ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2026 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4

та сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000004, за апеляційною скаргою заступника начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 07 січня 2026 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, судимого: 21 березня 2025 року вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області за ч. 2 ст. 332, ст. 69 КК України до 3 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю,

ЄУНСС: 723/3606/25

НП:11-кп/822/115/26 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_10

Категорія: ч.3 ст.15, ч.3 ст. 332 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1

та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харків Харківської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, із середньою освітою, який має статус внутрішньо переміщеної особи, працює водієм-експедитором, не одруженого, не судимого,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 07 січня 2026 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 332 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю строком на 2 роки та з конфіскацією майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21 березня 2025 року у виді 3 років позбавлення волі, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю строком на 2 роки, з конфіскацією майна.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою, а строк відбування покарання обраховано з дня його затримання, а саме з 22 лютого 2025 року.

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 332 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю строком на 2 роки, та з конфіскацією майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього окремі обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_7 залишено попередній - у виді застави.

Вирішено питання про долю речових доказів та заходи забезпечення кримінального провадження.

На вказаний вирок районного суду, прокурор ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи правильності кваліфікації та доведеності вини обвинувачених, просить вирок у частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок.

Вказує на неправильне застосування районним судом закону України про кримінальну відповідальність, а також на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених.

На думку апелянта, районний суд не надав належної оцінки обставинам вчинення кримінального правопорушення, неповно врахував тяжкість вчиненого злочину та його наслідки, дані про особи обвинувачених, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також характер і ступінь участі кожного у вчиненні злочину.

Окремо вказує, що при призначенні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 додаткового покарання районний суд не конкретизував, які саме посади їм заборонено обіймати або яким саме видом діяльності заборонено займатися.

У запереченні на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок районного суду без змін.

Посилається на те, що при призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції обґрунтовано та об`єктивно врахував усі пом`якшуючі обставини.

Також зазначає, що вимога прокурора про призначення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 однакового основного покарання у виді 4 років позбавлення волі не відповідає принципам справедливості та співмірності покарання, оскільки ОСОБА_7 притягається до кримінальної відповідальності вперше.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_6 , діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_7 та іншими не встановленими досудовим розслідуванням особами, у період з 12 лютого 2025 року по 22 лютого 2025 року, переслідуючи корисливий мотив і мету, спрямовані на отримання грошової винагороди, достовірно знаючи про тимчасові обмеження щодо виїзду військовозобов`язаних чоловіків з території України, організували незаконне переправлення через державний кордон України громадян України призовного віку ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які мали намір незаконно перетнути державний кордон України поза пунктами пропуску в напрямку Румунії за грошову винагороду.

У період з 12 лютого 2025 року по 19 лютого 2025 року невстановлені досудовим розслідуванням особи під час телефонних розмов повідомили ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , що вони можуть безперешкодно перетнути державний кордон України у період дії воєнного стану в напрямку Румунії, сплативши по 6000 доларів США з особи, а також роз`яснили, що їм буде забезпечено переїзд з м. Рівне до Чернівецької області, де і відбудеться незаконний перетин державного кордону України поза офіційними пунктами пропуску.

Надалі 19 лютого 2025 року близько 18 год. 45 хв. ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , виконуючи вказівки невстановлених осіб, автомобілем марки BMW 318, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_14 , вирушили до готелю «Rudison», що по вул. Галицька, 44-а, у с. Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області, де залишились, очікуючи подальших вказівок.

20 лютого 2025 року близько 13 години, виконуючи вказівки тих же осіб, вони на автомобілі марки «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_15 , вирушили до готелю «Асторія», що у селищі Неполоківці Чернівецького району Чернівецької області, де також залишились, очікуючи подальших вказівок.

22 лютого 2025 року близько 05 год. 10 хв. ОСОБА_7 , реалізовуючи спільний злочинний умисел на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, на автомобілі марки «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_3 , прибув до готелю «Асторія», забрав ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та повіз їх у бік державного кордону України з Румунією. Приїхавши до с. Їжівці Сторожинецького району Чернівецької області, він передав цих осіб ОСОБА_6 , який відповідно до попередньої домовленості мав безпосередньо переправити їх через державний кордон України поза межами офіційних пунктів пропуску в бік Румунії.

Продовжуючи злочинну діяльність та реалізовуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_6 , рухаючись у пішому порядку та супроводжуючи ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 із с. Іжівці Сторожинецького району Чернівецької області в бік державного кордону України з Румунією, 22 лютого 2025 року о 08 год. 13 хв. за 7 км від державного кордону України з Румунією був затриманий працівниками правоохоронних органів, у зв`язку з чим злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від волі обвинувачених.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст вироку та доводи апеляційної скарги і заперечень щодо неї, думку прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав, які у ній зазначені, міркування обвинувачених та їх захисників, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, надавши учасникам судового провадження слово у судових дебатах, а обвинуваченим й останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги і заперечення щодо неї, колегія суддів дійшла такого.

Відповідно до ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок у межах апеляційної скарги.

Оскільки кваліфікація дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також установлені вироком районного суду фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження не оспорюються, колегія суддів, відповідно до ст. 404 КПК України, перевіряє вирок лише в межах доводів апеляційної скарги, тобто в частині призначеного покарання.

Аналізуючи вирок районного суду в частині призначення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 основного покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував щодо кожного з них положення ст. 69 КК України, тобто призначив покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією відповідної статті Особливої частини КК України.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_6 районний суд урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про його особу, зокрема молодий вік, позитивну характеристику за місцем проживання, тяжкі сімейні обставини, а також визнав обставинами, що пом`якшують покарання: щире розкаяння, повне визнання вини, незначну (посередницьку) роль у вчиненні злочину та молодий вік.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання, у сукупності з даними про особу обвинуваченого, ступенем тяжкості вчиненого, обставинами його вчинення, роллю у вчиненні злочину та поведінкою після його вчинення істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому є достатньою підставою для застосування ч. 1 ст. 69 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції також установив наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, повне визнання вини, молодий вік, перерахування грошових коштів на потреби ЗСУ, та, у сукупності з даними про особу винного, який раніше не судимий, на спеціальних обліках не перебуває, дав критичну оцінку своїм діям, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, визнав їх такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

За таких обставин висновок районного суду про наявність підстав для застосування ст. 69 КК України щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є правильним.

Разом із тим колегія суддів вважає, що з урахуванням усіх установлених районним судом обставин, даних про особу кожного з обвинувачених та наявності обставин, що пом`якшують покарання, призначене ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, є надмірно суворим, а тому підлягає пом`якшенню.

Водночас висновок районного суду про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням не можна визнати законним та обґрунтованим.

Із змісту вироку вбачається, що, застосовуючи до ОСОБА_7 ст. 75 КК України, суд першої інстанції фактично послався на ті самі обставини, які були враховані при застосуванні ч. 1 ст. 69 КК України. При цьому належних мотивів, з яких його виправлення можливе без реального відбування покарання, у вироку не наведено.

За таких обставин вирок районного суду в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Поряд з цим, зважаючи на обставини вчинення кримінального правопорушення,зкоерма і те, що воно вчинено ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів та щодо кількох осіб, в умовах воєнного стану, то підстав для застосування ст.75 КК України немає.

Поряд із цим колегія суддів погоджується і з доводами апеляційної скарги прокурора в частині, що стосується призначення додаткового покарання обом обвинуваченим.

Так, призначаючи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, районний суд не конкретизував, які саме посади їм заборонено обіймати та яким саме видом діяльності заборонено займатися.

Такий підхід не відповідає правовій позиції Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеній у постанові від 04 вересня 2023 року у справі № 404/2081/22, відповідно до якої таке додаткове покарання має бути сформульоване чітко і конкретно.

Отже, доводи апеляційної скарги прокурора у частині призначення покарання знайшли своє підтвердження.

Відповідно до ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок, зокрема у разі необхідності скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання або змінити призначене покарання.

За таких обставин вирок районного суду в частині призначеного покарання слід скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначаючи покарання як основне, так і додаткові, колегія суддів ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу кожного обвинуваченого та обставини, встановлені судом першої інстанції і перевірені під час апеляційного розгляду.

З урахуванням усіх обставин, характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого, те, що кримінальне правопорушення вчинено повторно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів та щодо кількох осіб, даних про особу ОСОБА_6 , остаточне покарання йому слід призначити за правилами ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, оскільки кримінальне правопорушення у цьому кримінальному провадженні він учинив до постановлення вироку Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21 березня 2025 року.

На підставі наведеного, керуючись ст. 404, 407, 409, 413, 414, 420, ч. 15 ст. 615 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 07 січня 2026 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.3 ст.15, ч.3 ст. 332 КК України скасувати у частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок.

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 332 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права обіймати адміністративно-розпорядчі посади у сфері перевезень чи займатися господарською діяльністю у сфері перевезень строком на 2 (два) роки та з конфіскацією майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, до призначеного покарання частково приєднати покарання, призначене за вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21 березня 2025 року, та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права обіймати адміністративно-розпорядчі посади у сфері перевезень чи займатися господарською діяльністю у сфері перевезень строком на 2 (два) роки та з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обраховувати з 22 лютого 2025 року.

Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 332 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права обіймати адміністративно-розпорядчі посади у сфері перевезень чи займатися господарською діяльністю у сфері перевезень строком на 2 (два) роки та з конфіскацією майна.

Взяти ОСОБА_7 під варту в залі суду негайно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обраховувати з 24.03.2026 року.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженими, які утримуються під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їм копії даного вироку.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3