1кп/336/192/2015
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
1)
березня 2015 року
Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,при секретарі ОСОБА_2 ,за участю прокурора ОСОБА_3 ,розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Суджа Курської області Російської Федерації,громадянина України,з середньою спеціальною освітою,мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,стрільця 1 відділення 3 взводу роти оперативного призначення 2 батальону оперативного призначення,солдата військової частини НОМЕР_1 ,призваного під час мобілізації, раніше не судимого
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.407 Кримінального кодексу України, -
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. З Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_4 призвано на військову службу у зв`язку із мобілізацією 08 квітня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після чого солдат ОСОБА_4 направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 . В подальшому з і 5 серпня 2014 року був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення та проходить службу на посаді стрільця 1 відділення 3 взводу оперативного призначення роти оперативного призначення 2 батальйону оперативного призначення, солдата військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
Являючись військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, п. 8 ст. 6, п. 2 ст. 23, п. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу солдат ОСОБА_4 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, військової присяги, статутів, наказів та розпоряджень, віддано служити у країнському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, не допускати ганебних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших.
Встановлено, що 03 січня 2015 року під час ранкового шикування особового складу військової частини НОМЕР_1 НГУ виявлено відсутність солдата ОСОБА_4 .
12 січня 2015 року солдат ОСОБА_4 прибув до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби, але того ж дня залишив межі вказаної військової частини.
19 січня 2015 року солдат ОСОБА_4 прибув до військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання обов`язків пов`язаних з проходженням військової служби.
Для вжиття пошукових заходів командуванням військової частини НОМЕР_1 НГУ було сформовано групу із числа офіцерів зазначеної військової частини. Пошуковою групою у період часу з 03 січня по 12 січня та з 12 січня по 19 січня 2015 року , було здійснено неодноразові виїзди до місця ймовірного проживання військовослужбовця ОСОБА_4 .
Окрім того, в процесі пошукових заходів було здійснено дзвінки на номер телефону даного військовослужбовця. Абонент або не приймав дзвінки, або був поза межами покриття.
За вказаний період часу солдат ОСОБА_4 знаходився вдома за адресою: АДРЕСА_1 , де займався хатніми справами та займався вирішення сімейних обставин.
При цьому, як зазначено вище, поважних причин для нез`явлення на службу солдат ОСОБА_4 не мав, в тому числі хворобою, що перешкоджала його пересуванню не хворів, перешкод для прибуття до військової частини не мав. Також у зазначений період пожежа або стихійне лихо в сім`ї ОСОБА_4 не траплялися, члени його сім`ї не хворіли та не помирали.
Протягом періоду нез`явлення на службу, солдат ОСОБА_4 з приводу тяжких захворювань до медичних закладів не звертався, органи військового управління про своє місце перебування не повідомляв, продовжуючи не з`являться на службу без поважних причин до 19 січня 2015 року.
Згідно висновку військово-лікарської комісії солдат ОСОБА_4 визнаний придатним для проходження військової служби.
Таким чином, солдат ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що будучи військовослужбовцем призваним за мобілізацією, з 03 січня по 12 січня та з 12 січня по 19 січня 2015 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин тривалістю менше десяти діб, але більше трьох діб повторно протягом року, являючись військовослужбовцем (крім строкової служби), чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст 407 КК України.
На підставі ч. 1 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України, до суду надійшла угода про визнання винуватості від 20.02.2015 року, укладена між прокурором військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 ,якому на підставі ст.37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та ОСОБА_4 ,який є обвинуваченим в цьому ж кримінальному провадженні.
Виходячи із змісту даної угоди, ОСОБА_4 повністю беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні за обставин,викладених в обвинувальному акті.
Згідно угоди, сторони погодилися на призначення обвинуваченому покарання за ч.2 ст.407 КК України у виді 2 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік та покладанням на нього обов*язків,передбачених п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України,а саме:не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції,повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання ,роботи.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений вказав, що цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди, що передбачені ч.4 ст.474 Кримінального процесуального кодексу України, які були роз`яснені судом в ході підготовчого судового засідання.
Також в підготовчому судовому засіданні обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість та надав суду згоду на призначення узгодженого покарання.
Прокурор вважає,що угода про визнання винуватості відповідає вимогам закону та може бути затверджена судом.
На підставі пояснень обвинуваченого, суд встановив, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Відповідно до ст. 472 Кримінального процесуального кодексу України, в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням,наслідки укладення та затвердження угоди, передбаченої статтею 473 КПК України, наслідки невиконання угоди.
В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.
Під час перевірки угоди встановлена її відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 Кримінального процесуального кодексу України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Судові витрати та речові докази відсутні.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
Виходячи із зазначеного та керуючись ст. ст. 122, 124, 314, 315, 373, 374, 468-475 Кримінального процесуального кодексу України,суд-
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.407 Кримінального кодексу України.
Затвердити угоду про визнання винуватості від 20.02.2015 року, укладену між прокурором військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 ,якому на підставі ст.37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та ОСОБА_4 ,який є обвинуваченим в цьому ж кримінальному провадженні.
На підставі угоди про визнання винуватості призначити ОСОБА_4 покарання по ч.2 ст.407 КК України у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України засудженого від відбування призначеного покарання звільнити ,якщо протягом іспитового строку 1 рік він не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов*язки,передбачені ч.1 ст.76 КК України,а саме:не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції,повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання ,роботи.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Обмеження права оскарження даного вироку, визначені ч.2 ст.473 Кримінального процесуального кодексу України.

Суддя ОСОБА_1