Справа № 346/514/26
Провадження № 1-в/346/73/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника ДУ "КВК (№41)" ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Коломия, в режимі відеоконференції, подання начальника Державної установи «Коломийська виправна колонія (№41) про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі засудженому

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Куйбишівка Снігурівського району Миколавської області, громадянина України, до засудження проживав в АДРЕСА_1 , одруженого, раніше судимого: 22.11.1979 р. за ст. 86, ст.140 ч.2, КК УРСР (1960р.), ст. 119 ч.2; 145 ч.2 КК Молдавський РСР, ст. 212 ч.1; 144 ч.2; 195 ч.3 КК РСФСР до 12 років позбавлення волі, звільнений по відбуттю строку покарання,

засудженого вироком Колегієї суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Одеської області від 20.12.2005 р. за ст.ст. 257, 185 ч.5, 263 ч.1, 70 КК України 2001 р.; ст. ст. 17-93 п.п. а,в,е,ж,з,і; 86 ч.2; 142 ч.3; 215-3 ч.3; 93 п.п. а,і,з КК України 1960 р., із врахуванням ухвали колегії суддів Судової палати з кримінальних справ Верховного Суду України від 30.10.2007 року та ухвали Вінницького міськрайонного суду Вінницької області від 26.01.2018 року до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна -

В С Т А Н О В И В :

Начальник Державної установи «Коломийська виправна колонія (№41)» звернувся до суду із поданням про заміну засудженому ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

На обґрунтування подання зазначено, що ОСОБА_8 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, призначеного вироком від 20.12.2005р. Колегії суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Одеської області. Початком строку відбування покарання є 01.10.1999 р. Ухвалою Вінницького міськрайонного суду Вінницької області від 26.01.2018 року на підставі ст.72 ч.5 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 01.10.1999 року по 30.10.2007 рік до строку покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Датою можливості вирішення питання щодо заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк є 01.10.2024.

За час відбування покарання в ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1) характеризувався наступних чином: допускав порушення вимог режиму тримання, за що було накладено два дисциплінарних стягнення, які погашені. Застосовано три заохочення.

З 26.01.2024 року відбуває покарання в ДУ «Коломийська установа виконання покарань (№41)». За час відбування покарання не допускав порушень встановленого порядку відбування покарання, дисциплінарні стягнення не накладались, застосовано чотири заохочень. Був працевлаштований на державному підприємстві, залучається до виконання робіт по благоустрою місць позбавлення волі. На даний час не працевлаштований за станом здоровя та у зв`язку з пенсійним віком. Реалізовує програму диференційованого виховного впливу «Професія» в Коломийському центрі №41. Навчається за спеціальністю «Токар». Засуджений фактично відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання та став на шлях виправлення.

Представник колонії у судовому засіданні підтримав подання з підстав, викладених у ньому та просив його задовольнити. Додатково зазначив, що за весь період відбування покарання в установі засуджений мав сім заохочень і п`ять стягнення, які погашено. Зазначив, що за час відбування покарання був працевлаштованим, бере участь у роботах з благоустрою, до роботи ставиться добросовісно.

Засуджений просив подання задовольнити. Свою вину у вчиненому визнає повністю та усвідомив наслідки свого вчинку. Усвідомлює, що вчинив дуже тяжкий злочин, після звільнення з місць позбавлення волі планує повернутись додому та проживати з рідними. Протягом всього часу відбування покарання працював, якщо була робота і не відмовлявся ніколи від виконання робіт по благоустрою.

Захисник наполягав на задоволенні подання колонії, зазначивши, що засуджений ОСОБА_8 став на шлях виправлення, про що свідчать характеризуючі його особу матеріали. Під час відбування покарання був працевлаштованим, має сім`ю, що свідчить про соціальну адаптованість. Просив замінити покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі.

Прокурор не заперечив проти задоволення подання колонії.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши подання, додані до нього матеріали та матеріали особової справи на ОСОБА_8 , колегія суддів приходить до наступного.

Судом встановлено, що вироком від 20.12.2005 р. Колегії суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Одеської області за ст.ст. 257, 185 ч.5, 263 ч.1, 70 КК України 2001 р.; ст. ст. 17-93 п.п. а,в,е,ж,з,і; 86 ч.2; 142 ч.3; 215-3 ч.3; 93 п.п. а,і,з КК України 1960 р. ОСОБА_8 засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою колегії суддів Судової палати з кримінальних справ Верховного Суду України від 30.10.2007 року вирок від 20.12.2001 року змінено і виключено ст. 215-3 ч.3 (1960) ст.185 ч.5 (2001) та постановлено вважати засудженим за сукупністю злочинів ст. 257; 263 ч.1 (2001); 17-93 п.п. а,в,е,ж,з,і; 93 п.п. а,і,з; 86 ч.2; 142 ч.3 (1960) КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.01.2018 року на підставі ст.72 ч.5 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 01.10.1999 року по 30.10.2007 рік до строку покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, вирок Апеляційного суду Одеської області від 20.12.2005 р. щодо ОСОБА_8 набрав законної сили 30.10.2007 р.

На час розгляду подання засуджений ОСОБА_8 фактично відбув 26 років призначеного покарання. З врахуванням ухвали Вінницького міськрайонного суду Вінницької області від 26.01.2018 року про зарахування строку попереднього ув`язнення ОСОБА_8 строк відбування покарання становить 34 роки.

З 26.01.2024 р. та по даний час засуджений відбуває покарання в Державній установі «Коломийська виправна колонія (№41)» в секторі для тримання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі.

З матеріалів особової справи засудженого та характеристики на засудженого від 15.01.2026 вбачається, що засуджений з 23.05.2011 року відбував покарання в ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)», за час тримання в цій установі характеризувався наступним чином: допускав порушення вимог режиму тримання, за що було накладено два дисциплінарних стягнення, які на даний час погашені. Застосовано три заохочення.

З 26.01.2024 року відбуває покарання в ДУ «Коломийська установа виконання покарань (№41)». За час відбування покарання не допускав порушень встановленого порядку відбування покарання, дисциплінарні стягнення не накладались, застосовано чотири заохочень. На даний час не працевлаштований за станом здоров`я та у зв`язку з пенсійним віком. Приймає участь у роботах з благоустрою місць позбавлення волі без оплати праці в порядку черговості, до даних робіт завжди відноситься добросовісно та вчасно виконує. Передбачені законом вимоги персоналу установи виконує. Приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Духовне відродження». Реалізовує програму диференційованого виховного впливу «Професія» в Коломийському центрі №41, навчається за спеціальністю «Токар». Має друзів в тому числі серед засуджених позитивної спрямованості. Соціально-корисні зв`язки з рідними підтримує шляхом телефонних розмов, отримує від них посилок. Виконавчі листи на засудженого в установу не надходили.

Засуджений фактично відбув більше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання та став на шлях виправлення. За оцінкою ризику вчинення повторного кримінального правопорушення такий ризик оцінюється як середній, ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як високий. Індивідуальні програми соціально-виховної роботи із засудженим виконані повністю.

За змістом психологічної характеристики на ОСОБА_8 у засудженого спостерігається адекватна самооцінка, рівень агресії та ворожості в нормі, суіцідальні наміри заперечує, висловлює наміри щодо можливості заміни терміну покарання, проявляє розумну ініціативу щодо працевлаштування та застосування щодо нього заходів заохочення, круг спілкування вибірковий, в спілкуванні адекватний, не конфліктний.

Згідно довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_8 від 15.01.2026 останній в 2014, 2016, 2023, 2024, 2025 та 2026 роках отримав сім заохочень, в 2001, 2002, 2003, 2005, 2017, 2019 році мав стягнення, які на день розгляду подання погашено.

Відповідно до висновку комісії щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_8 останній став на шлях виправлення (довів своє виправлення), ступень виправлення засудженого оцінено в 84 балів, що значно перевищує мінімально необхідні 65 балів.

Виконавчі листи на засудженого до КВК №41 не надходили.

З довідки №23 від 14.01.2026 року про працевикористання засудженого ОСОБА_8 , який утримується в ДУ КВК №41, останній за договором ЦПХ в травні, червні, липні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2024 року та січні-серпні 2025 року отримував заробітню платню.

Згідно довідки від 13.01.2026 року ОСОБА_8 має захворювання: гіпертонічна хвороба ІІ, ст.3, ризик високий. Стан здоровя і працездатність працездатний із працевлаштуванням.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Згідно ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком (ч. 1 ст. 82 КК України).Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення (ч. 3 ст. 82 КК України). Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання (ч. 5 ст. 82 КК України).

Отже, можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким обумовлена наявністю двох складових: засуджений став на шлях виправлення та відбув певну частину строку покарання в залежності від ступеня його тяжкості (ч. ч. 3, 5 ст. 82 КК України). Тобто головною умовою для прийняття рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення, про що говориться і в п. 2 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким».

Загальні принципи, встановлені в практиці ЄСПЛ щодо покарання у виді довічного позбавлення волі, були резюмовані у рішенні у справі «Хатчінсон проти Сполученого Королівства» наступним чином: «Відповідні принципи та висновки, які слід з них зробити, детально викладені в рішенні у справі Вінтера (п. п. 103-122; недавно резюмовані у рішенні у справі «Мюррей проти Нідерландів [ВП]», №10511/10, п.п. 99-100, ECHR 2016). Конвенція не забороняє призначення покарання у вигляді довічного позбавлення волі особам, засудженим за вчинення особливо тяжких злочинів, таких як вбивство. Проте, щоб таке покарання було сумісним зі ст. 3, повинна існувати «de jure і de facto» можливість його пом`якшення, що означає, що в ув`язненого повинна бути як перспектива звільнення, так і можливість перегляду міри покарання. В основі такого перегляду повинна лежати оцінка наявності законних пенологічних підстав для триваючого тримання ув`язненого під вартою в місцях позбавлення волі. Ці підстави включають покарання, стримування, захист громадськості і реабілітацію. Баланс між ними не обов`язково є статичним і може змінюватися в ході відбування покарання, таким чином, первинні підстави, що обґрунтовують тримання під вартою в момент призначення покарання, можуть втратити своє значення після тривалого періоду відбування покарання.

Слід підкреслити важливість такої підстави як реабілітація, оскільки акцент в сучасній європейській карній політиці робиться на реабілітаційній меті позбавлення волі, як це відображено у практиці держав-учасниць, у відповідних стандартах, прийнятих Радою Європи, і у відповідних міжнародних матеріалах (рішення у справі Вінтер та інші, цитоване вище, п. п. 59-81) Аналогічні міркування справедливі також в контексті ст. 3, з огляду на те, що повага до людської гідності вимагає від пенітенціарних органів прагнення до реабілітації осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Отже, перевірка, яка вимагається Конвенцією, повинна дозволяти враховувати будь-який прогрес, досягнутий ув`язненим на шляху до реабілітації, і включати оцінку того, чи був такий прогрес настільки значним, що подальше тримання під вартою більше не може бути обґрунтованим законними пенологічними підставами. Тому перевірка, обмежена гуманітарними міркуваннями, є недостатньою. Критерії та умови, викладені у національному законодавстві, які стосуються такої перевірки, повинні мати достатній ступінь ясності та визначеності, а також враховувати відповідну практику Суду.

Визначеність у цьому питанні є не лише загальною вимогою верховенства права, а й забезпечує можливість реабілітації; ув`язненого може бути позбавлено такої можливості, якщо процедура перегляду законності і обґрунтованості покарання і наявності підстав для звільнення є незрозумілою або нечіткою. Таким чином, особи, засуджені до довічного позбавлення волі, мають право з моменту призначення покарання знати, що вони повинні зробити для того, щоб могло бути розглянуте питання про їх звільнення, та за яких умов, в тому числі, коли буде розглянуто питання про перегляд законності і обґрунтованості покарання або коли ув`язненим може бути подано відповідне клопотання. Що стосується характеру перевірки, Суд підкреслив, що визначення форми такої перевірки (чи повинна вона здійснюватись судовими органами чи органами виконавчої влади), не відноситься до його завдань, з урахуванням свободи розсуду, яка надається державам-учасницям. Таким чином, кожна держава повинна визначити форму проведення перевірки законності та обґрунтованості покарання (органами виконавчої влади чи судовими органами)». Крім того, у справі «Матійошайтіс та інші проти Литви» особлива увага приділялася питанням забезпечення можливостей для соціальної адаптації та реабілітації засуджених до довічного позбавлення волі в період відбування покарання. Суд дійшов висновку, що умови тримання в установах виконання покарань осіб, засуджених до довічного позбавлення волі не сприяють реабілітації.

Згідно з ч. 1, 3 ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Частиною 2 ст.67 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вимог адміністрації установи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні засуджених.

Під сумлінним ставленням до праці необхідно розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

Засуджений ОСОБА_8 перебуває в місцях позбавлення волі з 01.10.1999 р. На день розгляду подання, з урахуванням зарахованого в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі, фактично відбув більше 34 років позбавлення волі, що дає можливість розглянути питання про заміну довічного позбавлення волі більш м`яким у виді позбавлення волі на певний строк.

З матеріалів особової справи вбачається, що починаючи з 2024 року поведінка засудженого та його ставлення до праці почали змінюватися, спостерігається процес позитивних змін в його особистості, відношення до праці більш добросовісне та відповідальне, проявляє ініціативу до праці на безоплатній основі, а згодом його працевлаштовують на виробництві установи, бере активну участь в програмах диференційованого виховного впливу, починаючи з 2016 року отримує подяки, що у свою чергу свідчить про те, що ОСОБА_8 прагнув досягнути виправлення, а не мав за мету уникнути відповідальності за вчинені злочини, з урахуванням того факту, що визначених процедур для пом`якшення довічного позбавлення волі діючим законодавством передбачено не було.

Також суд бере до уваги той факт, що засуджений, під час розгляду кримінального провадження за його обвинуваченням не визнавав свою вину, але за час перебування в установі відбуття покарання усвідомив вчинене, свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинах визнає повністю, кається у вчиненому.

З 2024 року за наявності в установі виконання покарання можливості забезпечити засудженого роботою, був працевлаштований на виробництві. Ставлення до праці засудженого відповідальне. Вказане на думку суду говорить про наявність сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці засудженого.

Також колегія суддів звертає увагу і на ту обставину, що умови відбування покарання ОСОБА_8 змінювались в бік пом`якшення в порядку ст. 151-1 КВК України (зокрема про це свідчить витяг з протоколу засідання комісії від 12.10.2023 року № 26, на якій прийнято рішення клопотати про заміну умов утримання ОСОБА_8 у вигляді переведення з багатомісних приміщень камерного типу до звичайних жилих приміщень виправної колонії максимального рівня безпеки), що у свою чергу відбувається також в залежності від поведінки засудженого і ставлення до праці, що також є додатковою обставиною, яка у сукупності з іншими, встановленими судом фактами, свідчить про позитивні зміни особистості засудженого, що призводять до його виправлення.

Важливе значення має і та обставина, що засуджений за час відбування покарання був залучений до програм диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», «Професія» в Коломийському навчальному центрі № 41, навчається за спеціальністю «Токар», що позитивно відобразилося на процесі його виправлення та ресоціалізації.

На переконання суду одним із важливих факторів, який свідчить про можливість заміни покарання ОСОБА_8 , є наявність сімейних зв`язків, зокрема у виді телефонних розмов, отримання листів та посилок, про що свідчать відомості з матеріалів особової справи та підтверджує засуджений.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги особу засудженого, його поведінку та ставлення до праці протягом всього часу відбування покарання, суд приходить до висновку, що є достатні дані та підстави визначені законом вважати, що засуджений став на шлях виправлення, а це дає суду підстави прийняти рішення про можливість замінити ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком на 15 років.

Оцінюючи поведінку засудженого протягом всього періоду, варто зазначити, що під час відбування покарання у виді довічного позбавлення волі засуджений допустив шість порушення встановленого порядку відбування покарання, що відбулося протягом 2001 2019 років перебування в ізоляції, що вказує на те, що засуджений не протягом всього часу мав бездоганну поведінку. Однак, суд враховує, що з моменту останнього допущеного порушення минуло більше шести років, на сьогодні всі дисциплінарні стягнення погашені, а тому, вказані обставини не перешкоджають суду прийти до вищевказаного висновку, що засуджений став на шлях виправлення і задоволення подання можливо.

Керуючись ст. 82 КК України, ст. ст. 371, 372, 376, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Подання задовольнити.

Замінити ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі, призначене вироком Колегії суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Одеської області від 20.12.2005 р. із врахуванням ухвали колегії суддів Судової палати з кримінальних справ Верховного Суду України від 30.10.2007 року за ст. 17, 93 п.п. "а, в, г, е, ж, з, і"; 93. п.п. "а, і, з"; 86 ч.2; 142 ч.3 (1960 р.) статтями 257; 263 ч.1; 70 (2001 р.) КК України, більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років.

Строк відбуття засудженим ОСОБА_8 більш м`якого покарання у виді позбавлення волі обчислювати з дня заміни покарання у виді довічного позбавлення більш м`яким покаранням, тобто з 30.03.2026 року.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя : ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3