних скаргах на визнання ОСОБА_6 під час досудового розслідування та в суді винуватості у вчиненні злочину, активне сприяння його розкриттю, що не було враховано судом першої інстанції, не заслуговують на увагу, оскільки позиція ОСОБА_6 щодо часткового визнання винуватості в суді першої інстанції, яка фактично не змінилася в суді апеляційної інстанції, не дає колегії суддів підстав для визнання обставинами, які пом`якшують його покарання, - активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття, яке припускає критичну оцінку особою своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність.

Не впливають в даному випадку на розмір покарання, який є мінімальний за законом, доводи апеляційної скарги потерпілої про те, що вона вибачила ОСОБА_6 , котрий щиро у неї про це просив у суді. Позиція ж потерпілої щодо покарання була врахована судом при вирішенні зазначеного питання, а її припущення про те, що бійка між її братом та ОСОБА_6 могла статися на ґрунті вживання ОСОБА_11 алкоголю не можуть прийматися до уваги, оскільки свідком події злочину вона не була.

Таким чином, за наявності лише однієї обставини, яка пом`якшує показання, як у суду першої інстанції, так і у колегії суддів відсутні підстави для пом`якшення ОСОБА_6 покарання шляхом застосування положень ст. 69 КК України, а відтак і немає законних підстав для звільнення обвинуваченого від покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Враховуючи викладене, слід визнати, що призначене ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому законом, є справедливими, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого й попередження вчинення ним нових злочинів.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження порушень вимог кримінального процесуального закону, які потягли б за собою зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Вирок суду першої інстанції, всупереч тверджень апеляційних скарг сторони захисту, відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України.

За таких обставин, апеляційні скарги обвинуваченого, захисника та потерпілої задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_14 залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

________________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4