В И Р О К

іменем України

"06" листопада 2013 р. Дніпровський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Галиги І.О.,

за участю прокурора Щасної А.Е.,

потерпілої ОСОБА_1,

при секретарі Сазоновій В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 0005480 за обвинуваченням ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Лизогубова Слобода, Згурівського району, Київської області, громадянина України, українця, з повною середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2, 13 березня 2013 року, приблизно о 14 год. 00 хв., на запрошення ОСОБА_1, приїхав до неї додому в квартиру АДРЕСА_1.

Того ж дня, приблизно о 18 год. 00 хв., ОСОБА_2, перебуваючи в вищевказаній квартирі, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, оскільки ОСОБА_1 перебувала на кухні, шляхом вільного доступу, таємно викрав майно останньої, яке знаходилось на другій полиці шафи, а саме: золоту каблучку, вартістю 4 000 грн.; золотий браслет, вартістю 8 000 грн.; 2 золоті монети періоду правління царя Миколи ІІ, 1891 року випуску, номіналом 5 та 10 рублів, з яких: 5 рублів вагою 4,3 г., 900 проби, вартістю приблизно 4 000 грн.; 10 рублів вагою 8,6 г., 900 проби, вартістю приблизно 6 000 грн.

Після цього, ОСОБА_2 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_1 матеріальну шкоду на загальну суму 22 000 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду визнав повністю та пояснив, що дійсно 13.03.2013 року приблизно о 18 год. 00 хв. він, перебуваючи в гостях у знайомої ОСОБА_1, яка проживає в квартирі АДРЕСА_1 в м. Києві, скористався тим, що остання відлучилась та залишила його одного в кімнаті, в результаті чого він таємно викрав цінності, які там знаходились, а саме: золоту каблучку, золотий браслет та дві золоті монети 1891 року випуску, номіналом 5 та 10 рублів. Після цього він з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викрадені цінності реалізував у банку приблизно за 10 000 гривень.

Покази ОСОБА_2 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту та обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Оскільки обвинуваченим ОСОБА_2, потерпілою та прокурором не оспорюються фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності їх позиції, роз'яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд при визначені обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого, протоколом огляду місця події від 31.03.2013 року та матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, визнавши відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_2 у тому, що він своїми діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) і кваліфікує його дії за ч. 1 ст.185 КК України.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_2 виду та міри покарання, приймає до уваги характер, ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії правопорушень середньої тяжкості, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 31.10.2013 року за клопотанням потерпілої скасовано вирок того ж суду від 06.06.2013 року, яким затверджено угоду про примирення, укладену 22.05.2013 року між потерпілою ОСОБА_1 та обвинуваченим ОСОБА_2 та останнього засуджено за ст.185 ч.1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі пятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день постановлення вироку становило 850 гривень, штраф за яким обвинуваченим не сплачено.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає помякшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставин справи, наявності помякшуючої обставини, ставлення обвинуваченого до скоєного, який висловив бажання про відшкодування завданих збитків, суд дійшов висновку, що його перевиховання та виправлення можливе без відбуття покарання, вважає за доцільне застосувати положення ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та покласти на обвинуваченого обовязки, визначені п.п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України. На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 на суму завданих їй збитків у розмірі 22 000 грн. є обґрунтованим, визнаним обвинуваченим, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі та стягненню з обвинуваченого ОСОБА_2 відповідно до інкримінованого йому епізоду злочинної діяльності.

В порядку ст. 100 КПК України підлягають вирішенню питання речових доказів.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370 КПК України, суд, -

з а с у д и в :

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобовязати ОСОБА_2 без дозволу органу КВІ не виїжджати за межі України на постійне проживання, повідомляти про зміну місця проживання і роботи, періодично зявлятись на реєстрацію.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдані матеріальні збитки на суму 22 000 (двадцять дві тисячі) грн.

Речові докази у кримінальному проваджені відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні не понесені.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя :