Справа №295/3507/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2026 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання дізнавача СД Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 , про арешт майна,

встановив:

у провадженні ст. дізнавача перебувають матеріали кримінального провадження №0000077 від 26.02.2026 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, з посиланням на те, що 26.02.2026 року о 11 годині 21 хвилині за адресою: м. Житомир, просп.. Миру, 37/ працівниками патрульної поліції було зупинено транспортний засіб «I-Van A07A1-632» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , під час перевірки документів було виявлено посвідчення водія з ознаками підробки, наяке дізнавач просить накласти арешт з метою збереження речових доказів, проведення експертизи.

У судове засідання слідчий не з`явився про розгляд клопотання повідомлялися, неявка не є перешкодою для розгляду клопотання. ОСОБА_3 заперечив щодо арешту вилученого посвідчення. Дослідивши клопотання та додані матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні дізнавача перебувають матеріали кримінального провадження №0000077 від 26.02.2026 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, з посиланням на те, що 26.02.2026 року о 11 годині 21 хвилині за адресою: м. Житомир, просп.. Миру, 37/ працівниками патрульної поліції було зупинено транспортний засіб «I-Van A07A1-632» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , під час перевірки документів було виявлено посвідчення водія з ознаками підробки.

В ході огляду місця події було вилучено посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 16.07.2014, яке постановою дізнавача від 26.02.2026 року визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Відповідно до ч.3 зазначеної статті, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, підстави для накладення арешту з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч.2 ст.170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Враховуючи вищевстановлені обставини, з метою забезпечення збереження речового доказу, проведення відповідних експертиз, слідчий суддя дійшов висновку про наявність ризиків, встановлених ч.1 ст. 170 КПК України, для задоволення вимог клопотання.

Керуючись ст.ст. 167,170-173,309 КПК України,

ухвалив:

клопотання задовольнити.

Накласти арешт на посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 16.07.2014та тимчасово позбавити власника та користувачів можливості відчужувати, розпоряджатися та користуватися вищевказаним речовим доказом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1