612/396/15-к
1-кс/612/58/15
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2015 р. смт. Близнюки
В С Т А Н О В И В :
Розгляд скарги, призначений на 09 год. 30 хв. 06.07. 2015 року відкладено до 07.07. 2015 року у зв`язку із службовим відрядженням слідчого.
В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_4 вказує на наступне.
Злочинні, на його думку дії арбітражного керуючого ОСОБА_5 , слідчим невірно кваліфіковані за ст. 356 КК України в той час як їх необхідно кваліфікувати за ст.ст. 364, 365,191 КК України оскільки той на момент вчинення протиправних дій був посадовою особою.
Мотивуючи свою Постанову, слідчий послався на вирок Близнюківського районного суду Харківської області від 24.10. 2007 року яким його було притягнено до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 175, ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України до 5 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням терміном на 2 роки. Проте цей вирок Верховним судом України скасовано. Після скасування вироку Лозівським міськрайонним судом Харківської області провадження у справі закрите із реабілітуючи підстав.
Під час вилучення ОСОБА_5 сільськогосподарської техніки, яка належала власнику СВК «Зоря», також була неправомірно вилучена техніка яка на праві приватної власності належала фізичним особам, в подальшому вона була неправомірно реалізована, а кошти від реалізації були привласнені чи передані третім особам незважаючи на вимоги власників про повернення цієї техніки. Про необхідність повернення техніки власникам вказано і в постанові Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.06. 2008 року по справі №22-а-1247/2008 за апеляційною скаргою ПСП «Зоря» на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.10. 2007 року по справі №2-а-1470/07.
Не відповідає дійсності і посилання слідчого на те, що в період ліквідаційної процедури СВК «Зоря» ОСОБА_4 переховувався від правоохоронних органів, дії ліквідатора не оскаржував. Він та інші особи - власники неправомірно вилученої
техніки, навпаки неодноразово зверталися із заявами та скаргами на протиправні дії ОСОБА_5 , додаючи до скарг документи на підтвердження своїх прав як власників.
У судовому засіданні заявник ОСОБА_4 на задоволенні скарги наполягав, посилаючись на обставини в ній викладені. Надав копію вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.06. 2015 року про його притягнення до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 366 КК України і звільнення від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Слідчий проти задоволення скарги ОСОБА_4 заперечував, посилаючись на те що постанова про закриття кримінального провадження є законною, обставини справи були досліджені повно, належні докази містяться в наданому ним кримінальному провадженні.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 303 КПК України заявником на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
Як вбачається з оскаржуваної постанови, обгрунтовуючи своє рішення слідчий послався на наступне.
25.09. 2006 року винесено постанову Господарського суду Харківської області про ліквідацію СВК «Зоря» і призначення ліквідатором арбітражного керуючого ОСОБА_5 (а.с.37-39).
В період ліквідаційної процедури 24.10. 2007 року ОСОБА_4 був притягнений до кримінальної відповідальності за ч .1 ст. 175, ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України. В межах цього кримінального провадження слідчим ОСОБА_6 було накладено арешт на спірну техніку. В подальшому арешт судом скасовано 18.12. 2007 року. Згідно акту приймання-передачі від особи, яка зберігала техніку ОСОБА_7 , спірна технікам була прийнята ОСОБА_5 (а.с.51-66,68-71). Проте із постанови слідчого про накладення арешту від 17.06. 2008 року вбачається, що арешт накладено на вклади, рухоме і нерухоме майно ОСОБА_4 як фізичної особи. При винесенні Постанови слідчий на цю обставину увагу не звернув. Також слідчим не дана оцінка твердженню ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_5 була реалізована техніка не тільки СВК «Зоря» але і техніка яка на праві власності належала як особисто йому так і іншим особам. На підтвердження цієї обставини ОСОБА_4 надані свідоцтва про реєстрацію техніки на фізичних осіб, договори купівлі-продажу.
У судовому засіданні слідчий підтвердив, що ОСОБА_4 дійсно звертався з того приводу, що ОСОБА_5 була реалізована техніка належна йому особисто. Інші особи з цього приводу не зверталися. Посилання слідчого на те, що ОСОБА_4 мав би довести яким чином він отримав у власність цю техніку, до уваги не беруться як такі що не стосуються суті розгляду скарги.
Слідчим не дана правова оцінка щодо правомірності використання ОСОБА_5 коштів від реалізації спірної техніки та дій інших осіб на яких вказано в цій заяві.
Слідчий стверджує, що в період з 2006 року по 2013 рік ОСОБА_4 зі скаргами на дії слідчого не звертався, переховувався від правоохоронних органів. На підтвердження цих обставин докази відсутні і наявність такого факту не може сама по
собі бути доказом щодо вчинення (не вчинення іншими особами) кримінального правопорушення.
Слідчим в оскаржуваній Постанові, в її резолютивній частині, взагалі не вказано відсутність саме якого складу злочину в діях ОСОБА_5 ним встановлена. Якщо взяти до уваги, що у вступній частині цієї Постанови йдеться про ознаки злочину, передбаченого ст.356 КК України то, з урахуванням тверджень ОСОБА_4 , слід взяти до уваги і відсутність рішення щодо наявності в діях ОСОБА_5 складу інших злочинів ст.ст.365, 191 КК України. Та обставина що ОСОБА_5 був посадовою особою матеріалами кримінального провадження підтверджена і слідчим не спростована.
Відповідно до ч.5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Відповідно до ч.2 ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті обставини, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до ч.1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вбачається що при прийнятті Постанови про закриття кримінального провадження цих вимог закону слідчим не дотримано, обставини кримінального провадження всебічно та повно не досліджені, зібрані по справі докази в їх сукупності не оцінені, без належного обґрунтування надані переваги одним доказам над іншими.
ОСОБА_4 доведено, що копію оскаржуваної ним Постанови слідчого він отримав 25.06. 2015 року. Ця обставина слідчим не заперечувалася. Отже скарга подана відповідно до вимог ч.1 ст. 304 КПК України де передбачено, що скарга на рішення слідчого, яке оформлюється постановою, може бути подана особою протягом десяти днів з дня отримання саме копії оскаржуваної постанови.
Твердження слідчого про те, що копію оскаржуваної постанови він своєчасно направив ОСОБА_4 на вказану самим ОСОБА_4 адресу - село в Близнюківському районі Харківської області, суд до уваги не бере. Слідчий сам у судовому засіданні пояснив, що ця кореспонденція була повернена без вручення адресату і зберігається у нього в «шухлядці». В матеріалах кримінального проваджння ці документи відсутні. Крім того, ОСОБА_4 , будучи допитаним 22.03. 2014 року вказав іншу адресу АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного і керуючись ст. ст.303,304, 306, 307 КПК України,
У Х В А Л И В :
Скаргу ОСОБА_4 задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1