АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/133/15 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №635/9187/14-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: застосування амністії
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2014 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - - ОСОБА_2 ,

суддів - - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - - ОСОБА_6 ,

засудженого - - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження про застосування амністії щодо засудженого ОСОБА_7 за його апеляційною скаргою на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 29 жовтня 2014 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Зазначено ухвалою відмовлено засудженому

ОСОБА_7 , 1964 року народження,
про застосування Закону України «Про амністію у 2014 році».

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання п`ять років позбавлення волі, призначеного вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 26 березня 2014 року.

В жовтні 2014 року засуджений звернувся до суду за місцем відбування покарання про застосування до нього закону України «Про амністію у 2014 році».

Відмовляючи в застосуванні зазначеного, суд першої інстанції послався на такі обставини.

Як вбачається з матеріалів особової справи ОСОБА_7 , його було засуджено вироком Краматорського міського суду Донецької області від 18 травня 1990 року за

ч.3 ст.142 КК України 1960 року до 12 років позбавлення волі.
Покарання він відбув 19 грудня 2001 року.
Строк погашення судимості за вчинений ОСОБА_7 злочин, відповідно до положень ч.4 ст.55 КК (в редакції 1960 року) та п.9 ст.89 КК (в редакції 2001 року), встановлено вісім років.
Оскільки ОСОБА_7 до закінчення цього строку вчинив новий злочин, передбачений ч.2 ст.345 КК України, за який він був засуджений вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21 березня 2008 року, то він є особою яка має дві судимості за тяжкі злочини, а тому, на підставі ст.8 Закону України «Про амністію у 2014 році», до нього не застосовуються положення вказаного закону про звільнення від покарання, або скорочення строку покарання.
В апеляційній скарзі засуджений просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити рішення про застосування до нього положень ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році».
Свою апеляційну скаргу він обґрунтував тим, що вироком Дзержинського районного суду м.Харкова, на підставі якого він відбуває покарання, та ухвалою апеляційного суду Харківської області, який перевіряв цій вирок у апеляційному порядку, встановлено, що він є особою, яка не має судимості.
Вислухавши доповідь судді, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу з наведених підстав, думку прокурора, який вважав, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, але дав їм не вірну правову оцінку, що потягло помилкове застосування кримінального закону.

Так, суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідно до положень п.18 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень КК України 2001 року визначено, що при вирішенні питання про віднесення злочинів, передбачених Кримінальним Кодексом України 1960 року, які були вчинені до набрання чинності цим Кодексом, до злочинів невеликої тяжкості, середньої тяжкості, тяжких або особливо тяжких, слід керуватися статтею 12 цього Кодексу, якщо це пом`якшує кримінальну відповідальність осіб, які вчинили злочини до набрання чинності цим Кодексом. В інших випадках необхідно застосовувати відповідні положення Кримінального кодексу України 1960 року.

Діючий кримінальний кодекс класифікує злочини як невеликої тяжкості, середньої тяжкості, тяжкі або особливо тяжкі виходячи із розміру покарання, передбаченого за той чи інший злочин, а строк погашення судимості в залежності від виду покарання та категорії злочину.

Кримінальний кодекс України 1960 року передбачав поняття тяжкого злочину і не передбачав поняття особливо тяжкого злочину, а тому, відповідно до зазначених положень п.18 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень КК України 2001 року, при обчисленні строку погашення судимості ОСОБА_7 , слід виходити з того, що його засуджено за тяжкий, а не особливо тяжкий злочин, як вважав суд першої інстанції.

Виходячи з цього, керуючись п.8 ст.89 КК України 2001 року, слід вважати, що строк погашення судимості ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.142 КК України (в редакції 1960 року) встановлено шість років, а тому судимість, на підставі вироку Краматорського міського суду Донецької області від 18 травня 1990 року, погашена і не повинна враховуватися при вирішенні питання про застосування амністії до засудженого.

З наведених підстав, колегія суддів вважає, що оскаржене судове рішення підлягає скасуванню на підставі п.п.1, 3 ч.1 ст.413 КПК України, оскільки суд першої інстанції не застосував закон, який підлягає застосуванню, а також внаслідок неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Оскільки ОСОБА_7 відбуває покарання у вигляді позбавлення волі і не підлягає звільненню від відбування покарання, то до нього належить застосувати положення ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році», а невідбута частина покарання, станом на 19 квітня 2014 року, призначеного йому вироком Дзержинського районного суд м.Харкова від 26 березня 2014 року, підлягає скороченню наполовину.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, п.п.1, 3 ч.1 ст.413, 419 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити. Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 29 жовтня 2014 року стосовно ОСОБА_7 скасувати та ухвалити нову ухвалу.

Клопотання засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_7 положення ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році» та скоротити ОСОБА_7 наполовину не відбуту частину покарання, призначеного йому вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 26 березня 2014 року.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: