Справа № 1/2506/297/11
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.07.2011 року Деснянський районний суд м. Чернігова в складі :

головуючого - судді - Самусь Л.В.

при секретарі - Сидорець Ю.В.

з участю прокурора - Коваленко Л.М.

представника потерпілого - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Чернігові кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, українки, громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючої, не заміжньої, має на утриманні двох малолітніх дітей Сергія, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, раніше не судимої, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_6

у скоєнні злочину, передбаченого ст. 166 КК України,

в с т а н о в и в :

Підсудна ОСОБА_2, після народження нею 09.10.2010 р. сина ОСОБА_3, злісно ухилялась від виконання встановлених законом обовязків по догляду за ним, що спричинило тяжкі наслідки для здоров'я дитини.

Так, всупереч встановленим вимогам ст. 150 Сімейного кодексу України та ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно яких батьки зобовязані піклуватись про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, ОСОБА_2 не приділяла належної уваги піклуванню про стан здоровя та фізичного розвитку ОСОБА_4.

Незважаючи на те, що дитина від народження була слабкою, хворобливою, потребувала постійного медичного догляду та лікування, ОСОБА_2 не виконувала медичних рекомендацій лікаря, не займалась утриманням та вихованням свого малолітнього сина, безпідставно не відвідувала медичні установи, що призвело до госпіталізації дитини та у подальшому розвитку хронічних захворювань.

Так, з моменту народження ОСОБА_4 проживав у вогнищі туберкульозної інфекції, однак, неодноразові запрошення з листопада 2010 р. для проходження необхідних обстежень і профілактичного лікування в Чернігівському обласному протитуберкульозному диспансері, ОСОБА_2 проігнорувала та не вжила жодних заходів для ізоляції та доставляння дитини до лікувальної установи.

В подальшому, 18.01.2011 р., під час лікування в Чернігівській обласній дитячій лікарні, незважаючи на необхідність термінового направлення дитини для проходження лікування до дитячого відділення Чернігівського обласного протитуберкульозного диспансеру, ОСОБА_2 самовільно забрала дитину і разом з нею залишила лікарню.

Лише після неодноразових відвідувань медичними працівниками помешкання ОСОБА_2, вжиття додаткових заходів щодо встановлення її місцезнаходження, 21.01.2011 р. її разом з дитиною було госпіталізовано до дитячого відділення Чернігівського обласного протитуберкульозного диспансеру.

Таким чином, злісне ухилення матері від виконання своїх обовязків по догляду за дитиною, недостатній догляд за дитиною, невиконання медичних рекомендацій, відмова від профілактичного лікування, призвело до виникнення у дитини наступних захворювань: гострої правобічної вогнищевої пневмонії, тимомегалії 3 ст., корости, гострого пієлонефриту без порушення функції нирок, міліарного туберкульозу легень, які виникли після народження дитини, а міліарний туберкульоз легень є тяжким захворюванням для дитини даного віку.

Підсудна, допитана у судовому засіданні, вину у предявленому обвинуваченні за ст. 166 КК України визнала повністю та у повному обсязі підтримала свої попередні свідчення, які давала у ході досудового слідства, повністю підтвердила обставини вчиненого нею злочину, викладені в обвинуваченні. У скоєному щиро розкаялась, жалкувала з приводу вчиненого і просила суворо не карати, запевнивши, що в даний час вона приділяє сину достатньо уваги, займається лікуванням і стан здоровя того покращився.

Представник потерпілого в судовому засіданні повністю підтримала свої пояснення, які давала на досудовому слідстві, просила не призначати підсудній суворого покарання, врахувавши її щире каяття та наявність у неї на утриманні двох малолітніх дітей.

Враховуючи свідчення підсудної та представника потерпілого, а також те, що фактичні обставини справи, доведеність вини підсудної, кваліфікація її дій ніким не оспорюються, суд відповідно до ст. ст. 299 ч.3, 301-1 КПК України визнав недоцільним дослідження інших доказів і знаходить, що предявлене обвинувачення знайшло своє підтвердження в повному обсязі, дії підсудної правильно кваліфіковані за ст. 166 КК України, як злісне невиконання матірю встановлених законом обовязків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки, а вина у скоєному стверджується у повному обсязі.

Вирішуючи питання про міру покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної її вік, сімейний стан, наявність постійного місця проживання та формально позитивну характеристику за таким, відсутність попередніх притягнень до кримінальної та адміністративної відповідальності, обставини, які помякшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обставину, що його обтяжує вчинення злочину щодо малолітнього, приймає до уваги відсутність вимог представника потерпілого про призначення їй суворого покарання, у звязку з чим доходить висновку, що ОСОБА_2 необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ст. 166 КК України, якою передбачене покарання за вчинений підсудною злочин, але, вважає за можливе виправлення підсудної без відбування покарання, тобто про прийняття рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, із покладенням обовязків, передбачених ст. 76 КК України, що є необхіднім і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Цивільний позов, речові докази та судові витрати по справі відсутні.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд

з а с у д и в :

ОСОБА_2 визнати винною за ст. 166 КК України і призначити покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засуджену від відбуття покарання, якщо вона протягом іспитового строку в 1 рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї обовязки.

На підставі ст. 76 КК України зобовязати засуджену повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити підписку про невиїзд.

На вирок можуть бути подані апеляції до апеляційного суду Чернігівської області протягом 15 діб із моменту його проголошення.

Суддя Л.В. Самусь