Ухвала іменем україни 28 серпня 2014 року

м. Київ Вищий спеціалізований суд
України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Вільгушинського М.Й.,

суддів Слинька С.С.,
Дембовського С.Г.,

при секретарі
Гладкіх Л.М.,

розглянувши в судовому засіданні
кримінальне провадження, внесене до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 000781, за
касаційною скаргою представника
потерпілого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 на
ухвали Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 05 грудня 2013 року та
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 18 лютого 2014 року щодо

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та
проживаючого АДРЕСА_1,

якими застосовано примусовий захід
медичного характеру у виді
амбулаторної психіатричної допомоги в
примусовому порядку.

за участю прокурора
Лисого С.Л.,

в с т а н о в и в:

у касаційній скарзі представник
потерпілого висуває вимогу про
скасування судових рішень про
застосування щодо ОСОБА_3 примусових
заходів медичного характеру у виді
амбулаторної психіатричної допомоги в
примусовому порядку, як таких, що
постановлені з істотним порушенням
вимог кримінального процесуального
закону. На обґрунтування своїх вимог
стверджує, що суд з урахуванням стану
здоров'я ОСОБА_3, тяжкості вчинених ним
діянь, які підпадають під ознаки
злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК
України, повинен був обрати більш
суворий вид примусових заходів
медичного характеру. Посилається на те,
що ОСОБА_3 є небезпечний для оточуючих,
бо має право на керування
транспортними засобами, не зважаючи на
своє психічне захворювання, та керує
автомобілем, завдав значної
матеріальної шкоди потерпілому, яку не
відшкодував ні він, ні його батьки,
органом опіки та піклування опікуна
йому не призначено, що створює загрозу
того, що ОСОБА_3 в подальшому має
можливість завдавати матеріальної
шкоди, яку не буде відшкодовано
потерпілим, тому він потребує більш
суворого виду примусових заходів
медичного характеру, ніж надання
амбулаторної медичної допомоги у
примусовому порядку. Звертає увагу на
те, що судом було відмовлено у
задоволенні клопотання про виклик
експертів, що проводили стаціонарну
комплексну судову
психолого-психіатричну експертизу, а в
ухвалі місцевого суду ОСОБА_3
зазначений як обвинувачений, хоча
обвинувальний акт щодо нього до суду не
надходив.

Ухвалою
Синельниківського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 05 грудня
2013 року, яку залишено без зміни ухвалою
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 18 лютого 2014 року до ОСОБА_3
застосовано примусовий захід
медичного характеру у виді
амбулаторної психіатричної допомоги в
примусовому порядку.

Заслухавши доповідь
судді, прокурора, який не підтримав
касаційну скаргу та просив її не
задовольняти, перевіривши доводи,
наведені у касаційній скарзі, колегія
суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до ухвали суду ОСОБА_3
вчинив суспільно-небезпечні діяння, що
підпадають під ознаки злочину,
передбаченого ч.1 ст.289 КК України, за
таких обставин.

19 березня 2013 року близько 16 год ОСОБА_3,
маючи намір на незаконне заволодіння
транспортним засобом, знаходячись біля
магазину «Рута» розташованого за
адресою: Дніпропетровська область м.
Синельникове вул. Перемоги, 21, шляхом
вільного доступу через незачинені
дверцята, заволодів автомобілем марки
ВАЗ 21093, 1994 року випуску, державний
номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1,
після чого на автомобілі з місця
скоєння кримінального правопорушення
зник, а в подальшому скоїв
дорожньо-транспортну пригоду,
спричинивши потерпілому матеріальні
збитки на суму 20772 грн 60 коп.

Відповідно до ст.433 КПК України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги та перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин.

У касаційній скарзі представник
потерпілого не заперечує того, що
ОСОБА_3 вчинено діяння, які підпадають
під ознаки злочину, передбаченого ч.1
ст.289 КК України, та того, що до нього
необхідно було застосувати заходи
медичного характеру в примусовому
порядку.

Посилання представника потерпілого на
те, що ОСОБА_3 вчинено діяння, які
підпадають під ознаки злочину, що є
тяжким, голослівні, оскільки діяння,
передбаченого ч.1 ст.289 КК України,
вчинене особою, стосовно якої
застосовано примусові заходи
медичного характеру, відноситься до
категорії середньої тяжкості.

Як убачається із висновку стаціонарної
комплексної судової
психолого-психіатричної експертизи №
175 від 12.09.2013 року в період часу в який
вчинено діяння, в якому підозрювався
ОСОБА_3, він страждав і страждає
хронічним душевним захворюванням у
формі шизофренії параноїчної і це
душевне захворювання позбавляло його
усвідомлювати свої дії (бездіяльність)
і керувати ними. За своїм психічним
станом ОСОБА_3 на час проведення
експертизи також не може віддавати
звіт своїм діям (бездіяльності) та
керувати ними, не може брати участь в
судовому засіданні та потребує в
застосуванні щодо нього примусових
заходів медичного характеру у виді
надання амбулаторної психіатричної
допомоги в примусовому порядку.

Цей висновок стаціонарної комплексної
судової психолого-психіатричної
експертизи від 12.09.2013 року є повним,
об'єктивним, науково обґрунтованим і
наданий з урахуванням матеріалів
провадження, медичної документації, а
також тієї обставини, що на час її
проведення ОСОБА_3 з 14 травня 2013 року
перебував на стаціонарному лікуванні в
Дніпропетровській клінічній
психіатричній лікарні.

Потерпілим та його представником на
заперечувався зазначений висновок
експертизи і не заявлялося клопотання
про призначення додаткової чи
повторної судової
психолого-психіатричної експертизи.

У зв'язку з неосудністю, суд першої
інстанції обґрунтовано ухвалив
рішення про застосування до ОСОБА_3,
який вчинив суспільно-небезпечне
діяння, тобто є суспільно-небезпечним,
примусових заходів медичного
характеру.

Обираючи вид
примусових заходів медичного
характеру судом ураховано суспільну
небезпечність вчиненого ОСОБА_3 діяння
та стан його психічного здоров'я.

Те, що ОСОБА_3, маючи
психічне захворювання не позбавлений
права керувати транспортними засобами,
а потерпілому не відшкодовано шкоду,
завдану його діяннями, не свідчить про
те, що суд неправильно обрав вид
примусових заходів медичного
характеру.

Та обставина, що судом було відмовлено
у виклику у судове засідання експерта
для роз'яснення та доповнення висновку
не є істотним порушенням вимог
кримінального процесуального закону,
яка тягне безумовне скасування судових
рішень, прийнятих у провадженні.

З огляду на викладене, відсутні
підстави для задоволення касаційної
скарги представника потерпілого.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,
колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Ухвали Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 05 грудня 2013 року та
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 18 лютого 2014 року щодо
ОСОБА_3 залишити без зміни, а касаційну
скаргу представника потерпілого
ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 - без
задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

С у д д і:

______________________ ___________________
__________________

М.Й. Вільгушинський С.Г. Дембовський С.С.
Слинько