Справа № 450/4710/23 Провадження № 1-кс/450/122/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року слідчий суддя Пустомитівського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю старшого слідчого СВ ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , прокурора Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити клопотання старшого слідчого СВ ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Пустомитівської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про застосування до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,-

в с т а н о в и в:

11.02.2026 року старший слідчий СВ ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 звернувся з клопотанням, погодженим прокурором Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_4 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора або слідчого судді (суду); повідомляти слідчого, прокурора або слідчого суддю (суд) про зміну свого місця проживання чи роботи.

Мотивував клопотання тим, що як встановлено досудовим розслідуванням, ОСОБА_5 14.09.2023 року приблизно о 08 год. 45 хв., керуючи в стані алкогольного сп?яніння технічно-справним автомобілем марки «RENAULT» модель «MEGANE» номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись ним у крайній лівій смузі на 566 км. + 629,6 м. автодороги «Київ-Чоп» у напрямку до м. Київ, неподалік с. Раківець, Львівського р-ну, Львівської обл., на прямій ділянці дороги, в порушення чинних вимог правил дорожнього руху, а саме Р. 1 п. 1.10, Р. 2 п. 2.3 «Б, Д», п. 2.9 «А», Р. 12 пунктів 12.3, 12.9 «Б», Р. 33 в частині вимог заборонного знаку 3.29, проявив неуважність до дорожньої обстановки, перевищив максимально допустиму швидкість на 42 км/год. та рухався зі швидкістю 92 км/год., внаслідок чого здійснив зіткнення із автобусом марки «MERCEDES-BENZ» моделі «CITARO» військовий номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 , який здійснював маневр розвороту у дозволеному місці, із зустрічної смуги руху та перед зіткненням транспортних засобів зупинився, перебуваючи у нерухомому стані. Під час дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «RENAULT» моделі «MEGANE» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у порушенні правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп?яніння, що спричинило потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

30.12.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, яке відноситься до категорії нетяжкого злочину, за яке йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років, може переховуватися від органу досудового розслідування і суду будучи обізнаним про покарання, незаконно впливати на потерпілого, свідків та експертів у даному кримінальному провадженні.

В судовому засіданні прокурор Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_4 та старший слідчий СВ ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП України у Львівській області ОСОБА_3 надали пояснення аналогічні викладеним письмово, подане клопотання підтримали та просили таке задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомив, що захист власних інтересів бажає здійснювати самостійно, подане клопотання підтримав та заперечень щодо вимог такого не висловлював. Вказав, що не погоджується із підозрою в частині керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Пояснив, що внаслідок ДТП швидкою допомогою він був доставлений у медичний заклад, де у нього відібрано взірці крові.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали клопотання про обрання запобіжного заходу та особу підозрюваного, приходжу до наступного висновку.

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10.02.2026 року стверджується, що відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, внесено в ЄРДР 12.03.2025 року за № 0000569.

З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 14.09.2023 року вбачається, що ДТП відбулась 14.09.2023 року приблизно о 08 год. 45 хв. на 566 км. + 629,6 м. автодороги «Київ-Чоп» у напрямку до м. Київ, неподалік с. Раківець, Львівського р-ну, Львівської обл.

Із висновку експерта № 261/2023 від 01.12.2023 року вбачається, що отримані ОСОБА_7 тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеня тяжкості.

30.12.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

В силу ч. 1 ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 цієї статті.

Згідно п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про його незначний ступінь.

Тяжкість покарання, що загрожує особі, свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, адже загроза застосування у майбутньому суворого покарання значно підвищує ризик того, що особа може ухилитися від слідства та/або суду. Однак сам факт того, що за злочин, інкримінований особі передбачається досить суворе покарання ще не свідчить про існування ризику переховування особи від слідства та/або суду та не може бути єдиною обставиною, якою обґрунтовується необхідність застосування до особи запобіжного заходу. Позиція Європейського суду з прав людини з цього приводу є категоричною - небезпека можливості переховуватися від правосуддя не може вимірюватися виключно на підставі суворості можливого вироку.

При оцінці ризику переховування від органів досудового розслідування або суду виключно внаслідок можливості застосування до особи суворого покарання вказаний елемент може братися до уваги виключно поряд із іншими обставинами, тобто, у контексті чинників, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною (рішення у справі «Бессієв проти Молдови»).

Слідчий суддя не може обрати запобіжний захід на підставі лише самої теоретичної ймовірності, що особа втече побоюючись покарання, а тому слід надавати докази процесуальної поведінки підозрюваного впродовж всього часу розслідування, зокрема, що з моменту повідомлення про підозру поведінка особи змінилась, він не з`являється на усі виклики, не виконує процесуальних прав та обов`язків.

Слідчим та прокурором не надано жодного письмового доказу наведених у клопотанні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які б свідчили про необхідність обрання запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Наявність лише обґрунтованої підозри не є достатньою підставою для обрання запобіжного заходу.

При цьому, органом досудового розслідування не долучено до клопотання письмових доказів відібраних взірців крові ОСОБА_5 після ДТП, яка мала місце 14.09.2023 року, а надано лише результат № 5199, згідно якого дослідження розпочато 15.09.2023 року о 12 год. 30 хв., де міститься виправлення вказаного місяця, та закінчено 15.09.2023 року о 14 год. 00 хв., що ставить під сумнів обґрунтованість підозри.

Підозрюваний ОСОБА_5 , в порядку статті 89 КК України, є таким, що не має судимості, добровільно та самостійно з"являвся до органів поліції і суду, має постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , є обізнаним про покарання у виді позбавлення волі до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років, не має наміру переховуватися від органу досудового розслідування та суду, а також впливати на потерпілого, свідків чи експертів у даному кримінальному провадженні, що підтверджується відсутністю інформації про наведені вище обставини з моменту настання ДТП, а саме 14.09.2023 року, тобто більше ніж 2 роки.

Крім цього, визначені органом досудового розслідування обов`язки, які дублюють обов`язки підозрюваного, не зможуть запобігти наведеним старшим слідчим ризикам, що існують на його думку, однак не підтверджені жодними доказами.

З наведених підстав, приходжу до висновку, що слідчим та прокурором не доведено наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які необхідні для застосування запобіжного заходу до особи, в тому числі не перевірено стійкі соціальні зв"язки підозрюваного ОСОБА_5 і його працевлаштування, а тому у відповідності до ч. 2 ст. 194 КПК України в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 176-179, 184, 186, 187, 193, 194, 196, 395 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Пустомитівської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання - відмовити.

Ухвала остаточна та окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений 12.02.2026 року в приміщенні Пустомитівського районного суду Львівської області.

Слідчий суддя ОСОБА_1