Справа № 1-1131/11
Провадження № 1/0308/95/2012

В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Луцьк 23 травня 2012 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Квятковського М.С.

за участю секретаря Куденчук О.М.

прокурора Воробія О.П.

адвоката ОСОБА_1

потерпілого ОСОБА_2

представника потерпілого ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого у ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_5, одруженого, на утриманні донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6, на час вчинення злочину оперуповноваженого Луцького МВ УМВС України у Волинській області, на даний час непрацюючого, раніше не судимого.

за ч. 2 ст. 365 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Підсудний ОСОБА_4, відповідно до наказу № 99 о/с начальника управління МВС України у Волинській області від 20.06.2009 р., працюючи оперуповноваженим сектору розкриття майнових злочинів та незаконних заволодінь автомототранспортом відділу карного розшуку Луцького МВ УМВС України у Волинській області, будучи службовою особою, наділеною спеціальними службовими повноваження при несенні служби по виявленні, запобіганні, припиненні та розкриванні злочинів (Закон України „Про міліцію від 20 грудня 1990 року,) а саме, маючи право затримувати осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, та застосовувати при цьому міри фізичного впливу, перевищив свої службові повноваження при опитуванні громадянина ОСОБА_2 за наступних обставин.

Так, 15 червня 2011 року, близько 15-16 год. підсудний ОСОБА_4, будучи присутнім, згідно вказівки начальника відділу карного розшуку Луцького МВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_6, у кабінеті № 202 у приміщенні Луцького МВ за адресою м. Луцьк вул. Грибоєдова, 2 при опитуванні оперуповноваженою відділу карного розшуку Луцького МВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_7 потерпілого по даній справі ОСОБА_2 по факту вчинення розбійного нападу по вул. Рівненській, 54 в м. Луцьку, всупереч вимогам ст. ст. 10-12 Закону України «Про міліцію»від 20 грудня 1990 р., безпідставно, перевищуючи свої службові повноваження, умисно застосував до ОСОБА_2 фізичне насильство, яке виразилося у тому, що він кулаком руки наніс один удар в область грудної клітки та два удари в ділянку обличчя, один з яких був нанесений у нижню щелепу потерпілому, внаслідок чого останній отримав середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження за ознакою довготривалого розладу здоровя у вигляді перелому нижньої щелепи на рівні четвертого зуба справа.

Допитаний в судовому засіданні, з приводу інкримінованого йому злочину, підсудний ОСОБА_4 свою винуватість визнав частково.

Дав показання про те, що 15.06.2011 р., близько 15-16 год., під час несення служби, будучи присутнім у каб. № 202 Луцького МВ УМВС України у Волинській області, за вказівкою начальника відділу карного розшуку, при опитуванні оперуповноваженою цього ж відділу ОСОБА_7 потерпілого по даній справі ОСОБА_2 по факту вчинення розбійного нападу по вул. Рівненській, 54 у м. Луцьку, не стримався, і у відповідь на неадекватну поведінку гр-на ОСОБА_2, який виражався нецензурними словами та вів себе неспокійно, вдарив його рукою в обличчя від чого останній впав на підлогу. Не оспорює того факту, що саме від його удару потерпілий отримав перелом нижньої щелепи, оскільки у нього відразу пішла кров, яка залишилася на підлозі.

Крім часткового визнання своєї вини самим підсудним ОСОБА_4, його винуватість у вчиненні інкримінованого йому вироком злочину, стверджується зібраними та дослідженими по справі доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_2 дав показання про те, що саме ОСОБА_4 15.06.2011 р., під час його опитування оперуповноваженою відділу карного розшуку Луцького МВ ОСОБА_7, у приміщені каб. № 202 Луцького МВ, спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи, нанісши 3 удари, перший з яких в область грудної клітки, а два в ділянку обличчя, останній з них у нижню щелепу, внаслідок чого він відчув різку біль, упав на підлогу, а з рота у нього пішла кров.

ОСОБА_5 показання потерпілого суд приймає до уваги, оскільки вони узгоджуються з іншими обєктивно зібраними та дослідженими доказами по справі.

Так, 06 липня 2011 р. ОСОБА_2 подав у прокуратуру м. Луцька заяву про те, що 15.06.2011 р. у приміщені одного із кабінетів Луцького МВ працівник відділу карного розшуку на імя ОСОБА_4 наніс йому три удари рукою по тілу, один з яких у грудну клітку, та два удари в обличчя, внаслідок чого зламав щелепу /а.с. 8/.

В ході досудового слідства потерпілий, серед предявлених йому осіб, впізнав ОСОБА_4 як такого, що в ході опитування спричинив йому тілесні ушкодження /а.с. 137-140/.

Про аналогічні обставини отримання потерпілим тілесних ушкоджень дала показання в суді свідок ОСОБА_8 матір підсудного, яка ствердила, що про це їй розповів син.

Під час огляду місця події 22.08.2011 р. були оглянуті: книга обліку осіб, що тримаються в ІТТ, та журнал реєстрації медичної допомоги особам, які тримаються в ІТТ, витяги з яких приєднані до справи, з яких убачається, що 15.06.2011 р. потерпілий ОСОБА_2 поступив в ІТТ із переломом нижньої щелепи у звязку з чим, йому в послідуючому надавалася медична допомога, про що в суді дав показання і свідок ОСОБА_9 працівник ІТТ /а.с. 37; 38-40; 41-45/.

Та обставина, що потерпілому у вказаний час надавалась така допомога у звязку з отриманням ним перелому щелепи, підтверджується оголошеними показаннями свідка ОСОБА_10, показаннями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 медичних працівників, витягом із амбулаторного журналу обліку прийому хворих Волинської обласної клінічної лікарні, листками обліку виклику швидкої медичної допомоги у Луцький МВ /а.с. 55-57; 59-61; 100-101/.

Кабінет № 202 Луцького МВ, де був вчинений злочин, був оглянутий в ході досудового слідства, при цьому обстановка у ньому відповідає тій, на яку і вказував в ході досудового слідства і в суді потерпілий ОСОБА_2 /а.с. 73-76/.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_5, ОСОБА_16 працівники Луцького МВ ствердили, що на час початку опитування потерпілого ОСОБА_2 той вільно давав пояснення.

Відповідно до висновків судово-медичних експертиз за № 1562 від 28.09.2011 р. та за № 1700 від 25.10.2011 р., які підтримала у суді експерт ОСОБА_17, середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи ОСОБА_2, найбільш імовірно, отримав від нанесеного удару, і разом з тим, не міг отримати внаслідок удару об фіксовані, тверді предмети (монітор компютера, стіл) на що вказував під час досудового слідства у своїх показаннях та під час відтворення з ним обстановки та обставин події підсудний ОСОБА_4, або при падінні зі стільця на плоску поверхню, на що вказувала на досудовому слідстві свідок ОСОБА_7 /а.с. 161-163; 164-170; 173-175; 180-185/.

Із показань свідка ОСОБА_18 слідчого Луцького МВ УМВС України у Волинській області убачається, що із часу затримання 15.06.2011 р. ОСОБА_2 знаходився під вартою по підозрі у вчинені розбійного нападу, під час його допиту на запитання: «Чому у нього поломана щелепа?»- відповів, що цим питанням займається його матір ОСОБА_8

Із наведених доказів суд робить висновок, що тілесні ушкодження потерпілий міг отримати лише внаслідок нанесеного йому удару в щелепу підсудним ОСОБА_4

Із наказу начальника управління УМВС України у Волинській області убачається, що ОСОБА_4 із 20.06.2009 р. і на час вчинення злочину перебував на посаді оперуповноваженого сектору розкриття майнових злочинів та незаконних заволодінь автомототранспортом відділу карного розшуку Луцького МВ /а.с. 86/.

На підставі наведених доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що підсудний ОСОБА_4, перебуваючи на посаді оперуповноваженого Луцького МВ УМВС України у Волинській області, своїми умисними протиправними діями, які виразились в перевищенні своїх службових повноважень, що супроводжувалося фізичним насильством, застосуванням болісних дій, що привели до заподіяння середньої ступені тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_2, вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 365 КК України.

Суд не приймає до уваги показання на досудовому слідстві підсудного ОСОБА_4 про те, що він потерпілого не бив, а тілесні ушкодження той отримав, коли вдарявся головою в компютер, його ж показання в суді, що лише раз ударив рукою в обличчя потерпілого, показання свідка ОСОБА_7, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_5, ОСОБА_16 про те, що не бачили коли потерпілий отримав тілесні ушкодження і міг їх отримати самостійно при тих же обставинах, на які вказував на досудовому слідстві ОСОБА_4, а також, що не бачили коли підсудний бив ОСОБА_2, оскільки показання підсудного і вказаних свідків протиречиві між собою щодо обставин опитування ОСОБА_2 та його дій при цьому.

Із протоколів відтворення обстановки і обставин події з участю ОСОБА_4 та фототаблиць до них, показань експерта ОСОБА_17, висновків судово медичних експертиз очевидно, що потерпілий не міг отримати перелому щелепи від вдаряння головою в монітор компютера, крім того у суді, на підставі показань підсудного ОСОБА_4, потерпілого ОСОБА_2, свідка ОСОБА_7 встановлено, що потерпілий після нанесеного йому удару підсудним упав на пласку підлогу, а тому не міг отримати зазначених вище тілесних ушкоджень і при падінні.

Суд враховує і те, що в ході досудового слідства та на початку судового підсудний ОСОБА_4 взагалі не визнавав своєї вини в інкримінованому йому злочині, і лише під тиском неспростовних доказів в кінці судового слідства частково визнав свою вину, а саме, що вдарив кулаком потерпілого в обличчя та зламав йому щелепу. ОСОБА_5 показання підсудного суд розцінює як намагання уникнути, або у всякому випадку, помякшити свою відповідальність за вчинений злочин.

Що стосується заяв і пояснень ОСОБА_2 до порушення кримінальної справи, які є у матеріалах справи про те, що він отримав тілесні ушкодження з власної необережності коли впав із крісла на підлогу, показань свідків ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_12 медичних працівників про те, що працівники міліції та потерпілий їм пояснювали різні обставини отримання тілесних ушкоджень останнім, але не такі, які зазначено в обвинуваченні, показання свідка ОСОБА_19, що у його присутності ОСОБА_2 підписав заяву про те, що не має претензій до працівників міліції з приводу отриманих ним тілесних ушкоджень, свідка ОСОБА_20, який відбирав пояснення у потерпілого про те, що той отримав перелом щелепи коли упав зі стільця на підлогу, свідка ОСОБА_21 що був присутній при опитувані ОСОБА_2 і не бачив з яких причин останній впав, то слід відмітити, що ОСОБА_2, на час дачі ним вказаних пояснень був затриманий і знаходився під вартою у іншій справі і дав ці пояснення, як стверджує, під психологічним тиском працівників міліції, що з врахуванням наведених по справі доказів та протиречивістю показань свідків щодо різних обставин отримання ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, суд приймає до уваги.

Обговорюючи питання про вид і міру покарання відносно підсудного ОСОБА_4, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжких, дані про його особу.

До обставин, які помякшують покарання підсудному суд відносить добровільне відшкодування завданих злочином збитків, обставини, які обтяжують покарання, йому не інкриміновано.

При таких обставинах, враховуючи, що підсудним вчинено тяжкий злочин, характер і обставини його вчинення працівником правоохоронного органу по відношенню до особи, яка була затримана, субєктивне ставлення до вчиненого злочину, яке свідчить про підвищену суспільну небезпеку ОСОБА_4 як особи, суд вважає, що його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства, а тому покарання слід обрати в межах санкції закону за яким він притягується до кримінальної відповідальності без застосування ст. 75 КК України.

Разом з тим, призначаючи покарання ближче до нижчої межі, встановленої ч. 2 ст. 365 КК України суд враховує, що підсудний вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується як особа, відшкодував потерпілому заподіяні збитки, думку останнього, який просив суворо не карати ОСОБА_4, а також, що підсудний має на утримані малолітню дитину.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України та призначити йому покарання у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі із позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 3 /три/ роки та зі штрафом у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян /вісім тисяч пятсот гривень/.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу змінити з підписки про невиїзд на утримання під вартою, взявши його під варту із зали суду негайно, зарахувавши у строк відбуття покарання час перебування його під вартою із 26 вересня 2011 року до 29 вересня 2011 року.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з часу взяття його під варту.

На вирок суду може бути подана апеляція до Апеляційного суду Волинської області шляхом її подачі через Луцький міськрайонний суд протягом пятнадцяти діб з моменту його проголошення, а засудженим ОСОБА_4 у той же строк, з моменту вручення йому копії вироку суду.

Головуючий