КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №760/1097/26 Головуючий у І інстанції - ОСОБА_1
апеляційне провадження №11-сс/824/2225/2026 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

підозрюваного: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 23 січня 2026 року щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною першою статті 114-1 КК України, у кримінальному провадженні №0000045 від 21 січня 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 23 січня 2026 року у задоволенні клопотання слідчого в ОВС 4 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовлено.

Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною йому цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , за виключенням випадків необхідності отримання медичної допомоги та прибуття до укриття чи бомбосховища у будь-який час коли лунають сигнали тривоги, які сповіщають населення про повітряну небезпеку, в межах строку досудового розслідування строком на один місяць та двадцять п`ять днів тобто по 20 березня 2026 року включно.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

- не відлучатися за межі м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, або інший документ, що дає право на виїзд з України;

- носити електронний засіб контролю.

Визначено строк дії цієї ухвали та покладених на підозрюваного обов`язків до 20 березня 2026 року включно.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого, погоджене прокурором, задовольнити та застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Уважає, що вказана ухвала слідчого судді є незаконною, так як висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження.

У мотивування скарги зазначає, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною першою статті 114-1 КК України, яке відноситься до злочинів проти основ Національної Безпеки України.

Вказує, що постановляючи оскаржувану ухвалу слідчий суддя безпідставно не застосував до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки існують ризики, передбачені пунктами 1, 2, 3, 4, 5 частини першої статті 177 КПК України, які вказують, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, зможе переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на інших підозрюваних, свідків у кримінальному провадженні; перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, а також учинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Звертає увагу на те, що судом належним чином не враховано, що Солом`янським районним судом м. Києва стосовно ОСОБА_7 розглядається обвинувальний акт в іншому кримінальному провадженні №0001044 від 18 лютого 2024 року за частиною четвертою статті 191 та частиною першою статті 366 КК України.

Крім того, зауважує, що судом проігноровано імперативну норму, визначену у частині 6 статті 176 КПК України, оскільки за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, під час дії воєнного стану до ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого статтею 114-1 КК України, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Враховуючи викладене, у органу досудового розслідування є всі достатні та обґрунтовані підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, а також думку підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, слідчими слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000045 від 21 січня 2025 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною першою статті 114-1 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, у службових осіб Національної академії статистики, обліку та аудиту, та її структурних підрозділів - Фахового коледжу бізнесу та аналітики Національної академії статистики, обліку та аудиту та Фахового коледжу економіки та управління Національної академії статистики, обліку та аудиту, виник умисел на перешкоджання законній діяльності ЗС України та інших військових формувань в особливий період, шляхом фіктивного працевлаштування чоловіків призовного віку на посади викладачів до закладів вищої освіти, що дає право на отримання відстрочки від мобілізації осіб, за грошову винагороду.

Встановлено, що діючи на виконання свого спільного умислу, усвідомлюючи характер своїх злочинних дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, ректор Національної академії статистики, обліку та аудиту ОСОБА_10 , директор Фахового коледжу економіки та управління Національної академії статистики, обліку та аудиту ОСОБА_11 та директор Фахового коледжу бізнесу та аналітики Національної академії статистики, обліку та аудиту ОСОБА_7 , перебуваючи на вказаних посадах, з корисливих мотивів, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, дійшли згоди щодо здійснення протиправної діяльності, направленої на перешкоджання законній діяльності ЗС України та інших військових формувань в особливий період.

Також установлено, що для реалізації свого спільного злочинного умислу ОСОБА_7 залучив до його виконання працівницю Фахового коледжу бізнесу та аналітики Національної академії статистики, обліку та аудиту ОСОБА_12 , посередника ОСОБА_13 , директора ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Колорит» ОСОБА_14 , та інших невстановлених досудовим розслідуванням осіб, вступивши таким чином із ними у попередню змову.

При цьому, ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та інші невстановлені досудовим розслідуванням особи достовірно знали, що зменшення мобілізаційного потенціалу України шкодить Збройним Силам України, оскільки знижує чисельність особового складу, особливо в умовах повномасштабного вторгнення військ РФ на територію України. У свою чергу, це може призвести до дефіциту людських ресурсів, особливо під час наступу, що може бути використано країною-агресором як тактична перевага.

З метою реалізації спільного плану, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , обіймаючи посади керівників навчальних закладів вищої та передвищої освіти, діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , з корисливих мотивів, перебуваючи у невстановленому місці та часі, домовилися про підшукання осіб чоловічої статі мобілізаційного віку, які бажають за грошову винагороду не виконувати свій обов`язок громадян України із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та уникнути мобілізації до лав ЗС України та інших військових формувань в особливий період, шляхом працевлаштування на посади викладачів та влаштування на навчання до очолюваних навчальних закладів, для здобуття вищої та передвищої освіти, що дає право на отримання відстрочки від мобілізації.

Так, відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також пункту 60 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України «Про проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» від 16 травня 2024 року №560 (зі змінами і доповненнями), призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають: здобувачі професійної, фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти; науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки.

У подальшому, згідно з розробленим планом дій та розподіленими ролями, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та інші невстановлені досудовим розслідуванням особи забезпечували пошук військовозобов`язаних громадян України чоловічої статі, які у порушення статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мали намір ухилитися від обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, та фіктивно працевлаштовувалися на посади викладачів до Фахового коледжу бізнесу та аналітики Національної академії статистики, обліку та аудиту, Фахового коледжу економіки та управління Національної академії статистики, обліку та аудиту, які є структурними підрозділами Національної академії статистики, обліку та аудиту, а також вступали на денну форму навчання до вказаних навчальних закладів, без фактичного відвідування навчання, що надасть останнім можливість не бути мобілізованими до ЗС України та інших військових формувань в особливий період, за грошову винагороду, таким чином вступаючи з ними в попередню змову.

Також зазначено, що надалі, військовозобов`язані особи, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та іншими невстановленими особами, надавали вказаним особам необхідні для фіктивного працевлаштування документи, а саме: копію паспортів та довідок про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків, копії документів про освіту, які в подальшому передавались директору Фахового коледжу бізнесу та аналітики Національної академії статистики, обліку та аудиту ОСОБА_7 , або за його вказівкою ОСОБА_12 , яка в подальшому, за дорученням ОСОБА_7 , виготовляла необхідні для прийняття на посаду документи, подавала їх на підпис ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та вже готові документи, що дають право на отримання відстрочки від мобілізації, підписані одним з учасників злочину, про зарахування до одного з очолюваних ними навчальних закладів, та відправляла військовозобов`язаним особам для їх подання до Територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для отримання відстрочки від мобілізації в особливий період.

У вказаний спосіб, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, з метою перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у невстановлений досудовим розслідуванням час, діючи як керівники очолюваних навчальних закладів, вчинили дії, спрямовані на фіктивне працевлаштування осіб мобілізаційного віку чоловічої статі, чим сприяли останнім в отриманні відстрочки від мобілізації відповідно до вимог частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також пункту 60 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України «Про проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» від 16 травня 2024 року №560 (зі змінами і доповненнями).

Зазначено, що працевлаштування громадян України на посади викладачів та на навчання до Національної академії статистики, обліку та аудиту, та її структурних підрозділів - Фахового коледжу бізнесу та аналітики Національної академії статистики, обліку та аудиту та Фахового коледжу економіки та управління Національної академії статистики, обліку та аудиту, не передбачало їх фактичного перебування на робочому місці чи місці навчання та відповідного залучення до викладацької діяльності чи здобуття вищої чи передвищої освіти.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_7 підозрюється у перешкоджанні, за попередньою змовою групою осіб, законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною першою статті 114-1 КК України.

20 січня 2026 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною першою статті 114-1 КК України.

22 січня 2026 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого в ОВС 4 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною першою статті 114-1 КК України, у кримінальному провадженні №0000045 від 21 січня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 23 січня 2026 року у задоволенні клопотання слідчого в ОВС 4 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовлено.

Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною йому цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , за виключенням випадків необхідності отримання медичної допомоги та прибуття до укриття чи бомбосховища у будь-який час коли лунають сигнали тривоги, які сповіщають населення про повітряну небезпеку, в межах строку досудового розслідування строком на один місяць та двадцять п`ять днів тобто по 20 березня 2026 року включно.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

- не відлучатися за межі м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, або інший документ, що дає право на виїзд з України;

- носити електронний засіб контролю.

Визначено строк дії цієї ухвали та покладених на підозрюваного обов`язків до 20 березня 2026 року включно.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Відповідно до статті 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

За змістом частин першої-четвертої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

За змістом пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до пункту «с» статті 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

На переконання колегії суддів, вказані вимоги слідчим суддею належним чином дотримані.

Дійшовши висновку про відсутність підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та можливість застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною першою статті 114-1 КК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною першою статті 114-1 КК України, достатньою мірою підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: рапортом про вчинення кримінального правопорушення; протоколами за результатами проведення НСРД; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Таким чином, слідчим суддею встановлено, що є достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною першою статті 114-1 КК України.

Також взято до уваги, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 28, частиною першою статті 114-1 КК України, за яким передбачено покарання на строк від 5 до 8 років позбавлення волі.

Водночас слідчим суддею встановлено, що ні слідчим, ні прокурором під час розгляду клопотання не надано доказів, які були б достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним у клопотанні ризикам.

При цьому, слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_7 взято до уваги особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей, а також його процесуальну поведінку.

Таким чином, слідчим суддею встановлено, що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри, проте ні прокурором, ні слідчим наявність достатніх ризиків для призначення самого суворого запобіжного заходу не доведено, вказані ризики тільки перелічені без підтвердження відповідними доказами, що дає підстави для можливості застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Посилання на дані про особу підозрюваного були враховані слідчим суддею у сукупності з процесуальною поведінкою останнього, внаслідок чого слідчий суддя дійшов висновку про можливість застосування підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а саме у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про недоведеність слідчим у клопотанні та прокурором під час розгляду клопотання тих обставин, що заявлені органом досудового розслідування ризики є достатніми, доведеними та мають такий ступінь небезпеки, якому зможе запобігти лише винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою. Такі обставини не доведені і в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, дані про особу підозрюваного та інші обставини, передбачені статтею 178 КПК України, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дослідив всі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення, в повній мірі врахував вимоги статті 194 КПК України та за відсутністю доведених обставин щодо неможливості застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу, ніж винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обґрунтовано застосував щодо підозрюваного більш м`який запобіжний захід, а саме у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Перевіряючи доводи клопотання сторони обвинувачення на предмет наявності ризиків переховування від органів досудового розслідування з метою уникнення від покарання; знищення, сховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи його продовження, колегія суддів уважає, що наявні у певній мірі вказані стороною обвинувачення ризики, проте клопотання органу досудового розслідування та додані до нього матеріали не містять достатніх даних, які б вказували на безумовну необхідність обрання підозрюваному такої міри запобіжного заходу як тримання під вартою.

Наявність достатніх ризиків для призначення самого суворого запобіжного заходу не доведено, вказані ризики тільки перелічені без підтвердження відповідними доказами.

Доводи сторони обвинувачення стосовно обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення враховані слідчим суддею при прийнятті рішення про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який, на думку колегії суддів, співмірний з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю злочину, та підстав уважати його занадто м`яким колегія суддів не вбачає.

При цьому, апеляційна скарга не містить та прокурором не наведено мотивів, які дають підстави для висновків, що з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення та особи підозрюваного, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту не зможе запобігти встановленим у кримінальному провадженні ризикам.

Аргументи, викладені в апеляційній скарзі, що судом проігноровано імперативну норму, визначену у частині 6 статті 176 КПК України, оскільки за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, під час дії воєнного стану до ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого статтею 114-1 КК України, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою, не заслуговують на увагу суду з огляду на наступне.

За змістом частини шостої статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. Пунктом 5 частини першої статті 176 КПК України передбачена така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою.

У Рішенні Конституційного Суду України № 7-р(ІІ)/2024 від 19 червня 2024 року вказано, що виходячи зі змісту приписів статей 3, 8, частини першої, другої статті 29, частини першої статті 55, частини першої статті 62, частини першої статті 64 Конституції України Конституційний Суд України вважає, що відповідно до вказаних приписів Кодексу під час застосування запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу є можливість, за певних обставин, визначеними статтями 177, 178 Кодексу застосувати заставу як більш м`який запобіжний захід. Отже за частиною шостою статті 176 Кодексу запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не визначено як безальтернативний винятковий запобіжний захід.

Далі, у своєму Рішенні Конституційний Суд України констатує, що суди, визначаючи правомірність застосування до цих осіб запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу, з`ясували та врахували підстави і обставини, визначені статтями 177, 178, 194 Кодексу, оцінили обґрунтованість підозри у вчинені кримінального правопорушення, наявність ризиків, суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюють або обвинувачують указаних осіб, тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання особи винною у вчиненні таких правопорушень, а також неможливість застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Ураховуючи наведене, Конституційний Суд України вважає, що особливий порядок застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу забезпечує слідчому судді, суду можливість застосувати такий запобіжний захід лиже на підставі вмотивованого судово рішення, як того вимагають стаття 8, частина друга статті 29 Конституції України.

Таким чином, доводи прокурора про те про те, що в умовах введеного на території України воєнного стану, до особи, яка підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною першою статті 114-1 КК України, може бути застосовано виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не відповідає висновкам, викладеним у рішенні Конституційного Суду України, де він чітко вказав про необхідність врахування підстав та обставини, визначених статтями 177, 178, 194 Кодексу, оцінки обґрунтованості підозри у вчинені кримінального правопорушення, наявність ризиків, суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюють особу, тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання особи винною у вчиненні таких правопорушень, а також неможливість застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Окрім того, як установлено слідчим суддею під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з чим погоджується і колегія суддів, наявність достатніх ризиків для призначення самого суворого запобіжного заходу не доведено, вказані ризики тільки перелічені без підтвердження відповідними доказами.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись статтями 176-178, 181, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 23 січня 2026 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4