Справа № 1-2/12 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/780/16/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 21 28.01.2015

УХВАЛА
Іменем України
28 січня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі :

Головуючого-судді - ОСОБА_3

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 захисника - ОСОБА_6

засуджених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на вирок Києво Святошинського районного суду Київської області від 09 січня 2013 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нехворощ Андрушівського району Житомирської області, з вищою освітою, працює директором ТОВ «Вексельний союз», не судимий, одружений, зареєстрований : АДРЕСА_1 ,

- засуджено - за ч.1 ст. 255 КК України 5 років позбавлення волі;

- за ч.4 ст. 28, ч. 3 ст. 355 КК України 6 років позбавлення волі;

- за ч.4 ст. 28 ч. 1 ст. 194 КК України 2 роки позбавлення волі;

- за ч.4 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч.4 ст. 28, ч. 2 ст. 358 КК України 2 роки 6 місяців обмеження волі;

- за ч.4 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК України 2 роки обмеження волі

- за ч.4 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч.4 ст. 28, ч. 3 ст. 279 КК України - 6 років місяці позбавлення волі;

- за ч.4 ст. 28, ч. 1 ст. 122 КК України - 2 роки позбавлення волі

- за ч.4 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України - 1рік 6 місяців обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання -8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Вирок щодо засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 не оскаржується.

Цим же вироком вирішено питання щодо цивільного позову та речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 добровільно восени 2007 року увійшов у злочинну організацію з метою вчинення тяжких і особливо тяжких злочинів, після чого брав активну участь у підготовці і здійсненні даною організацією ряду злочинів: протягом січня березня 2007 року шахрайство з метою заволодіння належним ТОВ «Квік» майном у виді двох будівель майнового комплексу у АДРЕСА_2 , підробки із цією метою документів, примушування до виконання цивільно-правових зобовязань щодо цього майна та повязаного із цим вимагання; у квітні 2008 року захоплення транспортного підприємства, що спричинило тяжкі наслідки, примушування до виконання цивільно-правових зобовязань щодо посади начальника державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний», поєднаного з насильством, небезпечним для життя і здоровя, пошкодженням і знищенням майна, заподіяння середньої тяжкості і легкого тілесних ушкоджень; у серпні 2008 року примушуванні до виконання цивільно-правових зобовязань щодо посади начальника управління земельних ресурсів Києво-Святошинського району Київської області, поєднаного з насильством, небезпечним для життя і здоровя, пошкодженням і знищенням майна.

У складі злочинної організації на ОСОБА_7 покладалось складання позовів і підготовка матеріалів таким чином, щоб суд виносив необхідні їм рішення, а також разом з іншою особою, засудженою цим же вироком, організацію їх виконання. Вони ж, а також особа, матеріали справи щодо якої виділено в окреме провадження у звязку з хворобою, повинні були також вести переговори із власниками і іншими особами, вимагаючи передачі майна і примушуючи до виконання цивільно-правових зобовязань.

Особа, кримінальну справу щодо якої виділено в окреме провадження (організатор), довідавшись, що цілісний майновий комплекс у м. Києві по вул. В.Хвойки, 21, розташований у зручному місці і має великі офісні площі, що дозволяє їх вигідно здавати в оренду, вирішив ними заволодіти, до даного злочину залучив членів злочинної організації, в тому числі і ОСОБА_7 , який міг забезпечити складання і подачу позовів у суди, а після одержання рішення організувати його виконання, а також вести переговори з потерпілими, примушуючи їх до передачі майна. Вказаними приміщеннями раніш володіла кіпрська компанія і особа, матеріали справи щодо якої виділено в окреме провадження (організатор), познайомившись з одним із засновників цієї компанії вступив з ним у злочинну змову, використовуючи раніш надані повноваження цій особі від кіпрської компанії за недійсним вже дорученням, представляти інтереси компанії і управляти її майном в Україні. Після цього, особа, кримінальну справу щодо якої виділено в окреме провадження (організатор), планував підшукати і придбати підприємство, що має ліцензію на ведення охоронної діяльності, що дозволило б у випадку застосування до потерпілих насильства для примушування їх до виконання цивільно-правових зобовязань, надати таким діям видимість правомірних, як нібито спрямованих на охорону такого майна. ОСОБА_7 у жовтні 2007року через невстановлених слідством осіб познайомився із засновником і фактичним власником спільного українсько-американського підприємства ТОВ «Арт-Чікаго-Експрес», що має відповідну ліцензію на ведення охоронної діяльності і який погодився за матеріальну винагороду передати права учасників цього товариства визначеній ОСОБА_7 особі, яка засуджена цим же вироком. Реалізуючи злочинну домовленість, один із засновників кіпрської компанії, незважаючи на те, що строк повноважень наданих йому компанією минув, 17 січня 2008 року видав члену злочинної організації ОСОБА_7 доручення на представництво інтересів компанії в судах, органах державної виконавчої служби, використовуючи вказані документи, звернулись до Апеляційного суду Донецької області, що на той момент був наділений касаційними повноваженнями Верховного Суду України, з касаційною скаргою від імені кіпрської компанії на судові рішення, якими визнано право власності на два будинки по вул.В.Хвойки,21, за ТОВ «Квік», який своїм рішення від 29 січня 2008 року (скасоване ухвалою Верховного Суду України від 16 жовтня 2008 року) визнав за кіпрською компанією право власності на зазначене спірне майно, а саме належні ТОВ «Квік» два будинки по вул. В.Хвойки, 21, у м. Києві, а також зобовязав внести відповідні зміни в облікові і реєстраційні документи. На виконання злочинного плану відомого всім членам злочинної організації, один із засновників кіпрської компанії, використовуючи недійсну на той час довіреність від 29 жовтня 1998 року, від імені компанії уклав зі СП ТОВ «Арт-Чікаго-Експрес» в особі, яка засуджена цим же вироком, датований від 8 лютого 2008 року договір про надання охоронних послуг, згідно якого зазначене товариство зобовязувалося забезпечити, у числі іншого, охорону згаданих приміщень по вул. В.Хвойки, 21, у м. Києві та датований 11 лютого 2008 року договір за яким право на майно, що отримала кіпрська компанія за рішенням касаційного суду, передавалося в управління СП ТОВ «Арт-Чікаго-Експрес», яке в свою чергу отримало право володіти, користуватися, а також за згодою власника, розпоряджатися цим майном. Згідно вказаного договору від 8 лютого 2008 року виключним правом визначати особливості режиму охорони наділявся член злочинної організації ОСОБА_7 , а в договорі від 11 лютого 2008 року окремо обумовлено, що всі вигоди від використання приміщень, належали ТОВ «Український вексельний союз» в особі його директора і фактичного власника члена злочинної організації ОСОБА_7 . Враховуючи термін дії останнього договору 45 років, це стало фактично передачею права на зазначене майно від кіпрської компанії членам злочинної організації, що дозволяло їм заволодіти зазначеними будівлями. Таким способом до 11 лютого 2008 року особа, матеріали справи щодо якої виділено в окреме провадження (організатор), разом з членами створеної їм злочинної організації придбав шляхом обману право на будівлі, що становлять 62/100 частини цілісного майнового комплексу, розташованого по вул. В.Хвойки, 21, у м. Києві, балансовою вартістю 631060 грн, чим заподіяв ТОВ «Квік» матеріальні збитки на зазначену суму, що на момент вчинення злочину більш ніж у 600 разів перевищувала неоподатковуваний мінімум доходів громадян, і є особливо великим розміром.

В період лютого-березня 2008 року, особа, матеріали справи щодо якої виділено в окреме провадження (організатор), тричі організовував напад на персонал і охоронців комплексу, щоб насильно їх видворити, і захопивши будівлі, утримувати їх, чим примусити власників будівель виконати цивільно-правове зобовязання відносно права власності на це майно та для цього він розподілив функції серед задіяних членів злочинної організації. Виконуючи свої функції, спрямовані на досягнення загальної злочинної мети, ОСОБА_7 , особи, засуджені цим вироком, інші члени злочинної організації, матеріали справи щодо яких виділені в окреме провадження у звязку з їх розшуком, та залучені ними невстановлені слідством особи у кількості 40-50 чоловік зайшли 12 лютого 2008 року, приблизно о 19-ій год., в приміщення майнового комплексу по АДРЕСА_2 , де використовуючи підроблене доручення від кіпрської компанії на представництво інтересів в Україні, надаючи своїм діям видимість правомірних, ОСОБА_7 поставив вимогу особам, які здійснювали охорону майнового комплексу, негайно виконати рішення суду, водночас, на вході в будівлю і частково в його приміщеннях перебували члени злочинної організації та залучені ними особи, які своїм виглядом і чисельністю демонстрували готовність застосувати фізичне насильство у випадку відмови виконати вимоги ОСОБА_7 . У цей же день, після того як ОСОБА_7 переконався, що особи, які займають вказане приміщення, у тому числі охоронці, не мають наміру виконувати його вимоги, члени злочинної організації та залучені ними невстановлені слідством особи, на виконання злочинного плану, застосовуючи насильство, що не є небезпечним для життя і здоровя потерпілих, напали на охоронців майнового комплексу й, розштовхуючи їх, подолавши їх опір, зайняли територію комплексу. О 20-ій год. прибули представники власника, яким ОСОБА_7 предявив рішення суду та яке вони відмовились виконувати та викликали працівників міліції, що припинили дії нападників.

Плануючи і далі примушувати власників вказаних будівель до виконання цивільно-правових зобовязань відносно права власності на це майно із застосуванням насильства, прагнучи при цьому уникнути втручання правоохоронних органів, особа, матеріали справи щодо якої виділено в окреме провадження (організатор), разом з членами організованої ним злочинної організації, прийняв рішення щодо подальшого вчинення таких дій під видом сприяння державному виконавцеві. Для цього, 20 лютого 2008року ОСОБА_7 подав у відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції м. Києва заяву про відкриття виконавчого провадження по ухвалі про забезпечення позову від 19 лютого 2008 року Комінтернівського районного суду м. Харкова у справі за позовом кіпрської компанії до ТОВ «Квік» та інших з вимогою про передачу спірного майна СП ТОВ «Арт-Чікаго-Експрес» (пізніше ухвалу було скасовано як винесену з порушенням правил підсудності). 25 лютого 2008 року, приблизно о 13год., державний виконавець прибула на територію майнового комплексу, щоб оголосити рішення суду, туди, того ж дня, о 12-ій год. 30 хв., прибув ОСОБА_7 і спостерігав за тим, що відбувається, координував підготовку до нападу за допомогою мобільного телефону з членом злочинної організації, матеріали справи щодо якого виділені в окреме провадження у звязку з розшуком, у тому числі і для того, щоб всі дії збігалися з початком виконавчих дій, щоб створити враження того, що охорона комплексу перешкоджає саме державному виконавцеві, а не нападникам. Реалізуючи цей злочинний план, приблизно о 14 год., того ж дня, приблизно 30 невстановлених слідством осіб на чолі з членами злочинної організації повторно напали на охорону майнового комплексу і застосовуючи насильство, що не є небезпечним для життя і здоровя потерпілих, штовхали співробітників охорони, намагалися витиснути їх з охоронюваної території і зайняти її, о 16-ій год. працівники міліції припинили незаконні дії нападників.

Увесь цей час на місці події, із зовнішньої сторони території комплексу, з 13 години разом з державним виконавцем перебувала особа, засуджена цим вироком, який по телефону інформував, що відбувається особу, матеріали справи щодо якої виділено в окреме провадження (організатор), а також ОСОБА_7 .

Не припиняючи злочинних намірів, діючи на виконання злочинного плану і вказівок особи, матеріали справи щодо якої виділено в окреме провадження (організатора), 3 березня 2008 року, приблизно о 14.15год., члени злочинної організації та організовані ними невстановлені слідством особи, з метою примусити власників майнового комплексу до виконання цивільно-правових зобовязань, повторно напали на охорону комплексу, застосувавши фізичну силу, витиснувши охоронців, частково зайняли приміщення комплексу, які утримували до 16-ї год. 30 хв., допоки їх незаконні дії не припинили працівники міліції. Під час цього нападу, за вказівкою особи, яка засуджена цим вироком, нападники заподіяли одному з орендарів комплексу ОСОБА_15 легкі тілесні ушкодження.

Того ж дня, 03 березня 2008 року, приблизно о 20 год., не припиняючи злочинних дій, члени злочинної організації та залучені ними невстановлені слідством особи у кількості 200 осіб, діючи згідно із вказівками особи, матеріали справи щодо якої виділено в окреме провадження (організатора), виконуючи свою функцію в розробленому їм плані, повторно напали на майновий комплекс, застосовуючи насильство, що не є небезпечним для життя і здоровя потерпілих, використовуючи кийки, сльозогінний газ, порошкові вогнегасники, а також пристрій для подолання перешкод, зокрема, пристосування для розрізування металу, долаючи опір охорони комплексу нападники увірвалися на його територію і утримували її до 22години, допоки їх незаконні дії не були припинені працівниками міліції.

Водночас, член злочинної організації ОСОБА_7 , виконуючи відведену йому роль, протягом дня перебував поблизу зазначеного майнового комплексу, підтримуючи по телефону звязок з особою, матеріали справи щодо якої виділено в окреме провадження (організатор), а також членами злочинної організації, засуджені цим же вироком.

Під час нападу, організовані і очолювані особою, матеріали справи щодо якої виділено в окреме провадження (організатор), члени злочинної організації, виконуючи вказівки про насильницьке, шляхом нападу, примушування власників ТОВ «Квік» і уповноважених ними осіб, а також працівників і охоронців цього підприємства до виконання цивільно-правових зобовязань щодо приміщень, які належать цьому товариству, долаючи опір охорони майнового комплексу, умисно пошкодили і знищили майно, вартість ремонту і відновлення якого склала 14627,80 грн.

Крім насильницького, у формі нападу, примушування до виконання цивільно-правових зобовязань щодо права власності на два будинки по вул.В.Хвойки, 21, у м. Києві, фактичним власником яких було ТОВ «Квік», особа, матеріали справи щодо якої виділено в окреме провадження (організатор), і члени організованої ним злочинної організації, діючи повторно в організованій групі, також примушували потерпілих до зазначених дій, у тому числі з погрозами застосування фізичного насильства, вказані вимоги про передачу майна на підставі рішення суду заявлялись під час зустрічей із потерпілими 14 лютого 2008 року, 22 лютого 2008 року та 23лютого 2008року із участю ОСОБА_7

05 березня 2008 року виконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 29 січня 2008 року було припинено відповідно до ухвали Верховного Суду України, у звязку з прийняттям до розгляду скарги ТОВ «Квік». У звязку з цим, усвідомлюючи відсутність підстав вимагати від вказаного товариства передачі вказаних двох будівель, прагнучи будь-яким способом заволодіти ними, особа, матеріали справи щодо якої виділено в окреме провадження (організатор), і члени злочинної організації вдалися до вимагання цього майна, а також коштів. Із цією метою особа, матеріали справи щодо якої виділено в окреме провадження (організатор), 13 березня 2008 року двічі приблизно о 13-ій год., знаходячись в офісному будинку по вул. Володимирській, та приблизно о 19-ій год., знаходячись у власному офісі у будинку АДРЕСА_3 , разом з членом злочинної організації ОСОБА_7 , повторно і в організованій групі, вимагав у потерпілого ОСОБА_16 передати на користь очолюваного особою, засудженою цим вироком, СП ТОВ «Арт-Чікаго-Експрес» належні ТОВ «Квік» два будинки. Вказані вимоги потерпілим висловлювались також в середині березня 2008 року та двічі у вересні 2008 року, на що від потерпілих отримали відмову.

Зазначені злочинні дії відбувалися з відома і схвалення всіх членів створеної особою, матеріали справи щодо якої виділено в окреме провадження (організатора), злочинної організації, що діяли спільно, з єдиним наміром на досягнення загального злочинного результату.

Продовжуючи злочинну діяльність, учасники злочинної організації, під керівництвом особи, матеріали справи щодо якої виділено в окреме провадження (організатора), у квітні 2008 року вчинили дії, спрямовані на захоплення Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний», що розташоване у м. Южний Одеської області, перебуває в управлінні Міністерства транспорту і звязку України. Наказом Державного концерну «Укрморпорт» від 20 листопада 2007 року на посаду начальника порту призначений ОСОБА_17 . У грудні цього ж року, у звязку із призупиненням діяльності вказаного концерну, міністр транспорту і звязку України наказом від 29 грудня 2007 року призначив тимчасово виконуючим обовязки начальника порту ОСОБА_18 , який надалі був затверджений на цій посаді. Навесні 2008 року невстановлені слідством особи вирішили відновити ОСОБА_17 на посаді начальника порту, щоб через нього мати можливість контролювати господарську діяльність порту у своїх інтересах. Для цього невстановлені слідством особи від імені ОСОБА_17 був підготовлений і в березні 2008 року поданий у Ворошиловський районний суд м. Донецька позов про захист права на працю і відновлення його на посаді начальника порту, розглянувши позов без участі відповідачів суд своїм рішенням від 21 березня 2008 року відновив ОСОБА_17 на посаді начальника порту, того ж дня судом видано виконавчий лист. Невстановленими особами передбачалося, що ОСОБА_18 і інші особи із числа керівників порту відмовляться виконувати це судове рішення, тому особа, матеріали справи щодо якої виділено в окреме провадження у звязку з хворобою, який входив у склад злочинної організації та на той час обіймав посаду заступника директора Державного концерну «Укрморпорт», звернувся до особи, матеріали справи щодо якої виділено в окреме провадження (організатора), із пропозицією примусити керівництво порту, у тому числі ОСОБА_18 , до виконання цивільно-правового зобовязання, що виникає з вказаного рішення суду. Прийнявши вказану пропозицію, особа, матеріали справи щодо якої виділено в окреме провадження (організатор), у квітні 2008 року в будинку АДРЕСА_3 , разом з іншими учасниками злочинної організації розробили злочинний план та розподілили між собі функції. Згідно з призначеними особою, матеріали справи щодо якої виділено в окреме провадження (організатором), функціями, члену злочинної організації ОСОБА_7 приділялася роль використовувати видане ОСОБА_17 доручення на представництво його інтересів і вимагати від осіб, які займають приміщення, негайно виконати рішення суду. Всі учасники злочинної організації усвідомлювали суспільно небезпечний характер злочину, що готується, передбачали і свідомо допускали настання його наслідків, у тому числі у виді пошкодження і знищення майна порту, заподіяння персоналу і охоронцям транспортного підприємства тілесних ушкоджень. Діючи відповідно до розробленого плану, члени злочинної організації, зокрема і ОСОБА_7 , а також організовані ними особи у кількості приблизно 50 людей, які слідством не встановлені, 25квітня 2008 року, приблизно о 10.30год., прибули до будинку управління портом, туди ж прибув ОСОБА_17 та державні виконавці, не обізнані про злочинні плани членів злочинної організації, які оголосили ОСОБА_18 та іншим представникам порту рішення суду, вручено постанову про відкриття кримінального провадження, відповідно до якої на добровільне виконання судового рішення надавався семиденний строк. Учасники злочинної організації, розуміючи, що за такий строк судове рішення може бути оскаржене і скасоване, прийняли рішення із застосуванням насильства примусити керівництво порту до негайного виконання цивільно-правових зобовязань, що виникають з рішення суду, для цього вони, того ж дня, приблизно о 12-13 год., проникли в будинок управління порту, де застосовуючи насильство, що не є небезпечним для життя і здоровя, увірвалися у службовий кабінет ОСОБА_18 . Туди ж прийшли особа, матеріали справи щодо якої виділено в окреме провадження, ОСОБА_17 і ОСОБА_7 , які заявили до ОСОБА_18 вимогу негайного виконання цивільно-правових зобовязань, що виникають із рішення суду про відновлення ОСОБА_17 на посаді начальника порту, та знаходячись у вказаному кабінеті із притягнутими ними особами здебільшого спортивної статури, своїм видом і чисельністю демонстрували рішучість застосувати фізичне насильство у випадку відмови ОСОБА_18 виконати їхні вимоги. Під загрозою фізичної розправи ОСОБА_18 підкорився протиправним вимогам ОСОБА_7 , особи, матеріали справи щодо якої виділено в окреме провадження, ОСОБА_17 та покинув будинок управління порту. Після цього, члени злочинної організації, а також організовані ними невстановлені слідством особи, під видом здійснення охорони управління порту, зайняли будинок управління порту, захопили його і забезпечили ОСОБА_17 можливість виконувати повноваження начальника порту та контролювати діяльність цього транспортного підприємства. Того ж дня, 25 квітня 2008року, за заявою ОСОБА_18 суддя Ворошиловського районного суду Донецької області скасував своє рішення від 21 березня 2008 року, яким ОСОБА_17 був відновлений на посаді начальника порту. 28 квітня 2008року заступник ОСОБА_18 з питань безпеки письмово повідомив ОСОБА_19 про скасування судового рішення і запропонував останньому покинути порт. За вказівкою ОСОБА_18 співробітники загону воєнізованої охорони порту на чолі з ОСОБА_20 , якого ОСОБА_17 25 квітня 2008року незаконно звільнив з посади начальника загону, зайняли свої пости на промисловій території порту. ОСОБА_17 , довідавшись про це, усвідомлюючи, що транспортне підприємство захоплене, умисно, щоб і далі утримувати порт, приблизно о 23 год., дав вказівку членам злочинної організації силою видворити зазначених працівників охорони з території порту.

Члени злочинної організації і організовані ними невстановлені слідством особи приїхали до вартового приміщення загону воєнізованої охорони, де перебували начальник охорони ОСОБА_20 і його підлеглий ОСОБА_21 . Нападники проникли у вартове приміщення через вікно, вибили двері у службовий кабінет ОСОБА_20 , напали на нього і ОСОБА_21 , нанесли їм удари руками і ногами по різних частинах тіла і по голові. В результаті чого ОСОБА_20 були заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості у виді закритої травми грудної клітини і живота, перелому ребра, забиття лівої легені, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, а ОСОБА_21 легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя у виді черепно-мозкової травми відкритого перелому костей носа. Після цього, нападаючі із застосуванням фізичного насильства вивели потерпілих за територію порту.

Так, захопивши у такий спосіб порт, утримуючи адміністративний будинок порту і контролюючи його промислову територію, члени злочинної організації утримували його до 06 травня 2008 року, до їх примусового виводу з будинку управління порту працівниками міліції. В результаті цих злочинних дій, настання яких свідомо допускалося і схвалювалося всіма членами злочинної організації, було ушкоджено і знищено майно порту на суму 11464 грн, пошкоджений будинок управління порту, витрати на відновлення якого склали 142106 грн, а всього нанесений збиток у розмірі 153570 грн, що на момент вчинення злочину більш ніж у 250 разів перевищувало неоподатковуваний мінімум доходів громадян і є великим розміром. Заподіяння тілесних ушкоджень працівникам порту, пошкодження і знищення майна цього підприємства є тяжкими наслідками.

Продовжуючи злочинну діяльність, члени організованої особою, матеріали справи щодо якої виділено в окреме провадження (організатором), злочинної організації у серпні 2008 року здійснили напад на управління земельних ресурсів Києво-Святошинського району Київської області з метою примусити його керівників до виконання цивільно-правового зобовязання. 21 липня 2008 року наказом голови Державного комітету з земельних ресурсів України звільнено з посади начальника управління земельних ресурсів Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_22 , того ж дня на цю посаду призначено ОСОБА_23 , але ОСОБА_22 оскаржив наказ про звільнення та відмовився виконувати його, у тому числі передавати документи управління призначеному ОСОБА_23 . Для того, щоб забезпечити діяльність ОСОБА_23 на посаді начальника управління, особі, матеріали справи щодо якої виділено в окреме провадження (організатору), запропонували за винагороду насильницьким шляхом заволодіти архівом вказаної установи, на що той погодився, розробив план нападу, довів його до відома всіх членів злочинної організації, розподілив між ними функції. Згідно з цим планом ОСОБА_7 повинен був організувати звернення в один з районних судів України з позовом, повязаним з перебуванням ОСОБА_23 на посаді, скласти при цьому документи, які б дозволяли суду прийняти рішення на користь позивача, яким зобовязати виконати зазначений наказ ОСОБА_22 . На виконання злочинного плану, відомого всім учасникам злочинної організації і схваленого ними, ОСОБА_7 в другій половині липня 2008 року, з метою звернення до суду за межами проживання відповідачів ОСОБА_22 та інших, чим планувалось виключити їхню участь у судовому розгляді позову, у будинку АДРЕСА_3 підготував текст наказу від 22 липня 2008 року про нібито призначення жителя м. Шпола Черкаської області ОСОБА_24 одним із заступників ОСОБА_23 . Цей наказ ОСОБА_7 подав на підпис ОСОБА_23 , який його підписав. Після чого ОСОБА_7 разом з іншими невстановленими слідством учасниками злочинної організації склав і у другій половині липня 2008 року подав у Шполянський районний суд Черкаської області;позов про усунення;перешкод ОСОБА_24 ;і ОСОБА_23 ;у реалізації їх права на працю. Суд 25 липня 2008 року ухвалив рішення про забезпечення позову, а за результатами розгляду позову своїм рішенням від 31 липня 2008 року зобовязав ОСОБА_22 і інших осіб не перешкоджати ОСОБА_25 виконувати обов"язки начальника управління земельних ресурсів Києво-Святошинського району Київської області. Реалізуючи злочинний план, ОСОБА_7 , ОСОБА_23 , інші члени злочинної організації, а також не обізнаний про їхні плани державний виконавець прибули 1 серпня 2008 року до управління земельних ресурсів Києво-Святошинського району Київської області, де використовуючи ОСОБА_23 доручення на представництво його інтересів для надання своїм діям видимості правомірних, ОСОБА_7 заявив вимогу до осіб, що займають приміщення, у тому числі від представника власника житлового комплексу, де орендувало приміщення управління земресурсів, негайного виконання рішення Шполянського районного суду Київської області від 31 липня 2008 року. При цьому, на вході в будинок;і в приміщенні перебували члени злочинної організації, а також притягнуті ними особи, які слідством не встановлені, здебільшого чоловіки спортивної статури, які своїм видом показували можливість застосування фізичного насильства у випадку відмови виконати вимоги ОСОБА_7 . Представник власника житлового комплексу переконав ОСОБА_7 , ОСОБА_23 перенести виконання судового рішення у звязку з пізнім часом на понеділок 4 серпня 2008 року, однак, Шполянський районний;суд Черкаської області;4 серпня 2008 року скасував одне із своїх рішень від 25 липня 2008 року, на виконання якого було відкрито виконавче провадження, тому коли ОСОБА_7 , ОСОБА_23 і державний виконавець того ж дня прибули до управління, охорона відмовилася пропустити їх у будинок. За таких обставин, реалізуючи погоджений і схвалений членами злочинної організації план, 4 серпня 2008 року, приблизно о 11 год., після того як ОСОБА_7 переконався, що особи, які перебувають у будинку, не мають наміру виконувати цивільно-правові зобовязання, встановлені судом відносно повноважень ОСОБА_23 , члени злочинної організації, а також притягнуті ними невстановлені слідством особи у кількості приблизно 25 людей, напали на осіб, що охороняли будинок, щоб захопити його і насильно примусити до виконання рішення суду. Намагаючись подолати опір охорони, невстановлені особи із числа нападників умисно зробили не менше двох пострілів з пристрою для відстрілу патронів, споряджених метальними снарядами несмертельної дії (гумовими кулями), а також умисно вибили двері і перегородки, розбили скло у вікнах, пошкодили покриття стін і стель. У результаті цих злочинних; дій, настання яких свідомо допускали всі члени, що брали в них участь, злочинної організації було пошкоджене приміщення управління, вартість витрат на відновлення якого склала 54255 грн. Настання таких наслідків нападу як пошкодження і знищення майна установи, передбачалося і свідомо допускалося всіма членами злочинної організації, що діяли з єдиним наміром на здійснення нападу. Нападники, які не змогли захопити будинок, після прибуття до управління земресурсів спецпідрозділу міліції «Беркут» покинули приміщення. Весь цей час особа, яка засуджена цим вироком, та ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу ;будинку управління, підтримували телефонний зв`язок з особою, матеріали справи щодо якої виділено в окреме провадження (організатором), і замовником нападу, інформуючи їх про його хід і результати.

В апеляції та в доповненнях до неї засуджений ОСОБА_7 просить скасувати вирок та направити справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції в іншому складі суддів, змінити запобіжний захід у вигляді взяття під варту на підписку про невиїзд. Врахувати неправильність і неповноту протоколу судового засідання та відмову суду першої інстанції розглянути подані ним зауваження на протокол судового засідання. Відтворити, відповідно до ст.. 88-2 КПК України, у засіданні файли аудіо фіксації судових засідань. Обґрунтовуючи апеляцію тим, що судом першої інстанції порушено ч. 2 ст. 17 КПК України щодо колегіального розгляду справи та винесено вирок незаконним складом суду. Апелянт також вказує на те, що справу було призначено до судового розгляду у порушення вимог п. 1 ч. 1 ст. 244 КПК, ст.. 245 КПК України за наявності неконкретного обвинувачення, всупереч очевидним істотним порушенням процесуального закону у ході досудового слідства, як наслідок, з переписаного із обвинувачення вироку неможливо зрозуміти, у кожному випадку, у підготовці або у вчиненні якого злочину він брав участь, час, місце, спосіб вчинення або підготовки ним особисто злочину. Невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповнота та однобічність досудового і судового слідства та порушення вимог ч.ч. 1,2 ст. 30 КК України щодо інкримінованого шахрайства ( ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України ); вимагання ( ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189 КК України), Обвинувальний висновок і вирок суду не конкретизують, у який спосіб у підготовці або вчиненні вимагання він брав участь, ґрунтується у справі та у вироку першої інстанції на перекручених на користь потерпілих ОСОБА_16 і ОСОБА_26 даних та на припущеннях щодо права власності компанії Utilisco Trading Limited на нерухоме майне, набутого начебто внаслідок шахрайства, шляхом обману касаційної інстанції; щодо інкримінованого примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань ( ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 355 КК України ) по епізоду «Квік» відсутнім є саме цивільно-правове зобов`язання, що становить об`єктивну сторону злочину, а по двом іншим епізодам ( МТП Южний І УЗР ) відсутніми є потерпілі особи, відповідно до вимог КК, а також сам факт примушування та інші обставини, що підлягають доказуванню ( ч. 1 ст. 64 КК України ); щодо інкримінованої участі у злочинному угрупуванні ( ч. 1 ст. 255 КК України ) жодних доказів, в т.ч. будь яких фактичних даних, що вказують на його участь у створеній ОСОБА_27 злочинній організації, його обізнаності про її існування, а також доказів виконання функціональної ролі у ній, пов`язано з примушуванням до виконання цивільно- правових зобов`язань ( ст.. 355 КК України ), вигаданої слідством, справа не місить; щодо інкримінованого підроблення ( ч. 4 ст. 28 ч. ч. 2, 3 ст. 358 КК України ) та порушення вимог ч. 1, 2 ст. 30 КК України; щодо інкримінованого злочину за ч. 4 ст. 28 ст. 122 , ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 125 КК так, як жодна особа не заявляла ніколи про спричинення їм ОСОБА_7 тілесних ушкоджень і не визнана потерпілою через такі його дії. Що стосується злочину за ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 194 КК України, то він не брав участь в пошкодженні майна, не готував такого пошкодження, не був свідком подій пошкодження майна, що підтверджується фактичними обставинами справи; щодо інкримінованого захоплення порту ( ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 279 КК України ), то вирок суду та обвинувачення у даному злочині щодо нього не враховують відсутність мотивів до вчинення таких дій та за відсутності складу злочину в його діях. оскільки він не захоплював громадських будівель з метою незаконного користування ними, не мав на меті власне використання адмінбудівлі потру. Мотиви та плани ОСОБА_27 йому були невідомі. Засуджений ОСОБА_7 також вказує на те, що однобічність та неповнота досудового слідства щодо допиту осіб, витребування і дослідження доказів, для підтвердження обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, усунута у судовому слідстві не була. Істотним порушенням кримінально-процесуального закону також є : зникнення речового доказу диктофону «Olympys», чим порушено права підсудного на огляд речових доказів. Судом першої інстанції також порушено права підсудного на приєднання речового доказу до справи, передбаченого ст.. 79 КПК України для проведення експертизи. Судом не було перевірено відповідність висновків суду фактичним даним, а також, узгодженість експертного висновку з іншими доказами, які суд відмовився дослідити, зокрема покази свідків ОСОБА_28 , директора ТОВ «Квік» та ОСОБА_29 , власника частки ТОВ «Квік». Засуджений ОСОБА_7 вказує в апеляції на незаконне часткове визнання цивільного позову. Створюючи видимість порушення прав осіб, яких незаконно суд визнав потерпілими, суд не переймався уточненням позовних вимог, не визначав характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює. У позивача суд не з`ясував предмет позову, підставу позову і зміст вимоги. Разом з тим, відсутні правові підстави для визнання ОСОБА_30 та ОСОБА_26 цивільними позивачами, винесення відповідних постанов та задоволення цивільного позову.
В доповненнях до апеляційногї скарги засуджений ОСОБА_7 просить скасувати вирок та направити справу на додаткове розслідування, змінити запобіжний захід у вигляді взяття під варту на підписку про невиїзд, оскільки по справі існують обставини, які неможливо усунути в ході судового слідства. Так, ухвалою Апеляційного суду Київської області скасовано вирок щодо ОСОБА_31 , який начебто фінансував злочини, встановши, що жодних ознак злочинної організації, у якій начебто брав участь і він / ОСОБА_7 /, слідством не доведено. За змістом вироку, смаме через змову ОСОБА_7 з ОСОБА_32 пояснюється співучасть у злочинах саме ОСОБА_7 . Разом з тим, саме через змову ОСОБА_31 з організатором злочинної організації ОСОБА_27 пояснюється у вироку та в обвинувальному висновку співучасть ОСОБА_7 в злочинній організації, останній входив до тієї ж самої організації що й ОСОБА_33 .. Також просить врахувати неконкретність і нелогічність пред`явленого обвинувачення тотожного за змістом зобвинуваченням ОСОБА_31 , істотне порушення права на захист в ході досудового слідства, передбаченого ст.. 21 КПК України, а також обгрунтування обвинувального висновку доказами, що збирались з істотним порушенням процесуального порядку та невідповідність доказів ознакам належності, зникнення значної кількості речових доказів, неоднакове застосування законодавства судом апеляційної інстанції.

В апеляції та в доповненнях до неї захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 просить скасувати вирок та направити справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції в іншому складі суддів. Змінити запобіжний захід у вигляді взяття під варту на інший запобіжний захід підписку про невиїзд. Врахувати неправильність і неповноту протоколу судового засідання та відмову суду першої інстанції розглянути подані ним зауваження на протокол судового засідання.Відтворити, відповідно до ст.. 88-2 КПК України, у засіданні файли аудіо фіксації судових засідань. Врахувати, що подані повторно Бондалем зауваження на протокол судового засідання не розглянуто. Постанову щодо відмови в розгляді зауважень та постанову про відмову в клопотанні про поновлення строків не винесено (ст.87; ст.88-88-2 КПК). Покази свідків ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , потерпілих ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 та обставини, щодо заявлених під час судового розгляду справи клопотань, скарг, заяв викладені у протоколі судового засідання неправильно і неповно, чим порушене право на захист засудженого в апеляційній інстанції. Також вказує, що вирок винесений з істотним порушенням кримінально-процесуального закону, а сам: неналежні докази, на які посилається суд у вироку, що зібрані (складені) до порушення кримінальної справи відносно підсудних, у рамках іншої кримінальної справи (№02-11235), яка не стосується підсудних, після закінчення досудового слідства - 06.11.2009 р. (т.56, арк.173,т.58 арк.1), тобто отримані незаконним шляхом. Неналежні докази, на які посилається суд у вироку, отримані з порушенням прав, при призначенні та проведенні експертиз. передбачених ст.ст. 197-198 КПК. Судом не були допитані особи щодо обставин, які мають істотне значення, всього не допитано 42 ( особи ) свідки для правильного вирішення справи та спростування обвинувачення щодо ОСОБА_7 . Не допитувалась і особа, яка за висновком слідства є організатором злочинної організації у 2006 році. Не досліджені та зниклі речові докази, має місце порушення права підсудного на колегіальний розгляд справи, істотні невідповідності зачитаного у суді вироку та надісланого підсудному, відмова суду у розгляді клопотань та скарг підсудного.

Підставами для скасування вироку згідно ч.2 ст.368 КПК; ч.1 ст. 369 КПК, ст.370; 371 КПК по епізоду «ТОВ «Квік» є те, що жодним доказом у справі не підтверджується час, місце, спосіб та інші обставини підготовки або участі у підробці Бондалем протоколу, що суперечить змісту вироку не відповідає фактичним обставинам справи і є підставою для скасування вироку. Жодним доказом у справі не підтверджується обізнаність ОСОБА_41 щодо використання підробного документа або мотиви підробки для використання. Висновок суду, що ОСОБА_8 незаконно увійшов до складу цього товариства і був призначений його директором по виходу з нього свідків ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , і ОСОБА_46 , - не відповідає фактичним обставинам справи. Неправильне застосування ч..4 ст.28; ч.3 ст.355, ч.4 ст.28; ч.4 ст.190, ч.4 ст.28; ч.4 ст.189, ч. 4 ст.28; ч.3 ст.279, ч.4 ст.28; ч.3 ст.355 КК по епізодам МТП ПОРТ «Южний», «Управління земельних ресурсів Києво-Святошинського району Київської Області. Оцінити документи, що є доказами у їх сукупності з іншими доказами, суд не вважав за потрібне. Отже, однобічність і неповнота досудового слідства щодо допиту осіб, витребування і дослідження доказів, для підтвердження обставин, що мають істотне значення для вирішення справи, усунута у судовому засіданні не були. Істотним порушенням кримінально-процесуального закону також є : зникнення речового доказу диктофону «Olympys», чим порушено права підсудного на огляд речових доказів, обґрунтування вироку висновком фоноскопічної експертизи є незаконним, оскільки її проведено з істотним порушенням права обвинувачення на захист, з одночасним порушенням прав обвинуваченого при призначенні та проведенні експертизи. Порушено судом права підсудного на проведення додаткової комплексної експертизи. Судом першої інстанції не було перевірено відповідність фактичним даним, а також узгодженість експертного висновку з іншими доказами, які суд відмовився дослідити, зокрема покази свідків ОСОБА_28 , директора ТОВ «Квік» та ОСОБА_29 , власника частки ТОВ «Квік». Також, судом залишено без уваги, що речові докази були наявні лише у ОСОБА_30 , але обізнаність про них ставиться у вину ОСОБА_47 , ОСОБА_7 та іншим обвинуваченим у шахрайстві. Крім того, матеріали справи не містять правових підстав для визнання ОСОБА_30 та ОСОБА_26 цивільними позивачами, винесення відповідних постанов та задоволення цивільного позову. За відсутності документів, реальну вартість втраченого майна неможливо встановити як момент розгляду справи, так і на час виконання робіт, якщо вони відбувалися у дійсності, за відсутності акта спеціаліста оцінювача, фаховий рівень якого підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів.

В змінах та доповненнях захисник ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати як незаконний, справу щодо ОСОБА_7 направити на додаткове розслідування, оскільки має місце неповнота, яка не може бути усунута в судовому засіданні, в ході якого по мірі можливості встановити роль ОСОБА_7 в скоєнні злочинів і в залежності від встановленого кваліфікувати його дії. Також, просить скасувати окрему постанову суду від 08.01.2013р. та змінити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді взяття під варту на інший запобіжний захід, не пов`язаний з обмеженням волі.

При цьому, вказує, що вирок стосовно ОСОБА_31 від 02.12.13р., який у співучасті з ОСОБА_7 обвинувачувались у злочинній організації, підготовці та вчиненні злочинів скасовано ухвалою Апеляційного суду Київської області 12.05.14р., справа направлена на додаткове розслідування. В даній ухвалі наведені недоліки досудового слідства, однобічність, неповнота та істотне поршення кримінально-процесуального закону. Зокрема, апелянт також вказує, що досудовим слідством не були витребувані та не досліджувались значний ряд доказів, для яких необхідно провести ряд оперативно-розшукових, слідчих та процесуальних дій, направлених на встановлення місцезнаходження свідків та їх допит, встановлення місцезнаходження відповідних документів та їх вилучення, що з врахуванням специфіки судового процесу та функцій суду, який не є слідчим органом, неможливо виконати в межах судового розгляду справи, в тому числи шляхом судових доручень, оскільки відповідно до вимог ст. 315-1 КПК України, судові доручення надаються судом для виконання певних слідчих, а не оперативно-розшукових дій з метою перевірки і уточнення фактичних даних, одержаних в ході судового слідства, а не з метою зібрання нових доказів. В апеляції захисник ОСОБА_10 просить вирок скасувати як незаконний, справу направити на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суддів, змінити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді взяття під варту на підписку про невиїзд, оскільки має місце однобічність та неповнота досудового і судового слідства, а також істотне порушення кримінально-процесуального закону. Так, судом першої інстанції порушено вимоги ч. 2 ст. 17 КПК України 1960 року, яка передбачає право обвинуваченого на колегіальний розгляд справи у разі, якщо він обвинувачується у злочинах, за які законом передбачено покарання у виді позбавленні волі строком більше 10 років. Після ознайомлення з матеріалами справи, засуджений ОСОБА_7 заявив клопотання про колегіальний розгляд кримінальної справи в суді, але незважаючи на вказані обставини, суд грубо порушив вимоги закону, не вирішив питання про колегіальний розгляд, та розглянувши справу у незаконному складі суду. В ході судового розгляду справи судом неодноразово відхилялись клопотання підсудного ОСОБА_7 про допит свідків, витребування документів та інші, що були направлені на встановлення істини у справі, в тому числі доведення його невинуватості. У ході судового слідства підсудний ОСОБА_7 неодноразово заявляв клопотання про допит взагалі не допитаних на досудовому слідстві свідків, або ж допитаних неповно чи однобічно, покази яких мають істотне значення щодо з`ясування обставин, які підлягають доказуванню, або які мають суперечності з його показами та неузгодженість з документами, складеними і підписаними державними виконавцями, представниками сторін, тощо. У змінах до апеляції захисник ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати, справу щодо ОСОБА_7 направити на додаткове розслідування, оскільки в ході досудового слідства допущена однобічність, неповнота та істотно порушені вимоги кримінально-процесуального закону, які не можуть бути усунуті в межах судового розгляду справи, так як необхідно провести ряд оперативно-розшукових, слідчих та процесуальних дій, направлених на встановлення місцезнаходження свідків, їх допит, встановлення місцезнаходження відповідних документів та їх вилучення. При направленні справи на додаткове розслідування просить змінити запобіжний захід ОСОБА_7 на підписку про невиїзд. В апеляції захисник ОСОБА_11 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 просить вирок скасувати, кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_7 закрити на підставі п. 2 ст. 6 КПК України. В обґрунтування апеляції вказує, що вирок є незаконним, оскільки має місце однобічність та неповнота досудового і судового слідства, а також істотне порушення кримінально-процесуального закону. Також судом першої інстанції незаконно відхилялись клопотання підсудного ОСОБА_7 про допит свідків, витребування документів та інші, що були направлені на встановлення істини у справі, в тому числі, доведення його невинуватості.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_6 , яка підтримала всі апеляції, засудженого ОСОБА_7 , який підтримав свою та апеляції захисту, засудженого ОСОБА_9 , який підтримав всі апеляції, засудженого ОСОБА_8 , який вважав, що ОСОБА_7 має право на оскарження вироку суду, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України 1960 року, передбачено право обвинуваченого на колегіальний розгляд справи у разі, якщо він обвинувачується у злочинах, за які законом передбачено покарання у виді позбавленні волі строком більше 10 років. Як вбачається із матеріалів кримінальної справи, після ознайомлення з її матеріалами в ході досудового розслідування, обвинувачений ОСОБА_7 звернувся з письмовим клопотанням про колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів / т. 65, а.с. 136 /, яке залишилось не розглянутим і дана справа була розглянута суддею одноособово, тобто у незаконному складі суду. Згідно ст. 370 КПК України, істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону є такі порушення вимог уього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок. Вирок в усякому разі належить скасувати, якщо вирок винесено незаконним складом суду, При таких обставинах, вирок суду підлягає скасуванню з направлення справи на новий судовий розгляд, в ході якого слід усунути наведений недолік, всебічно, повно та об`єктивно розглянути справу, перевіривши й доводи апелянтів, та прийняти рішення, яке б відповідало вимогам кримінального та кримінально-процесуального закону. Оскільки вирок суду підлягає скасуванню, то окрема постанова суду від 09.01.13р. також підлягає скасуванню. Підстав для зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту на підписку про невиїзд апеляційний суд не вбачає. На підставі викладеного, керуючись ст. 365, 366 КПК України / в редакції 1960р./, колегія суддів, у х в а л и л а: апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_10 задовольнити частково, захисника ОСОБА_11 залишити без задоволення. Вирок Києво Святошинського районного суду Київської області від 09 січня 2013 року щодо ОСОБА_7 - скасувати, справу направити на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суду. Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 залишити попередній -тримання під вартою.

Головуючий

Судді