АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/655/15 Головуючий І-ої інстанції
Категорія: ч.3 ст.186 КК України Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

представника Харківської виправної колонії (№43) ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові у режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 03 лютого 2015р.,-

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 03.02.2015р. відмовлено у задоволенні подання адміністрації Харківської виправної колонії і спостережної комісії Орджонікідзевської районної адміністрації Харківської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, раніше судимого:

- 30.10.1984 року Ленінським райсудом м. Харкова за ст. 215-3 ч. 2, 140 ч. 2, 141 ч. 2, 42 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;
- 13.11.1989 року Ленінським райсудом м. Харкова за ст.141 ч.2 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
- 29.03.1995 року Ленінським райсудом м. Харкова за ст. 189-4 ч.1 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;
- 27.12.1995 року Ленінським райсудом м. Харкова за ст. 86-1, 42 ч. 3 КК України до 9 років позбавлення волі;
- 29.11.2004 року Ленінським райсудом м. Харкова за ст.185 ч. 3, 122 ч. 1, 70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі;
- 23.05.2007 року за ст.185 ч. 3, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 10.11.2009 р. умовно достроково на 9 місяців 19 днів;
засудженого 13.04.2011 року Ленінським районним судом м.Харкова за ст.186 ч.3 КК України до 6 років позбавлення волі.
Згідно з оскаржуваною ухвалою, адміністрація виправної колонії і спостережної комісії внесли подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_9 посилаючись на те, що він відбув 2/3 частини призначеного судом строку покарання, характеризується позитивно, своїм відношенням до праці довів своє виправлення.
Відмовляючи у задоволенні подання, суд своє рішення обґрунтував тим, що поведінка засудженого та його ставлення до праці протягом усього періоду відбування покарання не свідчить про його виправлення, а тому умовно-дострокове звільнення його на великий термін, що складає 1 рік 9 місяців 27 днів, є передчасним.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та призначити новий судовий розгляд в іншому складі суду. На думку апелянта, при судовому розгляді подання щодо його умовно-дострокового звільнення судом враховані обставини, які не передбачені положеннями ч.2 ст.81 КК України, а саме наявність попередніх судимостей. Засуджений зазначає, що з метою реалізації права на умовно-дострокове звільнення та повернення у суспільство гідним громадянином, він працював над формуванням позитивних змін у своїй поведінці. Вказує, що на другий день після його прибуття в колонію 22.02.2012р. він був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за порушення режиму утримання, після чого зробив правильні висновки та потому до дисциплінарної відповідальності не притягався, за добросовісне ставлення до праці та зразкову поведінку 09.04.2013р., 21.10.2014р., також 05.02.2015р. заохочувався адміністрацією установи. Крім того, ОСОБА_9 вказує, що протягом відбування покарання він брав участь в організації та проведенні культурно-масових заходів, відвідував бібліотеку та церкву, виконував добровільно роботи з благоустрою території та приміщень колонії, маючі на меті довести своє виправлення. Засуджений також вказує, що допущені ним порушення не були злісними, а застосовані до нього стягнення мають попереджувальний, профілактичний характер. ОСОБА_9 зазначає, що при виконанні довіреної йому роботи на виробництві колонії до праці він ставився добросовісно, а низький показник виробітку на швацькій ділянці пов`язаний з відсутністю комплектуючих, а тому 100% виробіток він не міг досягти з незалежних від нього причин. Засуджений вказує, що після звільнення він планує повернутися до родини, обов`язково працевлаштуватися столяром або швейником, або ж стати на захист України.
Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_9 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, представника Харківської виправної колонії (№43), який підтримав апеляційну скаргу засудженого, прокурора, який вважав ухвалу суду законною, а апеляційну скаргу необґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Сумлінну поведінку слід розуміти як комплекс зразкового дотримання режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації колонії, відсутність порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Сумлінне ставлення до праці проявляється у поліпшенні кількісних та якісних показників виконуваної робити, підвищення виробничої кваліфікації, бережливому ставленні до обладнання та інструментів, додержання охорони праці та техніки безпеки.
Згідно з рекомендаціями, викладеними в п.п.2, 17 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», прийняття рішення щодо умовно-дострокового звільнення можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, установлення, що процес виправлення засудженого відбувався протягом всього періоду відбування ним покарання.
Суд першої інстанції дотримався викладених вимог закону та рекомендацій у повному обсязі. При вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення ОСОБА_9 судом ретельно перевірялись доводи, які викладені в поданні, що надійшло на розгляд суду, а також ті доводи, на які посилається засуджений в апеляційній скарзі.

Як вбачається з подання, адміністрація виправної колонії та спостережна комісія посилались на те, що під час відбування покарання ОСОБА_9 характеризується задовільно, до праці ставиться добре, мав одне стягнення, яке погашено в установленому законом порядку, має два заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, активно приймає участь у культурно-масових та фізкультурно-оздоровчих заходах, вину у скоєному злочині визнав.

Разом з тим, при ухваленні рішення судом проаналізовано процес виправлення засудженого упродовж усього терміну відбування ним покарання на підставі матеріалів його особової справи та дослідженні даних про його особу.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_9 , хоча і має декілька подяк за сумлінну поведінку та ставлення до праці, про те він протягом відбування покарання допускав порушення режиму утримання, у зв`язку з чим має 1 стягнення, а безпосередньо перед направленням подання щодо умовно-дострокового звільнення до суду, він знов допустив порушення режиму утримання, та згідно з випискою з протоколу №65 від 28.10.2014р. перед адміністрацією колонії порушено клопотання про його покарання, з ним проведено виховну бесіду. Такі обставини суперечать викладеним в характеристиці засудженого та його апеляційній скарзі твердженням про те, що після проведеної з ним виховної роботи, він став на шлях виправлення та дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня в установі.

Згідно з попередніми характеристиками ОСОБА_9 , які знаходяться у особовій справі, під час відбування покарання у колонії він характеризувався негативно, як такий, що є нещирим, не бере участі в культурно-масових заходах, не робить для себе належних висновків з заходів виховного характеру, у скоєному не визнав своєї вини, з огляду на що у 2012 та 2013 роках адміністрація колонії при розгляді питання про можливість умовно-дострокового звільнення його від відбування покарання дійшла висновку, що він не став на шлях виправлення.

Судом ретельно перевірялось ставлення ОСОБА_9 до праці, за результатами чого встановлено, що він працевлаштований, періодично виконував оплачувані роботи, однак продуктивність його праці була низькою.

Доводи про те, що ОСОБА_9 має позитивні плани на майбутнє, бажає скорішого звільнення для проживання разом з родиною, має намір на працевлаштування суд вважав формальними та нічим не підтвердженими, з урахуванням того, що засуджений тривалий час до вчинення попередніх злочинів і під час вчинення останнього не працював, участі в самодіяльних організаціях ХВК, громадському житті не бере, особливих досягнень в праці не досяг.

За таких обставин, суд правильно дійшов до висновку про те, що на даний момент звільнення засудженого умовно-достроково на невідбутий строк як особи, яка сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення, є неможливим.
Отримання засудженим ще одного заохочення від 05.02.2015р., на яке він посилається в апеляційній скарзі, з урахуванням вище викладених обставин, не може беззаперечно свідчити про його безумовне виправлення, та підлягає врахуванню при наступному вирішенні питання про можливість його умовного-дострокового звільнення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 539 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 03 лютого 2015р., якою відмовлено у задоволенні подання адміністрації Харківської виправної колонії і спостережної комісії Орджонікідзевської районної адміністрації Харківської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала апеляційного суду Харківської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5