УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Категорія ч.2 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді. . . . . . . . . . . ОСОБА_2
суддів . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання . . . . ОСОБА_5
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Глинивці, Андрушівського району Житомирської області, проживаючого в АДРЕСА_1 , судимого 11.11.2013 року Богунським районним судом м. Житомира за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі, із застосуванням ст..75 КК України з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
за участю прокурора . . . . . . . . ОСОБА_7 захисника . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_8
в с т а н о в и в :
в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок змінити. Посилається на невідповідність висновків суду 1-ї інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого внаслідок суворості. Просить призначити покарання ОСОБА_6 нижче від найнижчої межі, встановленої ч.2 ст.186 КК України.
Захисник вважає, що в судовому засіданні не було доведено наявність в сумці потерпілої ОСОБА_9 , яку викрав обвинувачений, грошей в сумі 2000 гривень, оскільки суд прийшов до такого висновку лише на підставі показань потерпілої ОСОБА_9 , які є суперечливими і не узгоджуються з показами інших свідків. Вважає, що суд безпідставно вирішив протиріччя в показах потерпілої ОСОБА_9 на користь останньої, оскільки під час вчинення злочину потерпіла була в нетверезому стані і говорила працівнику міліції під час складання рапорту, що в її сумці знаходились гроші в сумі 1000 грн., а в подальших показах суму збільшила до 2000 грн.. Зазначає, що її підзахисного не було корисного мотиву під час пограбування потерпілих і викрадені ним пакет та сумку він викидав неподалік від місця злочину в полі зору потерпілих.
Також просить визнати та врахувати як пом`якшуючі покарання обставини щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин, а саме, що обвинувачений виховувався в неповній багатодітній сім`ї, його батько взагалі не брав участь в його вихованні та житті, а мати була зайнята вихованням молодших дітей і згодом переїхала жити в село, залишивши напризволяще ОСОБА_10 жити в Житомирі з дядьком, під впливом якого обвинувачений зайнявся злочинною діяльністю.
Вироком Богунського районного суду м.Житомира від 05 грудня 2014 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 11.11.2013 року та визначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання обчислюється з 05.12.2014 року, зараховано в строк відбуття покарання відповідно до ст.72 КК України час перебування в ІТТ та СІЗО з 05 липня 2014 року по 05.12.2014 року.
Запобіжний захід тримання під вартою залишено до вступу вироку в законну силу.
За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, 02.07.2014 року о 01 годині 15 хвилин неповнолітній ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу Спасо-Преображенського кафедрального собору, що знаходиться по вул. Перемоги, 14 у м. Житомирі, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_11 , яка йшла повз вищевказаний сквер, який розташований у АДРЕСА_2 . У цей час, день, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на відкрите, повторне викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_11 ..
Реалізуючи свій умисел, направлений на відкрите повторне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , зрівнявшись позаду з ОСОБА_11 , шляхом ривка двома руками вирвав з руки останньої належний їй пакет з особистими речами. Після цього ОСОБА_6 місце скоєння злочину залишив та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Таким чином ОСОБА_6 відкрито, повторно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_11 , чим спричинив останній матеріальної шкоди на загальну суму 386 гривень.
05.07.2014 року о 01 годині 40 хвилин неповнолітній ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, разом з раніше знайомими йому ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 знаходились в квартирі АДРЕСА_3 , де побачив раніше незнайому йому ОСОБА_9 і в нього вини злочинний умисел, направлений на відкрите, повторне викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_9 .. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 підійшов до потерпілої ОСОБА_9 та шляхом ривка донизу двома руками вирвав належну ОСОБА_9 сумку та місце скоєння злочину залишив, в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_6 відкрито, повторно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_9 на загальну суму 2000 грн., чим спричинив останній матеріальної шкоди на вищевказану суму. Своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж) вчиненому повторно, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України.
Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Твердження захисника ОСОБА_8 в апеляційній скарзі про те, що в судовому засіданні не було здобуто доказів того, що в сумці потерпілої ОСОБА_9 , яку викрав обвинувачений були гроші в сумі 2000 гривень а також, що в обвинуваченого не було корисливого мотиву під час вчинення злочинів є безпідставними.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України відповідає фактичним обставинам справи, які встановлено з урахуванням всіх об`єктивних і суб`єктивних факторів, що взяті до уваги при з`ясуванні дійсних обставин події та ґрунтується на сукупності ретельно досліджених, належним чином проаналізованих, оцінених та докладно наведених у вироку доказах.
Так, показаннями потерпілої ОСОБА_9 в судовому засіданні підтверджується те, що обвинувачений ОСОБА_15 схопив сумку в якій були гроші в розмірі 2000 грн. різними купюрами та відразу вибіг з кімнати, а коли вона знайшла сумку біля порога будинку, то в ній було 100 грн., інших грошей не було.
Колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції про визнання правдивими показань потерпілої ОСОБА_9 щодо наявності в її сумці грошей в сумі 2000 грн., оскільки потерпіла будучи попередженою про кримінальну відповідальність, в заяві про вчинення злочину до міліції, судовому засіданні давала незмінні показання, які узгоджуються з іншими доказами дослідженими судом. Підстав обмовляти обвинуваченого потерпілою, судом не встановлено. Також колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції про те, що обвинувачений мав можливість за невеликий проміжок часу з моменту залишення ним кімнати з викраденою сумкою потерпілої та до моменту його затримання витягнути з сумки 2000 грн. та розпорядитись ними на власний розсуд, оскільки в судовому засіданні свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які здійснювали затримання обвинуваченого ОСОБА_6 , підтвердили, що ОСОБА_6 був ними затриманий через деякий проміжок часу після того, як вони побачили, що з дверей одного з будинків вибігли хлопці, а за ними жінка, яка кричала, що вкрали сумку. Також вони підтвердили, що потерпіла після повернення їй сумки виявила, що в ній є не всі гроші. Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на суворість призначеного ОСОБА_6 покарання та не призначенні судом покарання обвинуваченому із застосуванням ст.. 69 КК України.
Суд 1-ї інстанції призначив ОСОБА_6 мінімальне покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією ч.2 ст.186 КК України, а з урахуванням вимог ст.71 КК України частково приєднав призначене за попереднім вироком покарання (один місяць).
При визначені виду та розміру покарання, суд 1-ї інстанції врахував ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочинів, які відносяться до категорії тяжких злочинів, даних про особу обвинуваченого, який вчинив злочини у неповнолітньому віці, характеризується з позитивної сторони за місцем проживання, судимий, вчинив тяжкі злочини під час іспитового строку за попереднім вироком в стані алкогольного сп`яніння.
Таким чином, покарання ОСОБА_6 призначено згідно з вимогами ст. 65 КК України, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а застосування положень ст.69 КК України передбачає наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Призначене покарання ОСОБА_6 не є явно несправедливим із-за його суворості, а є обґрунтованим. Підстави для зміни вироку за мотивами, викладеними у апеляційній скарзі, відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 405 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
вирок Богунського районного суду м. Житомира від 05 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді: