АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 623/2533/14-к Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/790/953/14 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія : ст.183 КПК України
(застосування запобіжного заходу)
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.08.2014 року м. Харків
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області у складі :
головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
Ухвалою слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12.08.2014 року задоволено клопотання слідчого, яке погодженого з прокурором у відношенні підозрюваного за ч. 5 ст. 260 КК України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка, громадянина України, на даний час не працюючого, одруженого, мешкоючого за адресою: АДРЕСА_1 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 01-15 до 10.10.2014 року з визначенням суми застави у розмірі 365400 гривень
Слідчий суддя, приймаючи таке рішення посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначених у клопотанні ризикам.
З таким рішенням слідчого судді не погодився прокурор, в якій подав апеляційнй скаргу і просить ухвалу слідчого судді Ізюмського міськрайнного суду Харківської області від 12.08.2014 року про застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 365000 гривень скасувати та постановити нову ухвалу, обравши у відношенні ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.
Апелянт зазаначає, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від 10 до 15 років, тому є підстави вважати, що якщо буде внесена застава, то інші запобіжні заходи, не пов`язані з позбавленням волі, не зможуть забезпечать належної поведінки підозрюваного та нададуть можливості реалізації вказаних в клопотанні ризиків і підозрюваний опинившись на волі зможе продовжити злочину діяльність та переховуватися від органів досудового слідства та суду.
Таким чином прокурор зазначає, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України у цьому випадку слідчий суддя повинен був не визначати заставу.
Захисник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 також подав апеляційну скаргу, в якій просить визнати затримання підозрюваного незаконним та звільнити його з під варти, у задоволенні клопотання слідчого відмовити та скасувати ухвали слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11.08.2014 року.
В апеляційній скарзі захисник зазначає, що на його думку що слідчий суддя безпідставно застосував до підозрюваного найбільш суворого виду запобіжного заходу з визначенням максимальної суми застави у розмірі 300 мінімальних заробітних плат.
Апелянт звертає увагу на недоведеністю підозри у вчиненні ОСОБА_9 саме кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 260 КК України, порушення з боку слідства права останнього на захист, несвоєчасне повідомлення його про підозру, незаконне затримання 28.07.2014 року у місті Волноваха Донецької області без оформлення процесуальних документів, порушення правил територіальної підслідності цього кримінального провадження, та зазначає, що ОСОБА_9 на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, є особою працездатного віку, має на утриманні дитину та дружину. Запевнив, що буде з`являтися до органів слідства та суду на першу вимогу, на адресу потерпілих та свідків погроз не висловлював, кримінальному провадженню не перешкоджає, від органів досудового розслідування не переховувався.
У зв`язку з викладеним апелянт вважає, що взагалі відсутні підстави для застосування відносно ОСОБА_9 будь-якого заподіяного заходу.
Вислухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу і заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, думку захисника, який вважав необхідним ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу і відмовити у задоволенні клопотання слідчого, заперечуючи при цьому проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного.
В ухвалі, яка оскаржується зазначено, що на початку квітня 2014 року, на території Донецької області України, громадянином Російської Федерації ОСОБА_10 та іншими невстановленими особами для насильницького підтримання влади незаконної самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки» (ДНР) було створено непередбачено законами України збройне формування, яке мало організовану структуру військового типу, а саме єдиночальність, підпорядкованість,чітке ієрархічність та дисципліну, було озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою а також мали тяжке військове озброєння та військову техніку. Крім того в зазначеному формуванні було визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставились завдання щоденної діяльності, яка полягала в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створення структурних ДНР, придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння правоохоронним органам державної влади України, знищення її живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокувались в різних населених пунктах та місцевостях Донецької області та мали загальну координацію керівництва.
14 квітня 2014 року близько 9 години невстановлені слідством особи з числа вищевказаного незаконного військового формування, під безпосереднім керівництвом ОСОБА_11 прибули з метою захоплення до адміністративної будівлі Горлівського МВ ГУМВС України в Донецькій області, охорону якої здійснювали співробітники взводу 2-ї роти ППСМ Горлівського ГУМВС України в Донецькій області, командиром якої в той час був ОСОБА_9 . В зв`язку з тим, що співробітники взводу 2- ї роти ППСМ Горлівського МВ ГУМВС України в Донецькій області, на яких було покладено обов`язок по охороні будівлі Горлівського МВ, в супереч отримання від керівництва МВ наказами не вжили належних заходів до оборони і припустили на її територію нападників, будівля Горлівького МВ була захоплена членами незаконного військового формування під безпосереднім керівництвом ОСОБА_11 .
Діючи далі ОСОБА_12 , в супереч присязі працівника міліції та функціональним обов`язкам командира взводу ППСМ, діючи з прямим умислом, являючись кадровим працівником ОВС, вступив до незаконного збройного формування самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки». Усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою участі у діяльності непередбаченого законами України збройного формування, ОСОБА_9 увійшов до незаконного збройного формування, під командуванням ОСОБА_10 та безпосереднім керівництвом ОСОБА_11 . Ознайомившись з встановленими правилами поведінки, правами та обов`язками члена вказаного збройного формування, ОСОБА_12 дав свою згоду на їх дотримання та виконання, тим самим, підтвердив свої наміри на участь у вищевказаному незаконному збройному формуванні та виконанню його цілей і завдань. Для подальшої участі у незаконному збройному формуванню, ОСОБА_13 , який за вказівкою ОСОБА_11 був призначений начальником Горлівського МВ, було призначено ОСОБА_12 начальником автопатруля та передано йому у підпорядкування три колишні співробітника міліції - ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . Для здійснення протиправної діяльності їм було видано службовий автомобіль «Тойота Пріус» з позивним « ОСОБА_17 ». Перед виїздом на патрулювання ОСОБА_9 отримував від ОСОБА_18 автомат АККС- 74У з набоями.
Продовжуючи протиправну діяльність, з 14 квітня 2014 року ОСОБА_9 , здійснюючи свої умисні протиправні дії у складі непередбаченого законами України збройного формування, являючись командиром автопатруля, який здійснював контроль за територією м. Горлівка, систематично виконував накази свого керівника та віддав особисто накази своїм підлеглим на виконання інших протиправних дій, направлених проти представників влади із застосуванням автоматичної вогнепальної зброї.
Таким чином, дії ОСОБА_9 носили тривалий характер та виразились у активній участі в діяльності непередбаченого законами України збройного формування, що супроводжувались керуванням автопатрулем, здійснення контролю території, вчинення опору представникам влади із застосування автоматичної вогнепальної зброї
В результаті діяльності зазначеного не передбаченого Законами України збройного формування на території Донецької області було спричинено масову загибель людей, а також зруйновано та пошкоджено велику кількість адміністративних та приватних будівель і споруд, що є тяжкими наслідками
11.08.2014 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 260 КК України.
Про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 вказаного кримінального правопорушення свідчать протоколи допитів свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , в яких зазначено, що ОСОБА_9 брав активну участь у діяльності непередбаченого законом воєнізованого формування і при цьому вчиняв протиправні дії проти громадян.
ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за скоєння якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 10 років.
При наявності таких відомостей, відсутності у підозрюваного постійного місця проживання на території, де проводиться досудове розслідування, колегія суддів не знаходить підстав вважати необґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції про існування зазначених в судовій ухвалі ризиків, а з урахуванням вагомості наявних доказів про вчинення ОСОБА_9 вказаного кримінального правопорушення та тяжкості покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні цього кримінального правопорушення, погоджується з висновками слідчого судді про неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, або не застосування запобіжного заходу взагалі.
Тому апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає. Посилання апелянта на порушення прав підозрюваного при його затриманні, порушення вимог територіальної підслідності кримінального провадження, неправильність кваліфікації його дій підлягають з`ясуванню в ході досудового розслідування і не впливають на правильність рішення суду першої інстанції про необхідність задоволення клопотання слідчого.
Встановлено, що у клопотання про застосування запобіжного заходу не прохання про незастосування застави не ставилось. Крім того у судовому засіданні прокурор, який приймав участь також не просив суд не застосовувати заставу. Суд першої інстанції розглянув клопотання в межах вимог, задовольнив його , і обираючи запобіжний захід у вигляді продовження строків тримання під вартою, слідчим суддею відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України визначено можливість звільнення підозрюваного з-під варти у разі внесення застави у розмірі 365400 гривень, що передбачено ч. 3 ст. та п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України з покладанням на підозрюваного обов`язків, визначених у судовій ухвалі.
Крім того, в матеріалах справи, які надані до суду відсутні відомості про те, саме дії ОСОБА_9 були пов`язані із застосуванням насильства або погрози в його застосуванні, вони спричинили загибель людей, до нього раніше застосувався запобіжний захід, проте був порушений ним.
З цих підстав апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів
постановила
Апеляційну скаргу прокурора Ізюмської міськрайонної прокуратури Харківської області залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської обалсіт від 12.08.2014 року про застосування до підозрюваного за ч. 5 ст. 260 КК України ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 365400 грн. залишити без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :