Справа № 643/3649/26
Провадження № 1-кс/643/1856/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2026 м. Харків

Слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000173 від 08.02.2024, -

встановив:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова з клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000173 від 08.02.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч.1 ст. 114-1, ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 209 КК України, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 24.11.2025 на вилучене в ході проведення обшуку майно - мобільний телефон марки iPhone 15 Pro Max, 256 ГБ, IMEI-1: НОМЕР_1 ; IMEI-2: НОМЕР_2 та сім-картою в ньому з номером мобільного телефону НОМЕР_3 , а також є-сім НОМЕР_4 , який має систему захисту у вигляді цифрового паролю « НОМЕР_5 », власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявлених вимог вказав, що на даний час відпали підстави для арешту, оскільки досудовим розслідуванням не встановлено можливість використання мобільного телефону і його змісту як доказу у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 26.02.2026 за клопотанням відкрито провадження, призначено судове засідання, витребувано матеріали кримінального провадження, в судове засідання викликано учасників судового розгляду.

02.03.2026 через канцелярію суду за вх. № 12122/26 надійшла заява слідчого, в якій останній пояснив, що слідчим відділом Управління СБ України в Харківській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000173 від 08.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 28, ч.1 ст. 114-1 КК України. Обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні стосовно конкретної особи обвинуваченого за ч. 2 ст. 28, ч.1 ст. 114-1 КК України направлено до Салтівського районного суду міста Харкова для розгляду по суті.

10.02.2026 процесуальним керівником виділено матеріали кримінального провадження з № 0000173 в окреме провадження та присвоєно єдиний номер № 0000194 від 10.02.2026 за ч. 1 ст. 114-1, ч. 1 ст. 209 КК України.

Також слідчий зазначив, що зняття арешту з майна, вилученого за місцем мешкання ОСОБА_4 , не завдасть шкоди для подальшого досудового розслідування кримінального провадження № 0000194 від 10.02.2026 за ч. 1 ст. 114-1, ч. 1 ст. 209 КК України.

З огляду на викладене слідчий проти скасування арешту майна, вилученого в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , не заперечував.

Від адвоката ОСОБА_3 02.03.2026 надійшло клопотання про розгляд матеріалів без його та власника майна участі. Клопотання підтримав, просив задоволити.

У зв`язку з розглядом клопотання за відсутності учасників кримінального провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України.

Слідчий суддя, ознайомившись з матеріалами скарги, з позицією представника органу досудового розслідування, оцінивши докази, дійшов до наступних висновків.

Ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 24.11.2025 на

мобільний телефон марки iPhone 15 Pro Max, 256 ГБ, IMEI-1: НОМЕР_1 ; IMEI-2: НОМЕР_2 та сім-картою в ньому з номером мобільного телефону НОМЕР_3 , а також є-сім НОМЕР_4 , який має систему захисту у вигляді цифрового паролю « НОМЕР_5 », власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладено арешт.

Власник вказаного майна не є підозрюваним у вказаному кримінальному провадженні.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ст. 16 КПК України, - позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Пунктом 2 частини 1 статті 174 КПК України встановлено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі і арешт майна, допускається тільки у разі коли потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора та одночасно з цим може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься верховенство права, законність та недоторканність права власності.

Засада недоторканності права власності у кримінальному провадженні випливає із поваги до права власності, позбавлення права власності та контролю з боку держави щодо використання власності, які закріплені у ст. 1 Протоколу. Особливе значення цього принципу пояснюється і закріпленням його серед загальних засад кримінального провадження (п. 9 ч. 1 ст. 7, ст. 16 КПК України).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено ЄСПЛ у справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява № 6833/74, від 13.07.1979, в якому суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності». Обмеження права власності не тільки має ґрунтуватися на законі, а знаходитись під дією судового контролю і мати тимчасовий характер.

Європейським судом з прав людини у справі "Смирнов проти України", заява № 36853/09, від 18.12.2018 було висловлено правову позицію про те, що під час вирішення питання щодо можливості утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом і правомірною метою, а з іншого вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою в кожному випадку має бути очевидна істотна причина.

У справі "Свіргунець проти України", заява № 38262/10, від 30.04.2020, ЄСПЛ навів висновки про те, що будь-яке втручання в мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній чи юридичній особі обґрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів державної влади для ефективного оскарження заходів, які становлять втручання у права, гарантовані цим положенням. Під час оцінки дотримання цієї умови необхідно здійснити комплексний розгляд відповідних судових та адміністративних процедур.

Власник майна, ініціюючи перед слідчим суддею питання щодо здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, а саме, звернувшись до слідчого судді з даним клопотанням, має обґрунтовані підстави, вважати, що такий спосіб захисту його прав є належним.

Об`єктом судового контролю слідчого судді, серед іншого, є оцінка того, чи відповідні процесуальні дії не мають характер надмірного втручання у право власності володільця майна.

З аналізу зазначених вище норм процесуального законодавства вбачається, що навіть якщо ухвалою слідчого судді майно було арештоване, це не може бути перешкодою для перевірки наявності підстав для подальшого обмеження власника майна у його конституційному праві володіти, користуватися та розпоряджатися майном після проведення низки необхідних слідчих та процесуальних дій.

Наведене, за переконанням слідчого судді, не може бути залишено без належної процедури судового контролю, зокрема в частині наявності законних підстав для обмеження права власності, який гарантовано статтею 16 КПК України.

У рішенні ЄСПЛ від 02.11.2006 у справі «Волохи проти України», заява N 23543/02, від 02.11.2006, серед іншого, Суд прийшов до висновку про те, що верховенство права між іншим (inter alia) передбачає, що втручання органів виконавчої влади у права осіб має підлягати ефективному контролю, який зазвичай має здійснюватися судовим органом, щонайменше як останньою інстанцією, оскільки судовий контроль дає найбільші гарантії незалежності, безсторонності та здійснення належного провадження.

Наведена справа стосувалася оцінки питання втручання у приватне життя, а отже таку позицію можна вважати дотичною і до питання вилучення майна у кримінальному провадженні, тобто мирного володіння таким майном.

Норми ч. 2 ст. 19 Конституції України, вказують на те, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При ухвалені судового рішення враховано, що до особи яка є власником або володільцем майна, має бути застосована належна правова процедура.

Також слідчим суддею враховано і те, що у кримінальному провадженні має існувати розумне співвідношення пропорційності між засобами, що застосовуються, і метою, яку прагнуть досягти будь-які заходи, що застосовуються державою, у тому числі заходи, спрямовані на контроль за використанням майна приватної особи. Ця вимога виражається у понятті "справедливого балансу", який повинен бути досягнутий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав особи. Для того, щоб визначити пропорційність відповідного заходу, необхідно враховувати його тривалість, а також його необхідність з огляду на хід кримінального провадження, наслідки для особи.

У судовому засіданні встановлено, що в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна відпала потреба.

Таким чином, виходячи з наведених вище доводів та мотивів, слідчий суддя приходить до висновку, що подальше обмеження власника у праві використання майна, суперечить наведеним положенням Конституції України, КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі наведеного вище, керуючись загальними засадами кримінального провадження, з метою виконання його завдань, в рамках застосування належної правової процедури, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 2, 7, 16, 22, 26, 174, 309 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

Клопотання задоволити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 24.11.2025 на мобільний телефон марки iPhone 15 Pro Max, 256 ГБ, IMEI-1: НОМЕР_1 ; IMEI-2: НОМЕР_2 та сім-картою в ньому з номером мобільного телефону НОМЕР_3 , а також є-сім НОМЕР_4 , який має систему захисту у вигляді цифрового паролю « НОМЕР_5 », власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 05.03.2026 о 13:25.

Слідчий суддя ОСОБА_1