АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа №11кп/796/1443/2014 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

- головуючого судді ОСОБА_2
- суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4
- при секретарі ОСОБА_5
- з участю прокурора ОСОБА_6
- захисника ОСОБА_7
- обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві матеріали кримінального провадження №0000991 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2014 року, згідно з яким, -
- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Черкаської області, Лисянського району, с. Чаплинка, українець, громадянин України, одружений, не працюючий, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , не судимий, -

- визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6.800 гривень в доход держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Також з ОСОБА_8 стягнуто витрати на проведення експертизи в доход держави в сумі 5.508, 48 гривень, а на користь ОСОБА_9 20.000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, 5.972 гривень за втрачений заробіток, 192,55 гривень витрат на ліки, 2.736 гривень за мобільний телефон, а всього матеріальної шкоди 8.900, 55 гривень, а всього 28.900,55 гривень.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_8 визнаний винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження за таких обставин.

Так, 10.09.2012 року, біля 07 год. 30 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Фольксваген Гольф», д. н. з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 рухався по асфальтованій сухій ділянці проїзної частини проспекту Повітрофлотського в м. Києві зі сторони площі Солом`янської у напрямку вул. Фучика в м. Києві.

Під`їжджаючи до регульованого світлофорним об`єктом перехрестя проспекту Повітрофлотського та вулиці Курської в м. Києві, ОСОБА_8 , грубо порушуючи та ігноруючи вимоги п. п. 1.5., 2.3.б.д., 10.1 ПДР України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та рухаючись по вказаній проїзній частині, ігноруючи вимоги дорожнього знаку 5.16 ПДР «напрям руху по смугах», виїхав на перехрестя та почав виконувати розворот, після чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Фіат», д. н. з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який закінчував проїзд перехрестя, рухаючись із сторони вулиці Фучика в напрямку Солом`янської площі в м. Києві.

Внаслідок даного ДТП автомобіль «Фіат», д. н. з. НОМЕР_2 , став некерованим та виїхав за межі проїзної частини на тротуар, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 .

В результаті даного ДТП згідно висновків судово-медичної експертизи № 1887/е від 05.12.2012 року ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у виді закритої травми кісток тазу - перелому лонної та сідничної кісток справа зі зміщенням уламків лонної кістки, що відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості, за критерієм розладу здоров`я, які відповідно до характеру та морфології утворились внаслідок дії тупих предметів, що могли бути при транспортній травмі (травма при зіткненні автомобіля, який рухався, із пішоходом), та за давністю, можуть відповідати терміну 10.09.2012 року.

За висновками судово-автотехнічної експертизи №478-ат від 10.10.2012 року було встановлено, що під час руху водій ОСОБА_8 допустив порушення вимог п. п. 1.5, 2.3.б, 2.3.д, 10.1, 2..10.в, 2.10.е ПДР.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши прямий причинний зв`язок допущених ОСОБА_8 порушень з виникненням ДТП та її наслідками, визнав обвинуваченого винуватим у вчиненому кримінальному правопорушенні.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, посилаючись на незаконність, необґрунтованість судового рішення, а також на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України.
В обґрунтування зазначених вимог, апелянт вказує на те, що у ході судового розгляду судом першої інстанції не було встановлено достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України, і на даний час вичерпані можливості їх отримати. При цьому, на думку захисника, суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначив, чому приймаються одні докази та відкидаються інші, не звернув уваги на те, що висновками експертиз, які були неповними, достовірно не встановлена винуватість ОСОБА_8 .
Крім того, апелянт вважає, що дана ДТП та її наслідки знаходяться у прямому причинному зв`язку з порушеннями, які були допущені другим учасником ОСОБА_10 , в діях якого міститься, за твердженнями захисника, невідповідність вимогам п. п. 1.10, 2.3, 10.1, 11.13 та 12.3 ПДР України. Зокрема, як вказує апелянт, судом першої інстанції не були враховані недостатній стаж другого водія, його неуважність перед перестроюванням та зміною напрямку руху, оскільки ОСОБА_10 не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод та небезпеки іншим учасникам руху, а при виникненні небезпеки для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, повинен був негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки ТЗ (екстреного гальмування), а тому саме з його вину сталося зіткнення транспортних засобів, після чого другий учасник ДТП не зупинився, а, продовживши рух, виїхав на тротуар, де і здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 .

Іншими учасниками провадження вирок щодо ОСОБА_8 не оскаржений.

Розглянувши справу в межах поданої апеляційної вимоги, заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу і просили задовольнити її, закривши провадження у справі за недоведеністю винуватості ОСОБА_8 , доводи прокурора про безпідставність поданої по справі апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у порушенні ним як особою, яка керує транспортним засобом, правил безпеки дорожнього руху, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження відповідають фактичним обставинам та підтверджені наявними у справі, дослідженими судом та наведеними у вироками доказами в їх сукупності, і зокрема:
- показаннями потерпілого ОСОБА_9 який вказував, що наїзд на нього автомобіля «Фіат», в результаті чого йому були спричинені тілесні ушкодження, стався після зіткнення цього транспортного засобу з іншим автомобілем;
- показаннями свідка ОСОБА_10 , який стверджував, що під час його руху по Повітрофлотському проспекту, на перехресті з вул. Курської, на його смугу руху, грубо порушуючи ПДР, для розвороту виїхав автомобіль під керуванням ОСОБА_8 . Після зіткнення транспортних засобів автомобіль свідка став некерованим, його стало виносити спочатку на зустрічну смугу, а потім понесло у праву сторону, від чого він заїхав на тротуар та вчинив наїзд на пішохода;
Ці показання суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу своїх висновків про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, оскільки вони фактично співпадали між собою та були повністю підтверджені усією сукупністю інших доказів по справі, у тому числі:
- показаннями свідків ОСОБА_11 . ОСОБА_12 , які були очевидцями того, як автомобіль під керуванням ОСОБА_8 , порушуючи при цьому ПДР, намагаючись розвернутися у протилежному напрямку, що у цьому місці заборонено, виїхав на зустрічну смугу руху, зачепивши та зіткнувшись з другим транспортним засобом, який після зіткнення понесло у бік тротуару та зупинки громадського транспорту, в результаті чого був здійснений наїзд на пішохода. Крім того, свідок бачив, як обвинувачений після зіткнення транспортних засобів від`їхав з цього місця та припаркував свій автомобіль з правого боку дороги;
- даними, що містились у протоколі огляду місця ДТП, протоколах огляду транспортних засобів;
- результатами, отриманими під час проведення відтворення обстановки та обставин подій, а також під час слідчого експерименту з участю ОСОБА_8 та ОСОБА_10 ;
- висновками судово-медичної експертизи, за якими потерпілому ОСОБА_9 в результаті наїзду на нього транспортного засобу були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження;
- висновками судових авто-технічних експертиз, зокрема комісійної транспортно-трасологічної авто-технічної експертизи, який був підтверджений у судовому засіданні експертом ОСОБА_13 .

Більш того, сам обвинувачений не заперечував того, що в порушення вимог ПДР, намагався здійснити розворот на перехресті Повітрофлотського проспекту та вулиці Курської, в результаті чого його автомобіль зіткнувся з автомобілем під керуванням ОСОБА_10 , який в подальшому здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 .

Таким чином, усі ці докази, в їх сукупності, повністю підтвердили ті обставини, що причиною спочатку зіткнення транспортних засобів з послідуючим наїздом другого автомобіля на пішохода стало грубе порушення саме водієм ОСОБА_8 Правил дорожнього руху, а тому наслідки ДТП знаходяться у прямому причинному зв`язку із діями обвинуваченого.

Доводи ОСОБА_8 та його захисника, що винним у наслідках ДТП, а саме у наїзді на пішохода був другий учасник пригоди водій ОСОБА_10 , який в порушення п. п. 1.10, 2.3, 10.1Є, 11.13, та 12.3 ПДР перед перестроюванням та зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, а також при виявленні перешкоди не вжив усіх заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_8 , а потім здійснив наїзд на пішохода, які були ретельно перевірені і судом першої інстанції, проте не знайшли свого підтвердження, є неспроможними, оскільки були повністю спростовані отриманими під час досудового та судового слідства доказами, у тому числі і експертними висновками, за якими будь-яка невідповідність дій ОСОБА_10 ПДР встановлена не була, а навпаки було встановлено порушення саме обвинуваченим кількох пунктів ПДР.

Посилання в апеляційній скарзі, що дійсний механізм ДТП міг бути встановлений після збору додаткових даних та в результаті моделювання ситуації, є фактично лише припущенням обвинуваченого та його захисника, оскільки судом першої інстанції приймались відповідні заходи для отримання таких даних, зокрема шляхом призначення та проведення слідчого експерименту, результати якого були предметом дослідження експертів, які і встановили, що причиною виникнення аварійної дорожньо-транспортної ситуації були технічно необґрунтовані дії водія ОСОБА_8 , які суперечили вимогам інформаційно-вказівного знаку 5.16 «Напрямок руху по смугах» ПДР.

Крім того, всупереч твердженням апелянтів, будь-яких суттєвих протиріч у показаннях свідків та висновках судових авто-технічних експертиз, колегією суддів не встановлено. Більш того, суд першої інстанції обґрунтовано, з наведенням відповідних мотивувань, відхилив показання свідка ОСОБА_14 та представлені захистом дослідження спеціаліста щодо механізму ДТП.

Що стосується заяв обвинуваченого та його захисника про неповноту слідства та нез`ясування судом деталей поведінки під час керування транспортним засобом другого учасника ДТП, а саме чи перевищував він швидкість руху, чи відволікався від керування під час руху автомобіля, то вони не відповідають матеріалам справи, оскільки і ці обставини були ретельно перевірені судом першої інстанції.

Також є такими, що не підтверджуються матеріалами справи, і пояснення обвинуваченого щодо обставин складання працівниками ДАІ схеми ДТП та достовірності відображення в ній інформації, оскільки схема була підписана не тільки відповідною посадовою особою, а й ОСОБА_8 без будь-яких заперечень.
При цьому дані, вказані на схемі, у тому числі і у п. 6 (щодо місця розташування уламків пластмаси з автомобіля обвинуваченого за його показаннями в порівнянні з місцем розташування на схемі його транспортного засобу, беззаперечно свідчить про те, що ОСОБА_8 після зіткнення автомобілів самовільно перемістив свій транспортний засіб з місця контакту, що і виразилось у порушенні п. 2.10 ПДР. Більш того само по собі здійснення ОСОБА_8 в порушення вимог знаку 5.16 «Напрям руху по смугах», маневру розвороту на зустрічну смугу руху також вказує на порушення обвинуваченим п. 10.1, 2.3.в, 2.3.д, 1.5 ПДР.

Таким чином, суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши представлені сторонами докази, ретельно перевіривши усі версії, висунуті обвинуваченим на свій захист, дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 , як особи, яка керувала транспортним засобом, у порушенні правил безпеки руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, та про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України.

Будь-яких суттєвих порушень вимог КПК України, які б були безумовними підставами для зміни чи скасування судового рішення, у тому числі і з закриттям провадження по справі, колегією суддів не встановлено, а тому апеляційна скарга як необґрунтована задоволенню не підлягає.

Покарання ОСОБА_8 призначено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 65 КК України, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

А тому, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3 місяців з моменту її проголошення

Головуючий ОСОБА_2 .

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4