ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/330/26 Справа № 704/1056/21 Категорія: ч. 2 ст. 307 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисниці ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги нач. Тальнівського відділу Звенигородської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_9 та захисниці ОСОБА_7 на вирок Калинопільського райсуду Черкаської обл. від 26.11.2025 р. у кримінальному провадженні № 0000802 від 28.07.2021 р.,

В С Т А Н О В И В:

Зазначеним вироком ОСОБА_8 , яка народилася

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сміла Черкаської обл., гро-

мадянка України, має на утриманні трьох

дітей, раніше не судима, не працює, заре-

єстрована

АДРЕСА_1 , проживає

АДРЕСА_2 ,

визнана винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України та призначено їй покарання: за ч. 1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років; за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією майна.

Запобіжний захід до вступу вироку в закону силу ОСОБА_8 залишено у виді тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст. 72 КК України, початок строку відбуття покарання обвинуваченій ОСОБА_8 рахувати з 17.02.2025 р., тобто з часу затримання.

Процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 13 214,74 грн. стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави.

Процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 3 775,64 грн. віднесено на рахунок держави.

Питання про речові докази судом вирішені відповідно до вимог КПК України.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_8 , у невстановлені досудовим слідством день, час, місці та спосіб, незаконно придбала порошкоподібну речовину білого кольору, яка згідно висновку експертизи № СЕ-19/124-21/9742-НЗПРАП від 16.09.2021 р., містить в своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, масою 0,0413 г., та зберігала при собі з метою збуту до 27.07.2021 р., коли о 13:50 год. по вул. О. Довженка у м. Тальне Черкаської обл. незаконно збула, продавши за 550 грн., особі під зміненими анкетними даними ОСОБА_10 , залученому оперативними працівниками Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській обл. до проведення оперативної закупки контроль за вчиненням злочину, вказаний наркотичний засіб.

Крім того, вона, повторно, у невстановлені досудовим слідством день, час, місці та спосіб, незаконно придбала порошкоподібну речовину білого кольору, яка згідно висновку експертизи № СЕ-19/124-21/12815-НЗПРАП від 28.10.2021 р., містить в своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, масою 0,007 г., та речовину рослинного походження зеленого кольору, яка згідно висновку експертизи № СЕ-19/124-21/12814-НЗПРАП від 28.10.2021 р., містить в своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, масою 1,57 г, та зберігала при собі з метою збуту до 22.09.2021 р., коли о 13:20 год. по вул. О. Довженка у м. Тальне Черкаської обл. незаконно збула, продавши за 750 грн. особі під зміненими анкетними даними ОСОБА_10 , залученому оперативними працівниками Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській обл. до проведення негласної слідчої (розшукової) дії контроль за вчиненням злочину (оперативна закупка) в рамках кримінального провадження, вказаний наркотичний засіб.

Крім того, вона, повторно, у невстановлені досудовим слідством день, час, місці та спосіб, незаконно придбала порошкоподібну речовину білого кольору та речовину рослинного походження, які зберігала за місцем свого проживання в приміщенні буд. АДРЕСА_2 та в приміщені літньої кухні по АДРЕСА_2 з метою збуту до 22.09.2021 р., коли в період часу з 13:23 год. до 15:49 год., під час проведення працівниками поліції санкціонованого обшуку місця проживання ОСОБА_8 за вказаною адресою, було виявлено та вилучено:

у приміщені літньої кухні біля кухонної стінки на дровах виявлено висушені рослини зеленого кольору, зовні схожі на рослини роду коноплі, які згідно висновку судової експертизи дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів № СЕ-19/124-21/11898-НЗПРАП від 18.10.2021 р., є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабіс, масою в перерахунку на висушену речовину 2,89 г;

у приміщені літньої кухні ліворуч від кухонної стінки на дровах виявлено висушені рослини зеленого кольору, зовні схожі на рослини роду коноплі, згідно висновку судової експертизи дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів № СЕ-19/124-21/11878-НЗПРАП від 7.10.2021 р., листя рослин, які надані на експертизу в складі частин рослин зеленого кольору, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабіс, масою в перерахунку на висушену речовину 71 г. В стеблах рослин, які надані на експертизу в складі частин рослин зеленого кольору тетрагідроканнабінолу в межах чутливості методу тонкошарової хроматографії не виявлено, тому вони до наркотичних засобів не відносяться;

на горищі приміщення літньої кухні виявлено 25 висушених рослин роду коноплі, згідно висновку судової експертизи дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів № СЕ-19/124-21/11928-НЗПРАП від 08.10.2021 р., листя рослин, які надані на експертизу в складі частин рослин зеленого кольору, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабіс, масою в перерахунку на висушену речовину 1612,43 г. В стеблах рослин, які надані на експертизу в складі частин рослин зеленого кольору тетрагідроканнабінолу в межах чутливості методу тонкошарової хроматографії не виявлено, тому вони до наркотичних засобів не відносяться;

у приміщені літньої кухні ОСОБА_11 добровільно видав висушені рослини, зовні схожі на рослини роду коноплі, згідно висновку судової експертизи дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів № СЕ-19/124-21/11909-НЗПРАП від 8.10.2021 р., верхівкові частини рослин зеленого кольору, які надано на експертизу, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабіс, масою в перерахунку на висушену речовину 18,94 г;

у приміщені будинку в кімнаті кухні на дивані в жіночій сумці виявлено полімерний згорток з вмістом речовини рослинного походження, зовні схожої на рослини роду коноплі, згідно висновку судової експертизи дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів № СЕ-19/124-21/11906-НЗПРАП від 11.10.2021 р., подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору являється особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабіс, масою в перерахунку на висушену речовину 33,65 г;

у приміщені будинку в кімнаті кухні в тумбочці виявлено паперовий згорток з насінням рослинного походження, згідно висновку судової експертизи дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів № СЕ-19/124-21/12065-НЗПРАП від 11.10.2021 р., речовина рослинного походження зеленого кольору, надана на дослідження в суміші, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабіс, масою в перерахунку на висушену речовину 0,99 г. Насіння рослинного походження світло-сірого кольору, надане на дослідження в суміші, є дозрілим насінням рослини роду коноплі, яке відповідно до методики, до наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів не відноситься.

Всього виявлено та вилучено особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено канабісу, загальною масою 1739,9 г.

Крім того, ОСОБА_8 , повторно, у невстановлені досудовим слідством день, час, місці та спосіб, незаконно придбала порошкоподібну речовину білого кольору та речовину рослинного походження, які зберігала за місцем свого проживання в приміщенні буд. АДРЕСА_2 та в приміщені літньої кухні по АДРЕСА_2 з метою збуту до 22.09.2021 р., коли в період часу з 13:23 год. до 15:49 год., під час проведення працівниками поліції санкціонованого обшуку місця проживання ОСОБА_8 за вказаною адресою, було виявлено та вилучено:

у приміщені будинку в кімнаті спальні в кишені халата виявлено пластикову ємність з речовиною білого кольору, згідно висновку судової експертизи дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів № СЕ-19/124-21/12063-НЗПРАП від 11.10.2021 р. волога порошкоподібна речовина білого кольору в полімерному контейнері містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, масою 0,0366 г;

у приміщені будинку в кімнаті спальні на шафі виявлено пластикову ємність з залишками рідини білого кольору, згідно висновку судової експертизи дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів № СЕ-19/124-21/11877-НЗПРАП від 20.10.2021 р. рідина білого кольору в ємності з полімерного матеріалу містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, масою 0,1161 г;

у приміщені будинку в кімнаті спальні на шафі виявлено медичний шприц із залишками рідини білого кольору, згідно висновку судової експертизи дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів № СЕ-19/124-21/12064-НЗПРАП від 11.10.2021 р. порошкоподібна речовина білого кольору в одноразовому медичному шприці містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, масою (в перерахунку на основу) в речовині становить 0,044 г;

у приміщені будинку в кімнаті спальні на шафі виявлено поліетиленовий пакет з білою порошкоподібною речовиною, згідно висновку судової експертизи дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів № СЕ-19/124-21/12060-НЗПРАП від 13.10.2021 р. речовина білого кольору містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, масою 0,392 г;

у приміщені будинку в кімнаті спальні на шафі виявлено 5 паперових згортків з порошкоподібною речовиною білого кольору, згідно висновку судової експертизи дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів № СЕ-19/124-21/11890-НЗПРАП від 21.10.2021 р. порошкоподібні речовини білого кольору містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон масою 0,0426 г;

у приміщені будинку в кімнаті прихожій в дерев`яній коробці яка знаходилась в стінці виявлено паперовий згорток із вмістом поліетиленового згортка з порошкоподібною речовиною білого кольору, згідно висновку судової експертизи дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів № СЕ-19/124-21/11879-НЗПРАП від 6.10.2021 р. кристалічна речовина білого кольору містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, масою (в перерахунку на основу) становить 0,062 г.

Під час обшуку ОСОБА_8 в спідній білизні в бюстгальтері з лівої сторони виявлено та вилучено 5 поліетиленових згортків з кристалічною порошкоподібною речовиною білого кольору, згідно висновку судової експертизи дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів № СЕ-19/124-21/11902-НЗПРАП від 7.10.2021 р., кристалічна речовина білого кольору в 5 полімерних згортках містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, загальною масою 1,066 г.

Всього виявлено та вилучено наркотичного засобу, обіг якого обмежено метадону загальною масою 1,6006 г.

Не погоджуючись з вироком суду, захисниця ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду стосовно ОСОБА_8 змінити, скасувавши засудження за епізодом № 5 за недоведеністю участі ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення. Просить на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що суд визнав ОСОБА_8 винною у зберіганні наркотиків за адресою: АДРЕСА_3 , проте за цією адресою вона не проживала, що підтвердили власники будинку (свідки). Судом не було допитано співмешканця засудженої, який мав вільний доступ до цього житла, чим, на думку захисника, порушив принцип безпосередності дослідження доказів, а тому сторона захисту і просила виправдати ОСОБА_8 за цим епізодом, оскільки жодних доказів її контролю над наркотичними засобами за вказаною адресою не надано.

Вважає, що суд першої інстанції проігнорував дані про особу обвинуваченої та при призначенні покарання не надав їм належної оцінки, а саме: обвинувачена ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, є законослухняною громадянкою, що свідчить про низький ступінь її суспільної небезпеки, вона не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, не має наркотичної залежності, позитивно характеризується за місцем проживання, на утриманні у неї перебуває троє дітей: двоє неповнолітніх та один малолітній син, один з дітей має інвалідність, друга дитина хворіє астмою, також захисниця вважає, що судом не взята до уваги пом`якшуюча обставина - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину (за іншими епізодами).

В апеляційній скарзі нач. Тальнівського відділу Звенигородської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_12 просить вирок суду змінити через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, виклавши резолютивну частину вироку в новій редакції а саме:

ОСОБА_8 вважати виправданою за епізодом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, щодо незаконного придбання та зберігання наркотичного засобу з метою збуту 22.09.2021 р. за місцем проживання матері її співмешканця ОСОБА_13 в сарайному приміщенні по АДРЕСА_3 у зв`язку з не доведенням вчинення ОСОБА_8 даного кримінального правопорушення.

ОСОБА_8 вважати засудженою за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України та призначити їй покарання: за ч. 1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років; за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна.

Запобіжний захід до вступу вироку в закону силу залишити без змін тримання під вартою. Відповідно до вимог ст. 72 КК України, строк відбуття покарання обвинуваченій ОСОБА_8 рахувати із 17.02.2025 р., тобто з часу затримання.

Відповідно до ч. 7 та ч. 1 ст. 72 КК України зарахувати у строк призначеного ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, строк застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту у період із 23.09.2021 р. по 22.12.2021 р., тобто 91 день, зарахувавши три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

В решті вирок суду просить залишити без змін.

Прокурор апеляційні вимоги мотивує тим, що не заперечуючи доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 307 та ч. 2 ст. 307 КК України, правильності кваліфікації дій обвинуваченої, недоведеності вини ОСОБА_8 за епізодом, незаконного придбання та зберігання наркотичного засобу з метою збуту за адресою АДРЕСА_3 , вважає, що вирок стосовно обвинуваченої є незаконним і підлягає зміні в частині зазначення рішення про виправдання ОСОБА_8 за одним епізодом обвинувачення та зарахування у строк призначеного судом покарання ОСОБА_8 строку застосування щодо неї запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до абз. 17 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначаються: якщо особі пред`явлено декілька обвинувачень і деякі з них не доведені, то у резолютивній частині вироку зазначається, за якими з них обвинувачений виправданий, а за якими - засуджений.

Вважає, що зміст резолютивної частини вироку суду не відповідає вимогам ст. 374 КПК України, оскільки в ній не зазначено рішення по епізоду обвинувачення, за яким ОСОБА_8 виправдано, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону, а саме вимог абз. 17 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Також, зазначає, що судом при призначенні покарання ОСОБА_8 не застосовано положення ч. 7 ст. 72 КК України, відповідно до яких домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі та не зараховано у строк призначеного ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, строк застосування щодо неї запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Так, щодо ОСОБА_8 ухвалою слідчого судді Звенигородського райсуду Черкаської обл. від 23.09.2021 р. у справі № 694/1726/21 застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, заборонивши останній залишати житло за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 22.11.2021 р..

Разом з тим, ухвалою слідчого судді Звенигородського райсуду Черкаської обл. від 18.11.2021 р. у справі № 694/2160/21 щодо ОСОБА_8 продовжено застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, заборонивши останній залишати житло за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 22.12.2021 р..

Таким чином, при призначенні покарання ОСОБА_8 , враховуючи положення ч. 7 та ч. 1 ст. 72 КК України, необхідно було зарахувати у строк призначеного їй покарання у виді позбавлення волі, строк застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту у період із 23.09.2021 по 22.12.2021 р., тобто 91 день, із такого співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Таким чином апелянт вважає, що вирок Калинопільського райсуду Черкаської обл. від 26.11.2025 р. стосовно ОСОБА_8 необхідно змінити в частині зазначення у резолютивній частині рішення про виправдання ОСОБА_8 за одним епізодом обвинувачення та зарахування у строк призначеного судом покарання ОСОБА_8 строку застосування щодо неї запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді, захисницю ОСОБА_7 та обвинувачену ОСОБА_8 ,

які підтримали апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_7 та просили її задовольнити із вказаних у ній підстав, але не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу нач. Тальнівського відділу Звенигородської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_9 та частково погодився з доводами апеляційної скарги захисниці ОСОБА_7 , а в частині застосування вимог ст. 75 КК України заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисниці, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а апеляційна скарга захисниці до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вищезазначених вимог закону при ухваленні вироку у даному кримінальному провадженні.

Так, висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичних засобів, а також незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, вчинений повторно та незаконне придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, вчинене повторно, а також незаконне придбання, зберігання з метою збуту наркотичних засобів, вчинене повторно, та кваліфікація її дій за ч. 1 та ч. 2 ст. 307 КК України в цілому відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені з урахуванням дійсних обставин події та ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які детально досліджені в судовому засіданні в їх сукупності та взаємозв`язку, яким у вироку дана правильна юридична оцінка.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченої ОСОБА_8 саме за ч. 1 та ч. 2 ст. 307 КК України, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння.

Оскільки апеляційні скарги прокурора та захисниці подані на вирок місцевого суду лише в частині неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та призначеного покарання, а стосовно доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_8 в інкримінованих їй діяннях та правильності кваліфікації її дій, ніхто з учасників процесу апеляційних скарг не подавав (окрім одного епізоду), сама обвинувачена ОСОБА_8 в суді першої інстанції свою вину визнала частково (в тому числі не визнала за епізодом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України щодо незаконного придбання та зберігання наркотичного засобу з метою збуту за адресою АДРЕСА_3 ), то у зв`язку з цим апеляційний суд переглядає законність вироку лише в частині неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок надмірної суворості.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та, що потягло за собою істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є слушними та підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є:

1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню;

2) застосування закону, який не підлягає застосуванню;

3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту;

4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно абз. 17 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначаються: якщо особі пред`явлено декілька обвинувачень і деякі з них не доведені, то у резолютивній частині вироку зазначається, за якими з них обвинувачений виправданий, а за якими - засуджений.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянувши справу по суті, дійшов переконання про доведеність вини обвинуваченої, окрім одного епізоду злочинної діяльності та виклав у мотивувальній частині вироку належне обґрунтування з приводу недоведеності вини ОСОБА_8 за епізодом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, щодо незаконного придбання та зберігання наркотичного засобу з метою збуту 22.09.2021 р. за місцем проживання матері її співмешканця ОСОБА_13 в сарайному приміщенні по АДРЕСА_3 (епізод № 5) (т. 5, а. пр. 119-120), проте в порушення вимог кримінального процесуального закону, у резолютивній частині вироку не виклав рішення за вказаним епізодом.

Таким чином, зміст резолютивної частини вироку не відповідає вимогам ст. 374 КПК України, оскільки в ній суд не зазначив рішення по епізоду № 5 обвинувачення, за яким суд у мотивувальній частині виправдав ОСОБА_8 , що є істотним порушенням кримінального процесуального закону, а саме вимог абз. 17 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, про що правильно зазначає в своїй апеляції прокурор та частково захисниця у своїй апеляції.

Апеляційний суд звертає увагу, що доводи апеляції захисниці про скасування засудження ОСОБА_8 за епізодом № 5 не зовсім відповідають змісту вироку та вимогам кримінального процесуального кодексу, тому що, як зазначив вже апеляційний суд, у мотивувальній частині вироку суд встановив та навів належне обґрунтування з приводу недоведеності вини ОСОБА_8 за епізодом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України (епізод № 5), але не вказав про це у резолютивній частині вироку. Таке порушення суду першої інстанції не може бути змінено або скасовано у спосіб, який просить його усунути захисниця в апеляції, а підлягає зміні на підставі апеляції прокурора, проте апеляційний суд вважає доводи апеляції захисниці в цій частині про порушення суду першої інстанції слушними та такими, що підлягають задоволенню в цій частині.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що до обвинуваченої ОСОБА_8 був застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю з 23.09.2021 р. до 22.12.2021 р., включно (т. 1, обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні від 28.07.2021 р., а. пр. 24, т. 3, а. пр. 56).

Відповідно до ч. 7 ст. 72 КК України, домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що необхідно зарахувати у строк призначеного ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, строк перебування ОСОБА_8 під цілодобовим домашнім арештом у період із 23.09.2021 р. по 22.12.2021 р., зарахувавши три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисниці ОСОБА_7 про необхідність застосування ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком, то апеляційний суд в цій частині вважає такі доводи безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення та погоджується з висновками суду першої інстанції про вид та розмір призначеного обвинуваченій покарання з огляду на таке.

Згідно загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, суд призначає покарання: в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання вимоги вказаних вище статей КК України були дотримані, оскільки при призначенні покарання суд першої інстанції в достатній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, відомості про особу обвинуваченої, відсутність як пом`якшуючих так і обтяжуючих обставин.

Як вбачається з матеріалів провадження, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 суд належним чином врахував характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, вчинені кримінальні правопорушення мають підвищену суспільну небезпеку та становлять велику загрозу здоров`ю населення, врахував відношення обвинуваченої до скоєного, яке полягає у частковому визнанні вини, відомості про особу обвинуваченої, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, не працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та одну малолітню дитину, є одинокою матір`ю, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, врахував також кількість епізодів злочинної діяльності і з урахуванням всіх цих даних, на переконання апеляційного суду, обвинуваченій призначено покарання у виді позбавлення волі, зокрема за ч. 2 ст. 307 КК України в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статі, яке є необхідним і достатнім для її виправлення і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Так, у судовому засіданні апеляційного суду обвинувачена ОСОБА_8 щиро розкаялась з приводу вчинених кримінальних правопорушень, а тому апеляційний суд вважає, що незважаючи на те, що в суді першої інстанції ОСОБА_8 визнала вину частково, можливо дійти висновку про наявність такої пом`якшуючої її вину обставини як щире каяття, проте апеляційний суд не вбачає законних підстав для зміни вироку та застосування вимог ст. 75 КК України, оскільки вчинені кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів вказують на підвищену суспільну небезпеку таких злочинів та цієї особи та недосягнення виховної мети покарання, а тому й підстав для застосування ст. 75 КК України суд першої інстанції не вбачав, як не вбачає її і суд апеляційної інстанції.

Що стосується доводів апеляції захисниці ОСОБА_7 , що суд першої інстанції не взяв до уваги, що на утриманні у ОСОБА_8 перебуває троє дітей: двоє неповнолітніх та один малолітній син, один з дітей має інвалідність, друга дитина хворіє на астму, але ці обставини не відповідають матеріалам справи, тому що як було встановлено при апеляційному перегляді, на теперішній час вказані діти перебувають на утриманні матері її співмешканця (свекрухи), яка визнана опікуном.

У даному кримінальному провадженню, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання призначено з порушеннями визначених законом загальних засад.

Апеляційний суд погоджується з вироком місцевого суду з приводу призначеного покарання, вважаючи, що саме такий вид покарання і на такий строк буде достатнім для виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченою, апеляційний суд не вбачає законних та обґрунтованих підстав для пом`якшення призначеного покарання, як про це просить апелянт.

Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченої, запобіганню вчинення нових злочинів, відповідає особі обвинуваченої та є достатнім для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України, мети покарання.

У справах «Ювченко та інші проти України» (рішення від 9.04.2020 р.), «Скачкова та Рижа проти України» (рішення від 16.07.2020 р.) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Белане Надь проти Угорщини» (рішення від 13.12.2016 р.) та у справі «Садоха проти України» (рішення від 11.07.2019 р.) Європейський Суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З огляду на це наведені в апеляційній скарзі захисниці доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої і за своїм видом є явно несправедливим, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних для пом`якшення призначеного ОСОБА_8 покарання, про що наполягала в своїй апеляційній скарзі захисниця.

Призначене обвинуваченій покарання апеляційний суд вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчинених ОСОБА_8 кримінально-караних діянь, так і особі обвинуваченої, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченою, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети виховання обвинуваченої у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд не знаходить підстав для пом`якшення призначеного покарання.

За таких підстав суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги нач. Тальнівського відділу Звенигородської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_9 у повному обсязі, а апеляційної скарги захисниці ОСОБА_7 частково.

Керуючись ст. ст. 374, 405, 407, 408, 409, 413 та 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Вирок Калинопільського райсуду Черкаської обл. від 26.11.2025 р. стосовно ОСОБА_8 за ч. ч. 1 та 2 ст. 307 КК України змінити.

Доповнити резолютивну частину вироку абзацом першим наступного змісту:

ОСОБА_8 визнати невинуватою у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України (епізод № 5), щодо незаконного придбання та зберігання наркотичного засобу з метою збуту 22.09.2021 р. за місцем проживання матері її співмешканця ОСОБА_13 в сарайному приміщенні по АДРЕСА_3 , та виправдати її на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку із не доведенням вчинення ОСОБА_8 даного кримінального правопорушення.

Доповнити резолютивну частину вироку вказівкою, про зарахування, відповідно до ч. 7 ст. 72 КК України, у строк призначеного ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, строк перебування ОСОБА_8 під цілодобовим домашнім арештом у період із 23.09.2021 р. по 22.12.2021 р., зарахувавши три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу нач. Тальнівського відділу Звенигородської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_9 задовольнити, апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції, а засудженим який утримується під вартою в той самий строк з моменту вручення йому ухвали суду.

Головуючий

Судді