Справа №487/3095/14-к 17.02.2015 17.02.2015 17.02.2015
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄДДР за № 0000711

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2014 року у відношенні

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківськ, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7

потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачений ОСОБА_5

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6 просять вирок скасувати та кримінальне провадження закрити за відсутністю в діянні ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України,з підстав, передбачених п. 7 ч.1 ст. 284 КПК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2014 року ОСОБА_5 засуджений за ст. 125 ч.1 КК України до штрафу у розмірі 850 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Апелянти вважають, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

На думку апелянтів, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а судом не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Посилаються на те, що у повідомленні про підозру та в обвинувальному акті вказано, що тілесні ушкодження спричинені ОСОБА_9 . Проте потерпілою у кримінальному провадженні визнана інша громадянка - ОСОБА_9 . На думку апелянтів, це є грубим порушенням вимог обвинуваченим тілесних ушкоджень ОСОБА_9 суперечать повідомленню про підозру та обвинувальному акту.

Також зазначають, що обвинувачений ОСОБА_5 неодноразово вказував суду, що якщо і спричинив легкі тілесні ушкодження ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , то лише з метою самозахисту, умислу на їх спричинення не було.

Крім того, вказують, що за наявності суперечливих доказів у вироку не зазначено, чому суд взяв до уваги певні докази і відкинув інші, а саме: не зазначено, чому не взяті до уваги показання матері обвинуваченого свідка ОСОБА_10 .

Вважають, що потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обмовляють ОСОБА_5 через неприязні стосунки, і що саме ОСОБА_8 нападав на ОСОБА_5 , який лише захищався.

На думку апелянтів, показання свідка ОСОБА_11 не підтверджують вини ОСОБА_5 у спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , оскільки свідок не бачив бійки між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 .

Посилаються на те, що суд надав невірну оцінку показанням потерпілої ОСОБА_9 по епізоду від 24.02.2014 року, оскільки ОСОБА_9 пояснила, що не бачила, як Іванюк першим напав на її сина ОСОБА_8 . Вважають,що тілесні ушкодження ОСОБА_12 міг спричинити ОСОБА_8 під час боротьби, з метою захисту від нападу.

Оспорюють показання експерта ОСОБА_13 про механізм спричинених ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. Посилаються на те, що 24.02.2014 року ОСОБА_5 не міг спричинити ОСОБА_9 тілесні ушкодження.

Вважають, що посилання суду на висновки судово-медичних експертиз та протоколи заяв про вчинення кримінального правопорушення як на докази вини ОСОБА_5 є лише припущенням, і на цих доказах не може ґрунтуватися обвинувачення.

Узагальнений виклад позиції іншого учасника судового провадження.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор вважає вирок законним та обґрунтованим. Вважає, що вина ОСОБА_5 повністю підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_11 , а також письмовими доказами, дослідженими під час судового розгляду кримінального провадження. Просить залишити вирок без змін.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
10 лютого 2104 року приблизно о 16 год. ОСОБА_5 , перебуваючи на території загального двору біля житлового будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних стосунків, спричинив неповнолітньому ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження шляхом нанесення декількох ударів в область голови.

24 лютого 2014 року близько 07.50 год. ОСОБА_5 , перебуваючи на території двору житлового будинку АДРЕСА_3 , на ґрунті неприязних стосунків наніс ОСОБА_9 удар ліктем в область грудної клітини, а також її сину ОСОБА_8 декілька ударів в область голови та грудної клітини, чим спричинив останнім легкі тілесні ушкодження. При цьому ОСОБА_5 застосував спецзасіб газовий балончик, яким бризнув в обличчя ОСОБА_8 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , а також думку прокурора про залишення вироку суду без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд апеляційної інстанції вважає, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у спричиненні легких тілесних ушкоджень, відповідають фактичним обставинам справи. Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ст. 125 ч. 1 КК України.

Не знайшли свого підтвердження твердження апелянтів про відсутність в діянні ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України, а також пояснення ОСОБА_5 про те, що 10.02.2014 року та 24.02.2014 року він лише захищався від нападу ОСОБА_8 .

Ці твердження спростовуються показаннями потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Зокрема, за епізодом від 10.02.2014 року потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що у дворі будинку за місцем проживання ОСОБА_5 несподівано вдарив його спочатку в плече, а потім заподіяв удар рукою в перенісся. Щоб завадити подальшим ударам, він схопив руками руки ОСОБА_5 , а останній тримав його за куртку, і відпустив лише після вимоги сусідів.

Ці показання підтвердила в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 , яка суду пояснила, що 10 лютого 2014 року син неповнолітній син ОСОБА_8 повідомив, що його побив сусід ОСОБА_5 . У сина на обличчі були сліди ударів у вигляді синців та набряку.

Наведені показання потерпілого ОСОБА_8 також підтверджуються висновком судово-медичної експертизи № 180 від 14.02.2014 року, відповідно якому у ОСОБА_8 виявлені легкі тілесні ушкодження у вигляді підшкірної гематоми лоба, контузії правого очного яблука, забою носу з крововиливом, які виникли в результаті не менше трьох ударів тупими твердими предметами, в строки та за обставин, зазначених потерпілим. Виникнення ушкоджень при падінні з висоти власного росту з положення стоячи на площину виключається (а.п. 63).

За епізодом від 24.02.2014 року потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що коли він виходив з під`їзду, на нього знову напав сусід ОСОБА_5 , який заподіяв йому удар ногою у ліве стегно, бризнув з газового балончика в обличчя та вдарив в область лівого ока. Після цього ОСОБА_5 повалив його на землю, охопив ногами корпус, лівою рукою стискав шию, а правою наносив удари в область голови. Його матір ОСОБА_9 вибігла та почала відтягувати від нього ОСОБА_5 , яку останній вдарив.

Ці пояснення потерпілого ОСОБА_8 співпадають з показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка пояснила, що 24.02.2014 року вона проводжала сина ОСОБА_8 до школи, та, коли почула звук падіння, вибігла з під`їзду. Побачила, що ОСОБА_5 охопив ОСОБА_8 ногами за ноги, лівою рукою тримав за шию, а правою рукою, в якій знаходився газовий балончик, наносив удари останньому в область голови. Вона намагалася відтягти ОСОБА_5 від сина, однак ОСОБА_5 вдарив її ліктем в грудну клітину, та вона вдарилася спиною об стінку будинку.

Показання потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не лише узгоджуються між собою, а й підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_11 , який суду пояснив, що 24.02.2014 року біля під`їзду за місцем проживання побачив, що ОСОБА_5 тримає ОСОБА_8 за руки. На обличчі у ОСОБА_8 були садна. Він відтяг ОСОБА_12 від ОСОБА_8 та не відпускав, оскільки була викликана міліція. Тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 не було.

Отже, показання свідка ОСОБА_11 підтверджують вину ОСОБА_5 у спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , що спростовує доводи апелянтів з цього приводу.

Показання потерпілих про спричинення їм 24.02.2014 року ОСОБА_5 тілесних ушкоджень підтверджуються висновками судово-медичних експертиз, які в судовому засіданні підтвердив експерт ОСОБА_13 , а саме:

- згідно висновку № 236 від 26.02.2014 року у ОСОБА_8 виявлені легкі тілесні ушкодження у вигляді крововиливів і саден на обличчі, правому ліктьовому суглобі, які виникли в результаті впливу не менше двох ударів тупими твердими предметами, якими могли бути руки, ноги, а також у вигляді хімічного опіку кон`юктиви, які виникли від хімічної речовини, яким міг бути газовий балончик (а.п. 61);

- згідно висновку № 237 від 26.02.2014 року у ОСОБА_9 виявлені легкі тілесні ушкодження у вигляді саден на задній поверхні грудної клітки, які виникли в результаті впливу не менше одного удару тупими твердими предметами, в строки та за обставин, зазначених потерпілою (а.п. 64).

Суд першої інстанції надав належну оцінку доводам обвинуваченого, який оспорював висновки судово-медичної експертизи стосовно характеру тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 .

Суд послався на показання допитаного в суді експерта ОСОБА_13 , який підтвердив висновки судово-медичних експертиз, та стосовно характеру тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 , пояснив, що тілесні ушкодження у потерпілої були виявлені на задній поверхні грудної клітини, та могли утворитися при контактуванні з твердою поверхньою, якою могла бути стіна будинку, а утворення синця або іншого ушкодження саме на передній поверхні грудної клітини є необов`язковим.

Тобто, враховуючи характер виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень, знайшли підтвердження показання потерпілої ОСОБА_9 про механізм їх утворення, а саме внаслідок того, що обвинувачений ударив її спочатку ліктем у грудну клітину, при цьому удар був зі значною силою, та від цього поштовху вона вдарилася спиною об стіну будинку, оскільки ця бійка відбувалася поряд з виходом із під`їзду.

Як свідчать матеріали кримінального провадження, ОСОБА_9 зверталася з заявами до міліції безпосередньо 10.02.2014 року та 24.02.2014 року (а.п.62, 65), тобто у той же день, коли злочини були вчинені, повідомивши про заподіяння ОСОБА_5 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , а також їй 24.02.2014 року.

Показання потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 послідовні та узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_11 , а також підтверджуються висновками судово-медичних експертиз щодо характеру заподіяних їм тілесних ушкоджень, механізму їх утворення. Ці докази обґрунтовано судом покладені в основу вироку і не є припущеннями, про що заявляють апелянти.

Отже, не відповідають дійсності посилання апелянтів на відсутність доказів вини ОСОБА_5 у вчиненні злочинів при обставинах, встановлених судом, та про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження .

Є помилковими твердження апелянтів про грубі порушення норм кримінального процесуального закону внаслідок невірного зазначення по батькові потерпілої ОСОБА_9 у процесуальних документах. Хоча лише в повідомлені про підозру потерпіла по батькові невірно зазначена як ОСОБА_14 , але ж це є лише неточністю при встановленні анкетних даних, яка усунена при розгляді кримінального провадження в суді, оскільки судом встановлено, що потерпілою є саме ОСОБА_9 , про що і зазначено в обвинувальному акті.

Відсутні підстави вважати,що обвинувачений ОСОБА_5 спричинив потерпілим тілесні ушкодження з метою самозахисту, оскільки ці доводи апелянтів спростовуються показаннями потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про умисний характер дій ОСОБА_5 , який як 10.02.2014 року, так і 24.02.2014 року першим заподіяв тілесні ушкодження малолітньому потерпілому ОСОБА_8 . Крім того, як свідчать матеріали кримінального провадження, ОСОБА_5 будь-яких тілесних ушкоджень спричинено не було, та він не звертався до органу внутрішніх справ з відповідними заявами, зокрема, за подіями від 10.02.2014 року він звертався лише з приводу пошкодження його окулярів (а.п. 26,28).

Є голослівними твердження апелянтів про те, що потерпілі обмовляють обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки апелянтами не наведені вагомі доводи з цього приводу, а ці твердження спростовуються дослідженими судом доказами, покладеними в основу вироку.

Суд надав належну оцінку і показанням свідка ОСОБА_10 - матері обвинуваченого, яка в суді пояснила, що 24.02.2014 року ОСОБА_9 заподіяла ОСОБА_5 тілесні ушкодження, а у потерпілих взагалі не було тілесних ушкоджень. Як вірно зазначив суд, ОСОБА_10 була свідком подій, які відбувалися вже після нанесення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та ОСОБА_15 . Крім того, її показання спростовуються даними судово-медичних експертиз стосовно характеру тілесних ушкоджень потерпілих, а наявність у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень не має підтвердження.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає правильними висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень, та вірною кваліфікацію його дій за ст. 125 ч.1 КК України.

Судом не допущені будь-які порушення норм матеріального чи процесуального права, про що зазначили апелянти, а висновки суду відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Тому апеляційний суд не вбачає підстав для скасування вироку, про що просять апелянти.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м.Миколаєва від 19 листопада 2014 року у відношенні ОСОБА_5 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: