У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_5.,
суддів ОСОБА_6., ОСОБА_7.,

розглянувши в судовому засіданні у місті Києві 6 липня 2015 року заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 червня 2015 року щодо нього,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 червня 2014 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про застосування до нього Закону України «Про амністію в 2014 році» і звільнення від подальшого відбування покарання з тих мотивів, що ОСОБА_4, який засуджений вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 24 березня 2014 року за частиною 2 статті 309 Кримінального кодексу України (далі - КК) до 2 років 1 місяця позбавлення волі, станом на 19 квітня 2014 року (день набрання чинності Законом України «Про амністію в 2014 році») покарання не відбував.

На дану ухвалу ОСОБА_4 було подано апеляційну скаргу, датовану 17 квітня 2015 року, та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вищезазначеної ухвали.

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області ухвалою від 12 травня 2015 року відмовила ОСОБА_4 у поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 червня 2014 року за ненаведенням поважних причин пропуску цього строку та повернула апеляційну скаргу апелянту.

Зазначену ухвалу суду апеляційної інстанції ОСОБА_4 оскаржив у касаційному порядку.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 5 червня 2015 року на підставі пункту 2 частини другої статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК ) відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4, посилаючись на те, що з касаційної скарги та долучених до неї судових рішень не вбачається підстав для задоволення скарги.

ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою, датованою 22 червня 2015 року, в якій порушує питання про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 червня 2015 року. У заяві ОСОБА_4, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм кримінального процесуального закону, а саме частини третьої статті 395 КПК, просить відповідно до статті 454 КПК задовольнити його заяву, скасувати зазначену ухвалу касаційного суду та надати йому можливість оскаржити ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 червня 2014 року.

До заяви ОСОБА_4 долучив копії ухвал щодо нього та апеляційну й касаційну скарги.

Заслухавши доповідача, вивчивши заяву та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що передбачені законом підстави для відкриття провадження відсутні.

Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 445 КПК підставами для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, є:

1) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень (крім питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання);

2) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої Кримінальним процесуальним Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень;

3) невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норми права, викладеному в постанові Верховного Суду України;

4) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Визначений цією статтею перелік підстав для перегляду справ Верховним Судом України є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Як убачається із заяви ОСОБА_4, він хоча і послався на неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм кримінального процесуального закону, тобто підставу, передбачену пунктом 2 частини 1 статті 445 КПК, по суті такою нормою визнав положення частини 3 статті 395 КПК, яка передбачає порядок і строки оскарження рішень суду першої інстанції в апеляційному порядку, та не навів у заяві і не надав для порівняння ніяких різних за змістом судових рішень суду касаційної інстанції.

Фактично ОСОБА_4 просить переглянути рішення суду апеляційної і касаційної інстанцій щодо нього для забезпечення можливості оскаржити в апеляційному порядку ухвалу місцевого суду про відмову у застосуванні до нього акту амністії - Закону України «Про амністію у 2014 році». Однак по суті це не є підставою, передбаченою пунктом 2 частини 1 статті 445 КПК, для перегляду судових рішень Верховним Судом України, а є проханням про повторну касацію, що не входить до компетенції Верховного Суду України.

Крім того, із повідомлення начальника Івано-Франківської установи виконання покарань № 12 (лист № 2/3/2-А-465 від 22.06.2015 року) і наявної у Верховному Суді України інформації видно, що вирок Галицього районного суду Івано-Франківської області від 24 березня 2014 року щодо ОСОБА_4, на підставі якого він порушував питання про застосування до нього акта амністії, був скасований ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2015 року з направленням справи на новий судовий розгляд, під час якого ОСОБА_4 засуджено вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2015 року за частиною 2 статті 309 КК на 2 роки 1 місяць позбавлення волі, і саме за цим вироком (який на даний час не набув законної сили, оскільки оскаржений в апеляційному порядку) ОСОБА_4 рахується за установою пенітенціарної служби.

Таким чином, відпали підстави для перевірки питання застосування до ОСОБА_4 акта амністії за вироком, який у подальшому був скасованим.

З огляду на викладене, заява ОСОБА_4 не може бути визнана обгрунтованою, а оскаржені ним судові рішення такими, що становлять предмет перегляду Верховним Судом України в порядку, передбаченому статтею 445 КПК. За таких обставин підстав для допуску справи за заявою ОСОБА_4 до провадження Верховного Суду України немає.

Керуючись статтями 444, 445, 451 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити ОСОБА_4 у допуску справи за його заявою до провадження Верховного Суду України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7