Справа № 369/4591/26
Провадження №1-кп/369/1607/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2026 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора про закриття кримінального провадження №0000189 від 09.01.2013, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України в порядку п.3-1 ч.1 ст. 284 КПК України,

УСТАНОВИВ:

Прокурор Києво-Святошинського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням, в якому просила закрити кримінальне провадження №0000189 від 15.12.2013 (як встановлено судом, відповідно до матеріалів справи, фактично від 09.01.2013), за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України в порядку п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст.49 КК України, та оскільки не встановлено особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, на момент закінчення таких строків.

В обґрунтування внесеного клопотання посилається на те, що у вказаному кримінальному провадженні не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення та жодній особі не вручено повідомлення про підозру.

Прокурор зазначає, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 121 КК України було вчинено 14.12.2003, тому станом на 09.03.2026 минули строки притягнення до кримінальної відповідальності, тому просить суд клопотання задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримала, з підстав викладених у ньому. Просила суд клопотання задовольнити. Також до матеріалів справи долучила постанову про внесення змін до правової кваліфікації від 05.01.2023, відповідно до якої внесено зміни до правової кваліфікації кримінального провадження №0000189 від 09.01.2013 з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 8 КПК України встановлює, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

В той же час судом встановлено, що органом досудового розслідування не в повній мірі дотримано вищевказаних вимог закону.

Так закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватись лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів.

З досліджених судом матеріалів кримінального провадження вбачається, що згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, в провадженні СВ Бучанського РУП ГУНП в Київській області знаходиться кримінальне провадження № 0000189, відомості про яке 09.01.2013 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за кваліфікацією: ч. 1 ст. 115 КК України вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті інший людині, яке в подальшому 05.01.2023 було перекваліфіковано на ч. 2 ст. 121 КК України - тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Кримінальне провадження здійснюється за фактом виявлення тіла ОСОБА_4 без ознак життя із чисельними тілесними ушкодженнями голови, які згідно висновку експерта №11/Д/485тр від 17.12.2003 перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_4 .

Відповідно до висновку СМЕ у ОСОБА_4 виявлено: широке осадження на обличчі; садна на шиї, на тілі, на нижніх кінцівках; синці навколо очей, на передній черевній стінці, на тильній поверхні правого передпліччя та правої кісті, на правому стегні; забита рана повіки лівого ока; крововиливи в лівій тім`яно-скроневій області з просоченням скроневого м`яза, в м`язи шиї та в м`язи передньої черевної стінки; біля 50 мл рідкої крові під твердою мозковою оболонкою; розлитий крововилив під м`якою мозковою оболонкою над лівою півкулею; рідка кров у шлуночках мозку.

Тобто кримінальне провадження здійснюється за фактом смерті ОСОБА_4 , яка настала внаслідок цілеспрямованих дій невстановленої особи по заподіянню ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, заподіяння яких за звичайних умов є несумісними із життям людини та спричиняє смерть.

Такі дії невідомої особи, в залежності від суб`єктивної сторони можуть утворювати склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 7 лютого 2003 р. "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи").

Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого злочину, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. При умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, у випадку ж заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, ставлення до настання смерті характеризується необережністю.

Якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту нанесення ушкоджень до смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.

Суд звертає увагу, що з 15.12.2003 по 05.01.2023 кримінальне провадження здійснювалось за ч. 1 ст. 115 КК України, а з 05.01.2023 правову кваліфікацію змінено на ч. 2 ст.121 КК України, при цьому постанова про внесення змін до правової кваліфікації від 05.01.2023 не містить жодного обґрунтування прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, за ступенем тяжкості злочин передбачений ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України відноситься до особливо тяжких злочинів проти життя особи.

Із п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України вбачається, що кримінальне провадження не може бути закрите у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності у випадку вчинення особливо тяжкого злочину проти життя, яким являється злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України.

Відповідно до положень ст.2 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини право кожного на життя охороняється законом. Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, процесуальним аспектом зазначеної норми Конвенції є зобов`язання держави провести ефективне розслідування факту смерті.

У рішенні по справі «Меркулова проти України» ЄСПЛ констатував (п.49), що стаття 2 Конвенції опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування, коли особу вбито в результаті застосування сили (див., mutatis mutandis, рішення від 19 лютого 1998 року у справі «Кайя проти Туреччини» (Kaya v. Turkey), п. 86, Reports of Judgments and Decisions 1998-I). Задля досягнення такої мети форми розслідування можуть бути різними в залежності від обставин, оскільки обов`язок його проведення не є обов`язком досягти результату, це обов`язок вжити заходів. Органи державної влади повинні були вжити всіх необхідних заходів для отримання доказів, які стосуються справи.

Аналогічне твердження міститься й у рішенні у справі «Гонгадзе проти України» (Gongadze v. Ukraine), заява №34056/02, п. 176, ECHR 2005-XI).

У рішенні по справі «Сергій Шевченко проти України» ЄСПЛ зазначає (п.65), що система, яка вимагається статтею 2 Конвенції, має передбачати незалежне та безстороннє розслідування, яке відповідає певним мінімальним стандартам щодо ефективності.

Отже, органом досудового розслідування та прокурором не дотримано приписи ст. 2 КПК України у частині повного розслідування з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини. Викладене свідчить про неповне проведеного досудового розслідування, не проведення всіх необхідних слідчих дій, що в свою чергу може свідчити про не з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 КПК України, які мають значення для всебічного та повного розслідування кримінального провадження та необхідні для правильної кваліфікації злочину, оскільки перекваліфікація кримінального правопорушення з ч.1 ст. 115 КК України на ч.2 ст. 121 КК України була здійснена безпідставно, а постанова про таку перекваліфікацію є необґрунтованою.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав передбачених п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України для закриття кримінального провадження.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 284, 369-372, 392 КПК України,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000189 від 09.01.2013, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України в порядку п.3-1 ч.1 ст. 284 КПК України - відмовити.

Матеріали кримінального провадження №0000189 від 09.01.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України повернути до Києво-Святошинського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_5