ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року

м. Київ

справа № 585/1017/23

провадження № 51-50км26

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників (відеоконференція) ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

засудженої (відеоконференція) ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_8 на вирок Сумського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000031 за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Ромни Сумської області, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу положень ст. 89 КК України не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч.1 ст. 304, ч.1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 серпня 2023 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч.1 ст. 304 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч.1 ст. 357 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ч.3 ст. 357 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі положень ст. 70 КК України ОСОБА_8 за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі положень статті 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строк тривалістю 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цим же вироком також засуджено ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , щодо яких касаційні скарги не подані.

Вироком Сумського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 серпня 2023 року щодо ОСОБА_8 в частині визнання її винуватою за ч. 4 ст. 186 КК України, а також в частині призначеного покарання за ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України було скасовано й ухвалено в цій частині новий вирок.

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна, крім житла; за ч. 1 ст. 357 КК України призначено покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн; за ч. 3 ст. 357 КК України призначено покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн; за ч. 1 ст. 304 КК України - 3 роки позбавлення волі.

На підставі положень ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна, крім житла. У решті вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 залишено без зміни.

Згідно з вироком суду апеляційної інстанції ОСОБА_8 визнано винуватою у тому, що вона 07.01.2023 о 23:00 в період дії військового стану, за попередньою змовою із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, проникли до будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, а також із погрозами застосування такого насильства, вчинили розбійний напад на ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та заволоділи її грошовими коштами в сумі 1 450 грн, мобільним телефоном вартістю 178,00 грн, банківськими картками АБ «УкрГазбанк» та «Ощадбанк», паспортом громадянки України, виданим на ім`я ОСОБА_11 , який є офіційним документом.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник просить вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_8 змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої через суворість та звільнити її на підставі положень ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник указує, що апеляційний суд формально послався на тяжкість кримінального правопорушення, однак не навів достатніх мотивів, з яких дійшов висновку про неможливість виправлення засудженої без реального відбування покарання.

Також апеляційним судом залишено поза належною увагою щире каяття засудженої, неодноразові вибачення перед потерпілою, повне відшкодування шкоди, відсутність наполягання потерпілої на суворому покаранні, наявність у ОСОБА_8 двох малолітніх дітей, одна з яких є дитинною-інвалідом, яка потребує постійного догляду.

Вважає, що апеляційний суд безпідставно скасував вирок місцевого суду в частині звільнення засудженої від відбування покарання на підставі положень ст. 75 КК України.

Позиції учасників судового провадження

Захисники та засуджена підтримали подану касаційну скаргу.

Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги.

Іншим учасникам судового провадження були направлені повідомлення про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні нею кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації її дій за ч. 4 ст. 187, ч.ч.1, 3 ст. 357, ч. 1 ст. 304 КК України в поданій касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи, викладені в касаційній скарзі захисника, про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й даним про особу засудженої через суворість, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Відповідно до положень статей 370, 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, а також у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Таке рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності й даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

У ст. 65 КК України передбачено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності: призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною.

Згідно з положеннями ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з позиції суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом і розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Призначаючи покарання, судом апеляційної інстанції враховано, що вчинене кримінальне правопорушення, зокрема за ч. 4 ст. 187 КК України, відповідно до вимог ст. 12 КК України віднесено до категорії особливо тяжких; дані про особу, яка посередньо характеризується; обставини, які пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди.

Окрім того, апеляційний суд узяв до уваги, що ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, яке є умисним, вчинене в стані алкогольного сп`яніння й відносно особи похилого віку, що обґрунтовано визнано обставинами, які обтяжують покарання.

Колегія суддів касаційного суду дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції, урахувавши всі обставини, зокрема й ті, на які посилається захисник у своїй касаційній скарзі, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_8 покарання, яке потрібно відбувати реально, мотивувавши належним чином своє рішення, та із наведенням у вироку відповідних мотивів обґрунтовано визнав неможливим звільнення ОСОБА_8 на підставі положень ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження та постановити законне, обґрунтоване і справедливе рішення, у матеріалах провадження під час касаційного розгляду в межах, визначених ст. 433 КПК України, не встановлено.

Тому, керуючись положеннями статей 412, 434, 440, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Сумського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_8 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3