Справа №295/9162/15-к

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2015 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження № 0000153 про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старочуднівська Гута, Романівського району, Житомирської області, українця, громадянина України, не одруженого, з повною середньою освітою, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , - за ст. 407 ч.3 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_4

обвинуваченого: ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

19 березня 2014 року солдата ОСОБА_3 було призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період, ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303 від 17 березня 2014 року та в той же день його було направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 60 від 20 березня 2014 року солдат ОСОБА_3 був зарахований до списків особового складу зазначеної військової частини та був призначений на посаду номера обслуги мінометної батареї 3 механізованого батальйону.

Відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України, визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_3 , відповідно до положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.

Однак, солдат ОСОБА_3 , в ході проходження військової служби в Збройних Силах України за призовом під час мобілізації, вирішив стати на злочинний шлях та діючи умисно самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_2 без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Так, 13 жовтня 2014 року близько 8 год. ранку під час проведення ранкового шикування тимчасово виконуючим обов`язки заступника командира військової частини - польова пошта В НОМЕР_3 (військова частина НОМЕР_1 ) по роботі з особовим складом старшим лейтенантом ОСОБА_5 було виявлено відсутність рядового ОСОБА_3 , який в порушення ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом без дозволу відповідних командирів та поважних причин, самовільно залишив місце несення військової служби, після чого проводив час на власний розсуд та до теперішнього часу до військової частини

польова пошта НОМЕР_2 не повернувся,

Скоєне ОСОБА_3 кримінальне правопорушення суд кваліфікує за ст.407 ч.3 КК України, як умисні дії, які виразились у самовільному залишенні військовослужбовцем військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватість свою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.307 ч.3 КК України визнав повністю та вказав, що 19 березня 2014 року його було призвано на військову службу в військову частину, польова пошта - НОМЕР_2 . 13 жовтня 2014 року він самостійно покину свою військову частину та поїхав додому.

Суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та немає сумнівів у добровільності їх позиції.

Обвинуваченому ОСОБА_3 судом було роз`яснено, що він у такому випадку буде позбавлений права оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

Проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, не заперечують всі учасники судового провадження.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що обставинами, які пом`якшують його покарання є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують його покарання по справі не встановлено. Суд також враховує, що він раніше не судимий і раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вперше вчинив умисне кримінальне правопорушення, не працює, характеризується за місцем проживання та служби посередньо, а тому суд, з врахуванням встановлених обставин справи та особи винуватого вважає, що йому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370 374 КПК України суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні, передбаченому ст. 407 ч.3 КК України та призначити йому за ст. 407 ч.3 КК України 3 роки позбавлення волі.

За ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, встановивши йому іспитовий строк 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на нього обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
- періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1