У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Зубара В.В., суддів Матієк
Т.В., Марчук Н.О., за участю прокурора
Голюги В.В.,

розглянула в судовому засіданні в м.
Києві 09 вересня 2014 року кримінальну
справу за касаційною скаргою
засудженого ОСОБА_5 на вирок
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 25 липня 2013
року та ухвалу Апеляційного суду
Київської області від 22 жовтня 2013
року.

Цим вироком

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
громадянина України, раніше судимого:
- за вироком Білоцерківського
міськрайонного суду від 12 січня 2007
року за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді
позбавлення волі на строк 2 роки,
звільненого від відбування покарання
на підставі ст. 75 КК з випробуванням з
іспитовим строком 2 роки;

- за вироком Білоцерківського
міськрайонного суду від 20 грудня 2007
року за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК до покарання у
виді позбавлення волі на строк 3 роки 6
місяців, звільненого 03 березня 2010
року умовно-достроково на 1 рік 1 місяць
6 днів,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у
виді позбавлення волі на строк 9
років.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6
залишено без розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 22 жовтня 2013 року вирок
місцевого суду в частині цивільного
позову скасовано, а справу в цій
частині направлено на новий судовий
розгляд у порядку цивільного
судочинства. В решті вирок залишено без
зміни.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 15
серпня 2011 року приблизно о 02.00 год. у
стані алкогольного сп'яніння поблизу
будинку № 2-а по вул.
Нечуя-Левицького у м. Біла Церква під
час конфлікту з ОСОБА_7, на грунті
раптово виниклих неприязних відносин,
з мотивів помсти та з метою заподіяння
смерті, умисно наніс останньому удар
кулаком правої руки в область лівого
уха, після чого наніс ще близько 9
ударів кулаком по обличчю і голові, від
чого потерпілий впав на спину. Після
цього ОСОБА_5 виявив відсутність ключів
від гаражного приміщення та звинуватив
ОСОБА_7 у заволодінні цими ключами.
Запитуючи останнього, куди той подів
ключі, засуджений наніс потерпілому,
який лежав на спині, удар ногою по
тулубу та, бажаючи довести до кінця
свій намір на позбавлення життя
потерпілого, наніс йому
цілеспрямований удар ногою в область
шиї, після чого підняв останнього за
одяг та кинув на землю. Від отриманих
тілесних ушкоджень ОСОБА_7 помер
на місці події.

У касаційній скарзі засуджений порушує
питання про скасування судових рішень
та направлення справи на нове
розслідування внаслідок істотних
порушень вимог
кримінально-процесуального закону,
неправильного застосування
кримінального закону. Скаржник
стверджує, що висновки суду про його
винуватість ґрунтуються на неналежних
доказах, отриманих з порушенням
процесуального закону та із
застосуванням до нього недозволених
методів слідства.

Заслухавши доповідача, пояснення
прокурора, який заперечував проти
задоволення скарги, розглянувши
матеріали кримінальної справи та
обговоривши наведені в касаційній
скарзі доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню частково на таких
підставах.

Згідно ст. 377 КПК 1960 року ухвала
апеляційного суду повинна відповідати
вимогам цього Кодексу, у ній мають бути
зазначені, зокрема суть апеляції,
аналіз доказів, досліджених під час
повного або часткового судового
слідства, проведеного цим судом, та
докладні мотиви прийнятого рішення.
При залишенні апеляції без задоволення
в ухвалі апеляційного суду мають бути
зазначені підстави, через які доводи
апеляції визнано необґрунтованими.
Тобто, в ухвалі слід проаналізувати всі
доводи, зазначені в апеляції, зіставити
їх з наявними у справі доказами, дати на
кожен із них вичерпну відповідь.

Цих вимог закону апеляційний суд не
виконав.

У поданій на вирок суду апеляції з
доповненням засуджений ОСОБА_5
порушував питання про скасування
вироку суду та направлення справи на
нове розслідування внаслідок
неповноти та однобічності судового
розгляду справи, істотних порушень
вимог кримінально-процесуального
закону під час досудового слідства та
під час розгляду справи в місцевому
суді.

Спростовуючи доводи апелянта про
неповноту та однобічність судового
розгляду справи, а також про те, що його
винуватість не доведена у вироку
місцевого суду, а докази обвинувачення
зібрано з порушенням вимог
кримінально-процесуального закону,
апеляційний суд в ухвалі формально
навів докази, які місцевий суд поклав в
основу вироку, однак не дав їм належної
оцінки.

Суд апеляційної інстанції в ухвалі
вказав, що усі докази є належними та
допустимими, хоча засуджений у своїй
апеляції наводив доводи щодо
суперечливості цих доказів, їх
недопустимості та отримання їх
незаконним шляхом, на що апеляційний
суд не дав умотивованої відповіді.

Апеляційний суд не звернув уваги на те,
що суд першої інстанції поклав у основу
вироку показання, дані ОСОБА_5 15 серпня
2011 року у якості свідка о 20.00 год. (т. 1,
а.с. 81-84), а також протокол відтворення
обстановки і обставин події від 15
серпня 2011 року (т. 1, а.с. 91-92), який також
проводився із ОСОБА_5, як зі свідком.
Згідно матеріалів справи, ОСОБА_5 був
затриманий у якості підозрюваного 15
серпня 2011 року о 23.40 год., тобто до цього
моменту він не мав статусу
підозрюваного, був позбавлений
процесуальних прав підозрюваного, а
тому докази, отримані з порушенням
права ОСОБА_5 на захист підлягали
ретельній перевірці на предмет їх
допустимості. За таких обставин
висновки апеляційного суду про
відсутність порушень вимог
кримінально-процесуального закону під
час досудового слідства є
передчасними, не відповідають
Конституції України та положенням
Європейського суду з прав людини.

Окрім того, отримавши пояснення ОСОБА_5
про застосування до нього недозволених
методів слідства, місцевий суд 15
березня 2012 року виніс постанову, якою
надав прокуратурі м. Біла Церква
доручення про проведення перевірки
даної заяви підсудного. Постановою
прокурора від 29 березня 2012 року в
порушенні кримінальної справи щодо
оперуповноважених ВКР
Білоцерківського МВ відмовлено на
підставі п. 2 ч. 6 КПК 1960 року.

Разом із тим, як убачається з цієї
постанови, в ході проведеної перевірки
було встановлено, що згідно «Книги
первинного обстеження і реєстрації
медичної допомоги особам, які
утримуються в Ізоляторі тимчасового
тримання Білоцерківського МВ ГУ МВС
України в Київській області» у ОСОБА_5
під час обстеження виявлений синець на
лівому виску голови.

Незважаючи на зазначене, у порушення
практики Європейського суду з прав
людини (справи «Григор'єв проти
України», «Клішин проти України»,
«Ошурко проти України») ні органом
досудового слідства в ході перевірки,
ні місцевим судом не було з'ясовано
причин виникнення у ОСОБА_5 цього
тілесного ушкодження. Не перевірив цих
обставин а також викладених в
апеляційній скарзі з доповненнями
доводів засудженого про застосування
до нього недозволених методів слідства
й апеляційний суд, котрий не навів
вмотивованих висновків.

Зазначене дає підстави вважати, що суд
апеляційної інстанції не повно
дослідив обставини справи та зміст
апеляційної скарги засудженого, не дав
вичерпної відповіді на всі доводи
апеляції і постановив рішення, яке не
відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року.

За таких обставин ухвала суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 398 КПК
1960 року, а справа - направленню на новий
апеляційний розгляд, під час якого слід
урахувати викладене, з дотриманням
вимог закону перевірити доводи поданих
апеляцій та касаційної скарги
засудженого при необхідності шляхом
проведення судового слідства і
прийняти законне й обґрунтоване
рішення.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК 1960 року,
пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні
положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5
задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Київської
області від 22 жовтня 2013 року щодо
ОСОБА_5 скасувати, а справу направити на
новий апеляційний розгляд.

С у д д і:

В.В. Зубар Т.В. Матієк Н.О. Марчук