ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/3095/24 Номер провадження 11-кп/814/910/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000611 за апеляційними скаргами захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та начальника Карлівського відділу Решетилівської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Карлівського районного суду Полтавської області від 03.10.2025,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Карлівка Полтавської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ст. 336 КК України на 3 роки позбавлення волі.

Строк покарання вирішено рахувати з моменту фактичного взяття під варту.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, речових доказів.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, прокурора, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити вимоги їх апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Так, ОСОБА_8 , який визнаний придатним для проходження військової служби, 19.09.2024 о 22 год. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , вручено повістку про відправку до військової частини № НОМЕР_1 , де наказано прибути 22.09.2024 о 17.00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_2 для відправки на військову службу в Збройні Сили України по мобілізації, оголошеної Указом Президента України №65/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 та попереджено обвинуваченого про наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу під час мобілізації.

Проте, ОСОБА_8 з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, не прибув у зазначений день та час до пункту збору для відправки у військову частину № НОМЕР_1 .

В апеляційній скарзі прокурор з урахуванням надісланих доповнень просить скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ст. 336 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 7 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання час цілодобового домашнього арешту ОСОБА_8 з 03.10.2025 до дня набрання вироком законної сили із розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що місцевий суд при призначенні покарання не врахував ситуацію у країні, яка склалася у зв`язку зі збройною агресією РФ та конституційний обов`язок кожного громадянина захищати Батьківщину, та особу ОСОБА_8 , який вчинив умисний нетяжкий злочин, представляє значну суспільну небезпеку, щиро не розкаявся.

У свої апеляційній скарзі захисник просить змінити вирок суду та призначити ОСОБА_8 покарання за ст. 336 у виді 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та скасувати обраний раніше запобіжний захід.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що місцевий суд у вироку помилково зазначив, що обвинувачений не визнав свою вину та не взяв до уваги наявність у ОСОБА_8 захворювань, які є підставою для визнання особи непридатною або обмежено придатною до військової служби. Також просить врахувати при призначенні покарання обвинуваченому наявність у нього батьків похилого віку, які потребують його допомоги та у яких він є єдиною дитиною.

Вважає, що місцевий суд незаконно відмовив стороні захисту у допиті батьків обвинуваченого, які могли підтвердити неодноразові відмови військових частин брати до себе на службу ОСОБА_8 у зв`язку з його незадовільним станом здоров`я.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 336 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються і апеляційним судом не перевіряються.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст. ст. 50, 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким; особу обвинуваченого, який задовільно характеризується за місцем проживання, відповідно до ст. 89 КК України не судимий, не одружений, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; відсутність обставин, які пом?якшують та обтяжують покарання.

Також місцевий суд правильно врахував висновок працівника органу пробації, а саме Полтавського районного сектору №3 філії державної установи «Центр пробації», згідно з яким ризики вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства є середніми.

Тому, призначене ОСОБА_8 покарання, розмір якого визначений в межах санкції ст. 336 КК України у мінімальному розмірі, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Доводи захисника щодо призначення йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України в ході апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження.

Так суд враховує, що ОСОБА_8 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності та був звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, проте належних для себе висновків не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив нове кримінальне правопорушення.

Крім того, всупереч апеляційним доводам захисника щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого, у матеріалах кримінального провадження наявні довідка військово-лікарської комісії №1248 та картка обстеження та медичного огляду ОСОБА_8 від 18.09.2024, відповідно до яких ОСОБА_8 визнаний придатним до військової служби. (Т. 1 а.с. 48, 49)

Разом з тим, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 15.11.2023 у справі №641/1067/23 погодився з тим, що з урахуванням мети покарання, звільнення від відбування покарання з іспитовим строком за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, не може запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, що в умовах воєнного стану є не припустимим.

При цьому суд вказав, що з урахуванням ситуації, яка наразі склалася в країні - збройною агресією РФ та конституційним обов`язком кожного громадянина по захисту Батьківщини, вчинений засудженим умисний нетяжкий злочин представляє значну суспільну небезпечність, тому звільнення останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя та безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації.

Враховуючи викладене вище, тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що виправлення засудженого не можливе без ізоляції його від суспільства, а тому не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора необхідно зазначити, що колегія суддів не знайшла підстав для призначення ОСОБА_8 більш суворого покарання.

Таким чином, підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому, його призначення із застосуванням ст. 75 КК України чи призначення більш суворого покарання учасниками провадження не зазначено та колегією суддів під час перегляду вироку не встановлено.

Проте доводи прокурора про необхідність зарахувати обвинуваченому у строк покарання період перебування під цілодобовим домашнім арештом, є слушними з огляду на таке.

Відповідно до вироку Карлівського районного суду від 03.10.2025 ОСОБА_8 до надрання вироком законної сили було застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Згідно з ч. 7 ст. 72 КК України, домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

З огляду на викладене, колегія судів дійшла висновку про необхідність зарахувати у строк покарання обвинуваченого період його перебування під цілодобовим домашнім арештом з 03.10.2025 до 19.03.2026, із розрахунку, що три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу прокурора та залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання період перебування під цілодобовим домашнім арештом з 03.10.2025 до 19.03.2026, із розрахунку, що три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

В іншій частині вирок Карлівського районного суду Полтавської області від 03.10.2025, щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Строк покарання рахувати ОСОБА_8 з моменту затримання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4