ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026року

м. Київ

справа № 756/5361/21

провадження № 51-1096 км 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 грудня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000014, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Федорівка Поліського району Київської області, раніше неодноразово судимого, востаннє за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2023 року за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 5 днів, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 14 серпня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Ухвалено вироки Подільського районного суду м. Києва від 10.02.2023, Дніпровського районного суду м. Києва від 04.09.2020 та Шевченківського районного суду м. Києва від 26.04.2021 виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з дати ухвалення вироку у цьому кримінальному провадженні.

Зараховано у строк відбування покарання строк відбуття покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 17.03.2023.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 грудня 2024 року вирок Оболонського районного суду м. Києва від 14 серпня 2023 рокущодо ОСОБА_7 скасовано, кримінальне провадження за обвинуваченням останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, закрито на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 03.01.2021, приблизно о 04 год, перебуваючи за адресою: м. Київ,

вул. Попова, 17, маючи умисел спрямований на викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаний з проникненням до сховища, незаконно проник до салону транспортного засобу марки «BMW», моделі 318С1, д.н.з. НОМЕР_1 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_8 на суму 575 грн, після чого покинув місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування зазначає, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення, яке суперечить правовому висновку, викладеному у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 (провадження № 51-2555 кмо24).

Так, закриваючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України, у зв`язку з втратою чинності законом, яким установлювалася кримінальна відповідальність, з урахуванням приписів ст. 5 цього Кодексу, з посиланням, що вартість викраденого майна не перевищувала двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, встановленого на час вчинення кримінального правопорушення, вказаний суд безпідставно не перекваліфікував дії обвинуваченого на ч. 1 ст. 162 КК України.

В запереченнях захисник ОСОБА_6 , посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги прокурора, просить відмовити у її задоволенні, а ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні прокурор доводи касаційної скарги підтримав.

Захисник ОСОБА_6 просив оскаржувану ухвалу залишити без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржених судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. При цьому, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Положенням ч. 1 ст. 412 КПК України визначено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Статтею 370 КПК Українипередбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвала апеляційного суду - це рішення суду вищого рівня стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості рішення суду першої інстанції, що перевіряється в апеляційному порядку, тому, безумовно, повинна відповідати вимогам ст. 370 КПК України.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким були внесені зміни до ст. 51 КУпАП, відповідно до яких дрібною крадіжкою слід вважати викрадення майна, вартість якого на момент викрадення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (у 2021 році вказана сума становила 2 270 грн).

В постанові від 07 жовтня 2024 року об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 278/1566/21 (провадження № 51-2555 кмо24) дійшла висновку, що Закон № 3886-IX, яким внесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП, вказані зміни мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пунктами 169.1.1, 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом №-3886 IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Як слідує з вироку, судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_7 усвідомлював, що протиправно проник у сховище, а саме у салон транспортного засобу, який перебуває у володінні іншої особи, звідки таємно викрав чуже майно вартістю 575 грн,

Таким чином, на час вчинення діяння, а саме на 03.01.2021, вартість викраденого майна не перевищувала двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З урахуванням наведеного та положень ст. 5 КК України, апеляційний суд дійшов висновку про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності законом, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння, вчиненого особою.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу зі змінами, в якій прокурор просив вирок щодо ОСОБА_7 змінити, перекваліфікувати його дії з ч. 3 ст. 185 на

ч. 1 ст. 162 КК України, вказаний суд свої висновки обґрунтував неможливістю виходу за межі пред`явленого обвинувачення.

За змістом касаційної скарги сторона обвинувачення не заперечує, що у зв`язку зі змінами, внесеними Законом № 3886-IX, інкриміноване ОСОБА_7 діяння не містять складу крадіжки (ч. 3 ст. 185 КК України), проте не погоджується з рішенням суду про закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1

ст. 284 КПК України, оскільки вважає, що дії засудженого підлягали кваліфікації за ч. 1 ст. 162 КК України, оскільки об`єктивна сторона зазначеного кримінального проступку передбачає, серед іншого, незаконне проникнення до житла чи іншого володіння особи, зокрема, до сховища, як це встановлено вироком суду у цьому провадженні.

За приписами ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

У цьому аспекті Суд зауважує, що у разі наявності підстав, передбачених ч. 3 ст. 337 КПК України, суд зобов`язаний змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення, що узгоджується з висновками щодо правозастосування, викладеними у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 (провадження № 51-2555 кмо24).

У зв`язку з цим, неспроможними є твердження апеляційного суду в оскаржуваній ухвалі, що перекваліфікація крадіжки на ч. 1 ст. 162 КК України, яку не було інкриміновано ОСОБА_7 , є виходом за межі пред`явленого обвинувачення та призведе до погіршення становища обвинуваченого, враховуючи, що відповідно до ст. 12 цього Кодексу вказане діяння є кримінальним проступком, тому така перекваліфікація покращує становище особи та узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 337 КПК України.

Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК України, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.

За приписами ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що вказаний суд дійшов безпідставного висновку про необхідність закриття кримінального провадження, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Отже, під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 судом апеляційної інстанції допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що згідно положень пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставами для скасування оскаржуваної ухвали,з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати наведене та ухвалити законне і обгрунтоване судове рішення, належним чином вмотивувавши свої висновки.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 23 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3