ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 681/880/25

Провадження № 11-кп/820/177/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 05 грудня 2025 року у об`єднаному кримінальному провадженні №0001227 від 02 липня 2025 року, №0001690,внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 вересня 2025 року, №0000047 від 19 вересня 2025 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Полонне, Шепетівського району Хмельницької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Полонського районного суду Хмельницької області від 05 грудня 2025 року ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк один рік і шість місяців.

Обрано обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду, та з цього ж дня (05.12.2025) ухвалено обчислювати початок строку відбування покарання.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Відповідно до вироку, ОСОБА_6 постановою Полонського районного суду Хмельницької області від 12.05.2025 у справі № 681/451/25 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років.

Дана постанова набрала законної сили 23.05.2025, копію якої обвинувачений отримав 24.05.2025.

ОСОБА_6 достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду, з метою умисного невиконання судового рішення щодо позбавлення його права керування транспортними засобами, та маючи реальну можливість виконувати дане стягнення, в порушення приписів ст.129-1 Конституції України щодо обов`язковості виконання судового рішення, діючи об`єднаним єдиним кримінально протиправним наміром, продовжував керувати транспортними засобами за таких обставин.

05.06.2025, приблизно о 22:38 годині обвинувачений керував автомобілем марки «ВАЗ 2109», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким рухався дорогою по вул. Січових Стрільців в м. Полонне Шепетівського району Хмельницької області та був зупинений працівниками Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області.

За результатами перевірки, ОСОБА_6 постановою поліцейського від 05.06.2025 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

22.06.2025 о 00.02 год.по вул. Князя Володимира у м. Полонне Шепетівського району Хмельницької області ОСОБА_6 керував в стані алкогольного сп`яніння транспортним засобом марки «Мазда 323», державний номерний знак НОМЕР_2 та був зупинений працівниками ВПД №3Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області.

01.07.2025 о 12:21 год. ОСОБА_6 керував автомобілем марки «ВАЗ 2170 Рrіorа» державний номерний знак НОМЕР_3 , яким рухався автомобільною дорогою по вул. Лесі Українки в м. Полонне Шепетівського району Хмельницькій області та був зупинений працівниками ВПД №3Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області.

03.07.2025 о 18:54 год. обвинувачений керував автомобілем марки «ВАЗ 2170 Рrіоrа» державний номерний знак НОМЕР_3 , яким рухався по вул. Київська в м. Полонне Шепетівського району Хмельницькій області та був зупинений працівниками ВПД №3Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області.

За випадок керування ОСОБА_6 22.06.2025 автомобілем марки «Мазда 323», державний номерний знак НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння, відносно нього працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Постановою Полонського районного суду Хмельницької області від 27.06.2025 (справа № 681/786/25), обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винним у вчинені 22.06.2025 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

Згідно з ч.3 ст. 30 КУпАП до стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами за вчинення нового адміністративного правопорушення приєднано невідбуту частину стягнення за постановою Полонського районного суду Хмельницької області від 12 травня 2025 року та ОСОБА_6 остаточно визначено стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 7 (сім) років 10 (десять) місяців 26 (двадцять шість) днів.

Дана постанова суду набрала законної сили 08.07.2025, копію якої обвинувачений отримав 31.07.2025.

Проте ОСОБА_6 надалі, достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду, з метою умисного невиконання судового рішення щодо позбавлення його права керування транспортними засобами, та маючи реальну можливість виконувати дане стягнення, в порушення приписів ст.129-1 Конституції України щодо обов`язковості виконання судового рішення, діючи об`єднаним єдиним кримінально протиправним наміром, продовжував керувати транспортними засобами за таких обставин.

11.09.2025 в невстановлений досудовим розслідуванням час та місці ОСОБА_6 керував автомобілем марки та моделі «BMW 3231» державний номерний знак НОМЕР_4 , яким біля 9 год. 54 хв. приїхав до магазину - бару «Яна», що знаходиться по вул. 400-річчя Шепетівки, 1 в м. Шепетівка. В подальшому, в 13 год. 35 хв. ОСОБА_6 продовжив керувати зазначеним автомобілем та здійснив ним рух в напрямку вул. Старокостянтинівське шосе.

В той же день, керуючи вказаним вище транспортним засобом, який рухався в буксирувальному стані на гнучкому зчепленні, рухаючись ним по вул. Старокостянтинівське шосе в м. Шепетівка Хмельницької області, в 16 год. 24 хв. ОСОБА_6 був зупинений працівниками відділу реагування патрульної поліції Шепетівського РУП Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області.

18.09.2025 о 11:07 год. ОСОБА_6 керував автомобілем марки «BMW 323і» державний номерний знак НОМЕР_4 , яким рухався автомобільною дорогою по вул. Січових Стрільців у м. Полонне Шепетівського району Хмельницькій області та був зупинений працівником поліції.

Зазначеними діями обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.382 КК України умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі просив пом`якшити призначене судом покарання, а саме призначити штраф або призначити покарання із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Обвинувачений ОСОБА_6 просив призначити більш м`яке покарання, оскільки усі штрафи та виконавчі провадження він позакривав та доглядає за хворою мамою, має постійне місце проживання та не несе загрози для суспільства, свою вину визнає в повній мірі та сильно кається, обіцяє за кермо більше не сідати.

Захисник ОСОБА_7 просив застосувати до призначеного ОСОБА_6 покарання умови ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та призначити ОСОБА_6 іспитовий строк тривалістю 1 рік.

Захисник ОСОБА_7 вважає призначене покарання суворим, яке не відповідає тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, особі засудженого, а також вимогам постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Полонський районний суд, призначаючи покарання ОСОБА_6 не мотивував належним чином не можливість застосування такої міри покарання як штраф або застосування вимоги ст. 75 КК України.

Як свідчать матеріали справи, а також встановлені вироком обставини, ОСОБА_6 як на досудовому слідстві, так і в суді визнав свою вину повністю і щиро розкаявся, давав послідовні покази, допомагав слідству встановленню дійсних обставин справи, добровільно в повному обсязі сплатив всі накладені на нього штрафи за вчинення ним порушень правил дорожнього руху, є не судимим, має позитивну характеристику з місця проживання, здійснює постійний догляд за матір`ю інвалідом, а тому захисник вважає, що Полонський районний суд не в повній мірі надав оцінку пом`якшуючим обставинам у справі і призначив обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі

Враховуючи викладені обставини, а також зважаючи на те, що мати ОСОБА_6 на даний час залишилась без догляду, що може призвести до вкрай негативних

наслідків, захисник вважає, що до ОСОБА_6 слід застосувати умови ст. 75 КК

України, оскільки дані про особу обвинуваченого та пом`якшуючі вину обставини свідчать про те, що ОСОБА_6 може бути виправлений без ізоляції від суспільства.

Мотиви суду

Згідно зі статтею 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з вимогами статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказівз точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 382 КК України, а саме в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, дав належну юридичну оцінку його діям і у відповідності з вимогами норм Кримінального кодексу України правильно кваліфікував його дії за частиною 1 статті 382 КК України - як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили. Провадження розглянуто судом першої інстанції у відповідності з вимогами ч.3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до вимог статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційних скаргах ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 просять пом`якшити призначене судом першої інстанції покарання, а саме призначити штраф або звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за частиною 1 статті 382 КК України, ніким із учасників судового провадження не оскаржується, а тому, відповідно до положень частини 1 статті 404 КПК України, фактичні обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, доведеність вини й кваліфікація злочинних дій, в апеляційному порядку не перевіряються, колегія суддів переглядає вирок суду в частині призначеного покарання.

Колегія суддів апеляційні доводи сторони захисту про призначення судом занадто суворого покарання вважає необґрунтованими зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Згідно зі статтею 65 КК України суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Досліджуючи інформацію про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Призначення покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та відомостям про особу винного.

Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема, у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі статтею 414КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у розумінні статті 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12КК України надається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті статті 414КПК України слід розуміти сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент ухвалення такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання, з огляду на мету та засади його призначення.

Колегія суддів погоджується з видом та розміром призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_6 та вважає, що судом були дотримані вимоги кримінального закону в повному обсязі, а висновки суду належним чином вмотивовані.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, мотиви і причини його скоєння, кількість епізодів невиконання судових рішень, дані про його особу, сімейний та матеріальний стан, визнавши обставинами, що пом`якшують покарання повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, сплату присуджених сум штрафів за вчинення ним адміністративних проступків, пов`язаних із порушеннями вимог Правил дорожнього руху, здійснення постійного догляду за матір`ю ОСОБА_9 , яка є особою з інвалідністю, а також визнавши обставиною, що обтяжує покарання - вчинення ОСОБА_6 22.06.2025 умисного невиконання судового рішення у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним інших кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства та призначив покарання у виді реального позбавлення волі майже у мінімальномурозмірі санкції ч.1 ст. 382 КК України, а саме на строкодин рік і шість місяців, не вбачаючи підстав для застосування вимог ст.75 КК України, що на переконання суду буде необхідним й достатнім для досягнення мети виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, оскільки, покарання, на підставі положень ст.50 КК України, має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами.

Колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покаранням, його видом та розміром.

Суд належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також конкретні обставини кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання, що в сукупності послужило підставою до прийняття судом рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за частиною 1 статті 382 КК України у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавленням волі, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження у майбутньому нових кримінальних правопорушень.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням до положень, передбачених ст. 75 КК України, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з положеннями ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Виправлення, як мета покарання - це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Враховуючи обставини скоєння кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, колегія суддів не має сумнівів у тому, що визначена ОСОБА_6 форма відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства є співмірною з вчиненим ним злочином, а також є справедливим і виваженим заходом примусу, що забезпечить виправлення обвинуваченого та буде ефективним в аспекті превенції вчинення ним чи іншими особами аналогічних злочинів, тоді як звільнення від відбування покарання з випробуванням не сприятиме виправленню обвинуваченого, а також може створити у обвинуваченого та інших осіб схильність до вчинення аналогічних злочинів, хибне уявлення про безкарність за вчинення злочинів, і не буде запобігати вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Наявність зазначених вище пом`якшуючих обставин, а також дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , на які посилаються в апеляційних скаргах обвинувачений та захисник, в тому числі визнання вини, щире розкаяння у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, а також здійснення догляду на матір`ю ОСОБА_9 , яка є особою з інвалідністю (ІІІ група), були враховані судом першої інстанції при призначені покарання та їм була дана належна оцінка.

У даному випадку судом першої інстанції повною мірою враховано особу обвинуваченого, який ранішепритягувався до кримінальної відповідальності, кількістьепізодів злочинної діяльності, а саме шість, за епізодом 22.06.2025 при цьому перебував у стані алкогольного сп`яніння, а також після оголошення йому про підозру за ч.1 ст.382 КК України продовжив злочинну діяльність щодо умисного невиконання постанови суду, що набрала законної сили (2 епізоди).

Така зухвала поведінка ОСОБА_6 свідчить про відсутність внутрішньої переоцінки власної протиправної суспільно-небезпечної поведінкиобвинуваченим та підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого.

У даному випадку апеляційний суд приходить до переконання, що ОСОБА_6 при притягненні його до адміністративної відповідальності щоразу визнавав свою вину і каявся, однак продовжував свою протиправну поведінку. Така поведінка ОСОБА_6 демонструє зневагу обвинуваченого до рішень суду і відсутність каяття, а визнання вини обвинуваченим має формальний характер, спрямований на отримання більш м`якого покарання, а не зумовлене дійсним усвідомленням протиправності вчиненого.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що 15 липня 2025 року до Полонського районного суду Хмельницької області було направлено обвинувальний акт за ч.1 ст. 382 КК України у кримінальному провадженні №00001227 від 02.07.2025 щодо ОСОБА_6 .

При цьому обвинувачений ОСОБА_6 усвідомлюючи, що стосовно нього відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст. 382 КК України, а також, що постановою Полонського районного суду Хмельницької області від 27.06.2025 у справі № 681/786/25,

його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн. та відповідно до ч. 3 ст. 30 КУпАП позбавлено права керування транспортними засобами на строк 7 років 10 місяців 26 днів, вказана постанова судунабрала законної сили 08.07.2025, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів зневаги до судового рішення, ігноруючи вищевказану постанову суду, при наявності реальної можливості її виконати, продовжував керуватитранспортними засобами, а саме 11.09.2025 та 18.09.2025.

За таких обставин, ураховуючи повну зневагу обвинуваченого до рішень суду, стійке порушення вимог законодавства, покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, є явно несправедливим і таким, що не забезпечує реалізацію мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_10 в апеляційних скаргах, мотивуючи можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням щодо нього положеньст. 75 КК України, посилаються на ті ж обставини, які були враховані судом при призначені покарання у виді позбавлення волі.

Стосовно доводів обвинуваченого про можливість призначення йому покарання у виді штрафу, то колегія суддів також вважає їх неспроможними, враховуючи вище зазначене: як обставини провадження, так і особу обвинуваченого, який офіційно не працює, тому покарання у виді штрафу буде явно несправедливим і таким, що не забезпечує реалізацію мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.

Відтак, на думку колегії суддів, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 не містять достатньо обставин, які свідчили би про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, призначеного за ч.1 ст.382 КК України, та стали би підставою для звільнення обвинуваченого від відбування покарання згідно зі статтею 75 КК України з випробуванням, а також про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу. Призначене судом покарання, його вид та розмір, повністю відповідає вимогам закону, є справедливим і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а тому підстав вважати призначене покарання несправедливим через його суворість та необхідність його пом`якшити, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого, засудженого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повністю дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа Скополла проти Італії від 17 09 2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа Ізмайлов проти Росії від 16 10 2008 року).

Враховуючи наведене,колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 . Судом першої інстанції матеріальний закон застосований правильно,ухвалене законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при ухваленні вироку не встановлено, апеляційних підстав для зміни вироку суду першої інстанції та звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання з випробуваннямна підставі вимог статті 75 КК України, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 05 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2