АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/790/1232/15 Головуючий 1-ої інстанції ОСОБА_1
Справа №629/653/15-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.389 КК України
УХВАЛА
Іменем України
25 червня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21.04.2015р. стосовно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Указаним вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Новоалександрівка Близнюківського району, Харківської області, громадянка України, українка, з середньо-спеціальною освітою, не працююча, розлучена, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима:

-27.11.2014р. Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт,

засуджена за ч.2 ст.389 КК України до 3(трьох) місяців арешту.

Відповідно до ч.1, 4 ст.71 КК України до призначеного за цим вироком покарання повністю приєднане не відбуте покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27.11.2014р. за ч.1 ст.185 КК України у вигляді 36 годин громадських робіт, які на підставі п.4 ч.1 ст.72 КК України відповідають 4 дням 12 годинам арешту, та остаточно до відбуття призначено 3 (три) місяці 4 (чотири) дні 12 годин арешту.

Крім того, до набрання вироком законної сили, відносно обвинуваченої, ОСОБА_7 , районним судом обрано запобіжний захід у вигляді триманням під вартою в Харківському СІЗО.

22.01.2014р. ОСОБА_7 була ознайомлена працівниками Лозівського МРВ КВІ УДПтС України з умовами та порядком відбування покарання та направлена для відбування покарання у вигляді громадських робіт до Лозівської міської лікарні Харківської області призначеного вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27.11.2014р.

Згідно розпорядження головного лікаря Лозівської міської лікарні Харківської області ОСОБА_8 №66-а від 23.01.2015р. ОСОБА_7 прийняли для відпрацювання безоплатних громадських робіт, після чого її ознайомили з графіком виходу на роботу.

Згідно вказаного графіку виходу на роботу на січень 2015 року ОСОБА_7 зобов`язана відпрацьовувати громадські роботи з 23.01.2015р. по 31.01.2015р.. Однак в з 23.01.2015р. по 24.01.2015р. та з 26.01.2015р. по 28.01.2015р. ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від відбування призначеного покарання, без поважних причин не з`явилася для відбуття громадських робіт до Лозівської міської лікарні Харківської області, чим порушила ч.3 ст.40 Кримінально-виконавчого кодексу України, за якою ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт є невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин.

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичні обставини справи та кваліфікацію, звертає увагу на неправильне застосування судом ст.72 КК України та вказує на м`якість призначеного покарання. Цей апелянт просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок яким призначити остаточне покарання за ч.2 ст.389 КК України 5 місяців 4 днів арешту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляції, обвинуваченої, яка заперечувала проти задоволення апеляційних вимог, перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається, з вироку обвинувачена повністю визнала свою вину, а вказані фактичні обставини вчинення злочину встановлені судом першої інстанції у порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, що позбавляє учасників процесу права їх оскаржувати.

Дії ОСОБА_7 , що виразились в ухиленні від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання районним судом вірно кваліфіковані за ч.2 ст.389 КК України.

Звідси, апеляційна інстанція перевіряє вирок суду лише в частині призначеного покарання.

У відповідності зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а згідно п.4 ч.1 ст.409 КПК України однією з підстав для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Як передбачено у ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як зазначено у вироку районного суду (т.1 а.с.79), вивченням даних про особу встановлено, що ОСОБА_7 громадянка України, раніше судима, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, з середньо-спеціальною освітою, не працює, розлучена, не має на утриманні неповнолітніх дітей, за місцем мешкання характеризується формально задовільно (т.1 а.с.59-67).

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 суд визнав щире каяття, а рецидив злочину як обставину, що обтяжує покарання.

При призначенні обвинуваченій покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість скоєного злочину, особу обвинувачену, обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання, обставини скоєння злочину та відношення обвинуваченої до скоєного на підставі чого призначив покарання в межах санкції ч.2 ст.389 КК України у вигляді арешту без застосування ст.ст. 75,76 КК України, у зв`язку з тим, що вона не працює, скоїла новий умисний злочин, не має постійного місця проживання, станом на 21.04.2015р. не відбута частина покарання складає 36 годин громадських робіт.

Оцінюючи висновок суду щодо виду та розміру обраного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався наведених вище вимог закону, а призначене покарання неможна визнати явно несправедливим через його м`якість, а тому є справедливим.

Наведене, переконують колегію суддів у безпідставності вимог апелянта в цій частині.

Разом із цим, районний суд при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий від покарання перевів в більш суворий вид, виходячи з п.4 ч.1 ст.72 КК України: одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

Однак при цьому вказав, що 36 годин громадських робіт відповідає 4 дням 12 годинам арешту хоча зі змісту ч.1 ст.60 та ст.72 КК України арешт не рахується годинами.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вище наведеного в даному випадку неможливо скористатися обраним районним судом принципом призначення покарання за сукупністю вироків.

Таким чином, апеляційною інстанцією, встановлені порушення кримінального закону, в зв`язку з чим в цій частині апеляція підлягає задоволенню, а вирок зміні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.405, 407, п.4 ч.1 ст.409, п.3 ч.1 ст.413, ст.419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21.04.2015р. стосовно ОСОБА_7 в частині призначення покарання змінити.

На підставі ч.1, 4 ст.71 КК України до призначеного цим вироком покарання за ч.2 ст.389 КК України частково приєднати не відбуте покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27.11.2014 року у вигляді 36 годин громадських робіт, які на підставі п.4 ч.1 ст.72 КК України відповідають 4 дням арешту, та остаточно до відбуття обвинуваченій ОСОБА_7 призначити 3 (три) місяці 4 (чотири) дні арешту.

В решті цей же вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Харківської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Головуючий

Судді