ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/3592/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/459/26 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.82 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2026 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

засудженого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 11 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про зміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке, відповідно до ст.82 КК України, - відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що засуджений своєю поведінкою за весь період відбування покарання та системою вчинків не довів, що виправився і заслуговує на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, засуджений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке в порядку ст.82 КК України, та постановити нову ухвалу про задоволення його клопотання.

В обґрунтування доводів зазначає, що ОСОБА_8 має намір проходити військову службу під час мобілізації, про що зробив відповідну заяву на адресу установи виконання покарань, що підтверджується листом ДУ «Темнівська виправна колонія (№100). Звертає увагу на те, що засуджений готовий до змін, усвідомлює, що саме треба змінити, бере участь у реалізації плану індивідуальної роботи, за виконання покладених на нього обов`язків та додержання правил поведінки з нього зняті раніше накладені стягнення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції або постановити нову ухвалу, якою змінити довічне позбавлення волі на певний строк.

В обґрунтування доводів зазначає, що в ухвалі суду невірно зазначена його освіта, як середня, оскільки він у 1995 році закінчив технікум «Радянської торгівлі», а у 2004 році отримав диплом і ступінь бакалавра у «Вищому училищі торгівлі» Херсонської області. Крім того, зазначає, що судові витрати по справі були ним всі сплачені після розгляду апеляційних скарг, а також те, що він спілкується із своєю сім`єю, які не мають відношення до кримінального світу. Звертає увагу на те, що особам, які засуджені до довічного позбавлення волі, заборонено приймати участь у культурно-масових заходів та самодіяльності. Вважає, що порушено його право на захист, оскільки він не приймав участь у судовому засіданні особисто. На його думку, він підпадає під дію закону щодо мобілізації засуджених, у зв`язку з чим звернувся до районного суду для перерахунку строку відбування покарання.

Засуджений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційних скарг та просили пом`якшити призначене засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі шляхом заміни його на строкове покарання, для проходження останній військової служби в лавах ЗСУ.

Прокурор у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши думку учасників судового провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції належним чином дотримався вищезазначених вимог закону.

У частині 1 ст. 82 КК України зазначено, що невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Згідно з ч. 5 ст. 82 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

Головною підставою заміни невідбутої частини покарання є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Таким чином, покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років за наявності двох умов: відбуття засудженим не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання та доведення засудженим, що він став на шлях виправлення.

Так, як вбачається з оскаржуваної ухвали, засуджений ОСОБА_8 вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від 14 січня 2013 року засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна.

Перебуває під вартою з 20 квітня 2011 року по 11 червня 2013 року. Початок строку 23 вересня 2010 року, фактично відбутий строк покарання станом на 23 липня 2025 року становить 14 років 10 місяців. З урахуванням ухвали Харківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2024 року становить 17 років 6 місяців 19 днів.

Як вбачається з характеристики на засудженого ОСОБА_8 від 22 грудня 2025 року, ОСОБА_8 раніше судимий: 1) вироком Херсонським обласним судом від 10 вересня 1996 року за ч.3 ст.144, ч.2 ст.123, ч.1 ст.222, ст.100, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до 8 років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна. Звільнений 27 грудня 2001 року за постановою Шепетовського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 грудня 2001 року з заміною невідбутої частини покарання, у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 1 місяць 28 днів, на умовне засудження з встановленням іспитового строку 1 рік 1 місяць 28 днів; вироком Цюрюпинського районного суду Херсонської області від 14 січня 2013 року за п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України із застосуванням ч.1 ст.70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна.

Форма вини за чинним вироком умисел. Категорія кримінального правопорушення за останнім вироком умисне корисливе/корисливо-насильницьке кримінальне правопорушення. Мають місце обставини, які обтяжують покарання.

Засуджений має середню технічну освіту, у 1995 році закінчив Херсонський технікум радянської торгівлі за спеціальністю товарознавець.

В установі через особисті переконання, не бажає працювати на роботі, яку може запропонувати адміністрація. Під час спілкування висловлює наміри вирішити питання щодо працевлаштування за договором з написання музики з можливістю доступу до інтернету.

Зі слів засудженого, був об`єктом насильництва під час відбування покарання в Херсонському СІЗО під час окупації, потерпав від насильства з боку регулярної армії російської федерації та проросійської адміністрації слідчого ізолятору.

До засудження особа підтримувала кримінальні зв`язки або зв`язки з особами з антисоціальною поведінкою. Є друзі, соціальні контакти, у тому числі з іншими засудженими позитивної спрямованості.

Зі слів засудженого стосунки у родині добрі, рідні приїжджали неодноразово на короткострокові та тривалі побачення. За час відбування покарання в секторі максимального рівня безпеки ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)» підтримує стосунки з донькою, сином та знайомими шляхом відеозв`язку, телефонних переговорів та листування, стосунки доброзичливі. Отримує від знайомих посилки.

Не бере відповідальності за вчинені дії на себе. Не усвідомлює наслідків вчиненого правопорушення для потерпілої особи, заперечує серйозність або мінімізує наслідки своїх дій. Зі слів засудженого злочин скоєний не ним та його навіть не було на місці скоєння злочину, тому винним себе не вважає.

До правоохоронних органів та адміністрації установи намагається ставитися добре, поводить себе ввічливо, проявляє тактовну поведінку.

Не вчиняв порушень протягом останніх півроку. Через те, що особова справа засудженого була втрачена, не можна об`єктивно оцінити поведінку засудженого під час відбування покарання, однак має 2 заохочення та 3 стягнення, які погашені у встановленому порядку.

Засуджений усвідомлює, що саме треба змінювати, бере участь в реалізації плану індивідуальної роботи. Є позитивні плани на майбутнє, активно їх впроваджує в своєму житті, має позитивні результати в реалізації планів. Зі слів засудженого після звільнення бажає повернутися до родини та виїхати за кордон, а саме до Італії, де проживає на даний час син. Має наміри в законному порядку добитися перегляду кримінальної справи. Також висловлює наміри за підтримки знайомих та родичів вирішити питання щодо переведення до іншої установи виконання покарань.

У взаємовідносинах з іншими засудженими міг демонструвати товариські стосунки, підтримує стосунки із засудженими різної спрямованості. У взаємовідносинах з персоналом демонструє правослухняну поведінку. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Приділяє увагу необхідності дбайливого ставлення до майна установи, яким користується при виконання дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використовує їх тільки за призначенням. До передбачених законом вимог персоналу ставиться сумлінно. Виконує роботи із самообслуговуванням, має достатній рівень необхідних навичок.

Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, а ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як високий.

Засуджений має зв`язки у прокримінальному світі, має коло друзів серед кримінальних авторитетів. Даний фактор впливає на ризик вчинення повторного кримінального правопорушення. Засуджений вмотивований до змін і самовдосконалення.

Крім того, рішенням комісії державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» від 22 березня 2023 року засудженому відмовлено у застосуванні змін умов тримання відповідно до ст.ст.100, 151-1 КВК України, як особі, що не стала на шлях виправлення. Рішенням комісії колонії від 22 січня 2025 року засудженому відмовлено у застосуванні змін умов тримання відповідно до ст.82 КК України, як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Колегія суддів також бере до уваги, що у зв`язку з тим, що особова справа засудженого була втрачена, та не можна об`єктивно оцінити поведінку засудженого протягом всього строку відбування покарання, однак останній має лише 2 заохочення, а саме: 23 січня 2024 року та 22 січня 2025 року, тобто із тривалими перервами. Крім того, засуджений за цей період часу також мав 3 стягнення за порушення правил листування між засудженими, вживання жаргонних та нецензурних слів та за зберігання заборонених предметів, а саме: 20 вересня 2024 року, 20 вересня 2024 року та 24 вересня 2024 року, які хоча і зняті, але також характеризують поведінку засудженого під час відбуття покарання.

Поряд із цим, хоча до установи виконання покарань і не надходили виконавчі листи щодо стягнення з ОСОБА_8 процесуальних витрат на користь держави у сумі 7079, 61 гривні, але й самим засудженим також не здійснено будь-яких заходів щодо ініціювання вирішення цього процесу, що також могло позитивно вплинути на питання щодо застосування до нього норм ст.82 КК України.

Беручи до уваги встановлені судом відомості, перевіривши відомості про особу засудженого, та з огляду на поведінку протягом всього строку відбування покарання, наголошуючи, що заміна покарання більш м`яким застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до засудженого положень ст.82 КК України.

Колегія суддів також враховує те, що на виконання вимог Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні «Петухов проти України», 06 листопада 2022 року набрав чинності Закон України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі. Цим законом гарантується право особи, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, звернутися до суду з клопотанням про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Такі обставини не зобов`язують суд автоматично задовольняти кожне подібне звернення особи по факту відбуття останнім покарання строком від 15 років. Рішення про заміну покарання відноситься до дискреційних повноважень суду та ухвалюється судом у кожному конкретному випадку індивідуально. При цьому для суду є важливим дослідити у сукупності всі відомості, які характеризують особу засудженого, оскільки суд повинен переконатися в тому, що за час відбування покарання в особистості засудженого відбулися певні позитивні зміни, які свідчать, що останній дійсно став на шлях виправлення, яке може відбутися без відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Крім того, колегія суддів зазначає про те, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст.9 КВК України, є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.

Відповідно до ч. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

З огляду на викладене, на переконання колегії суддів, докази того, що поведінка ОСОБА_8 зазнала суттєвих змін та останній дійсно стає на шлях виправлення, матеріали справи не містять, та колегію суддів не встановлено.

Доводи засудженого про те, що він має бажання захищати свою країну та може проходити військову службу за контрактом, не є правовою підставою для застосування статті 82 КК України, оскільки головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений своєю поведінкою і сумлінним ставленням до виконання обов`язків довів, що став на шлях виправлення. Тому такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять переконливих доказів того, що засуджений дійсно став на шлях виправлення, що є обов`язковою умовою для заміни покарання більш м`яким, отже суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке, відповідно до положень ст.82 КК України.

За таких обставин апеляційні скарги засудженого та його захисника не підлягають задоволенню, а рішення суду є обґрунтованим і скасуванню або зміні не підлягає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.82 КК України, ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 11 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: