УХВАЛА

23 березня 2026 року

м. Київ

справа № 543/463/22

провадження № 51-4925 ск 24

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши касаційну скаргу з доповненням засудженої ОСОБА_4 на вирок Полтавського апеляційного суду від 28 травня 2024 року,

встановила:

ОСОБА_4 раніше зверталася з питань поновлення їй строку касаційного оскарження згаданого судового рішення. Ураховуючи положення статей 113, 117, 426 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), Касаційний кримінальний суд Верховного Суду (далі - Суд) ухвалою від 22 вересня 2025 року відмовив засудженій у задоволенні клопотання.

Наразі ОСОБА_4 знову подала касаційну скаргу, в якій міститься аналогічне прохання щодо поновлення пропущеного процесуального строку.Доводи в клопотанні зводяться до того, що повний текст оскарженого вирокувона отримала в серпні 2024 року, перебуваючи в місцях позбавлення волі, а усунути недоліки, поданої раніше касаційної скарги, вчасно не змогла через перебування на лікуванні та погане самопочуття.

Перевіривши матеріали провадження за скаргою та наведені засудженою аргументи щодо причин пропуску строку касаційного оскарження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана впродовж трьох місяців з дня проголошення рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк із дня вручення йому копії цього рішення.

Як убачається з матеріалів провадження за скаргою та наявних у Суді даних, оскаржений вирок апеляційного суду було ухвалено 28 травня 2024 року і на час проголошення цього рішення ОСОБА_4 не перебувала під вартою. Отже, зважаючи на правила статей 115, 426 КПК, строк касаційного оскарження вироку закінчився 29 серпня 2024 року. Однак, попри надання засудженій додатково строку для усунення недоліків, нову касаційну скаргу ОСОБА_4 скерувала до Суду лише 20 лютого 2026 року (згідно з роздруківкою відстеження відправлення на сайті Укрпошти), тобто понад рік після закінчення установленого законом строку оскарження та через тривалий проміжок часу (п`ять місяців) після повернення її попереднього звернення.

В ухвалі від 22 вересня 2025 року Суд вже детально роз`яснював засудженій, що є поважними причинами пропуску строку касаційного оскарження в розумінні норм процесуального права (статей 113, 116, 117 КПК).

Проте авторка клопотання не зазначила переконливих аргументів, які б у розумінні законодавчих приписів свідчили про наявність обставин, що унеможливлювали письмове звернення засудженої до Суду в строк, визначений в ст. 426 КПК.

Наведені ОСОБА_4 причини не можна визнати прийнятними, аджезакон пов`язує строк подання касаційної скарги засудженою, яка на час ухвалення вироку не утримувалася під вартою, із моментом проголошення апеляційним судом оспорюваного рішення. Водночас отримання копії вироку через певний час після його оголошення саме собою не створює непереборної обставини з огляду на встановлений законом достатній строк упродовж якого подається касаційна скарга, й пропущення його понад рік. До того ж довідкою, доданою до касаційної скарги, підтверджується перебування ОСОБА_4 на лікуванні лише періодично (з 22 серпня 2024 року по 12 червня 2025 року).

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для поновлення строку касаційного оскарження. Тому в задоволенні клопотання ОСОБА_4 необхідно відмовити.

Таким чином згідно з п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга з доповненням засудженої підлягає поверненню особі, яка їх подала.

Керуючись ч. 3 ст. 429 КПК, колегія суддів

постановила:

У задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_4 про поновлення строку касаційного оскарження вироку Полтавського апеляційного суду від 28 травня 2024 року відмовити, а касаційну скаргу з доповненням засудженої ОСОБА_4 на згадане судове рішення разом з усіма доданими матеріалами повернути особі, яка їх подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_5