Справа № 357/1783/26
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.02.2026 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

сторони кримінального провадження:

прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області: ОСОБА_3 ,

захисник - адвокат: ОСОБА_4 ,

обвинувачений: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Біла Церква, Київської області, кримінальне провадження №0000003 від 02.01.2026 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого на ТДВ «Шамраївський цукровий завод», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 22.09.2025 Сквирським районним судом за ч. 1 ст. 382 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України,

У С Т А Н О В И В:

До суду надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, під час підготовчого судового засідання між учасниками кримінального провадження укладена угода про визнання винуватості.

Так, встановлено, що відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що адміністративне правопорушення - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За вчинення адміністративного правопорушення до особи застосовується адміністративне стягнення, одним із видів якого є позбавлення спеціального права, зокрема, права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Статтею 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Таким чином, позбавлення спеціального права, зокрема, права керування транспортними засобами, одночасно припиняє реалізацію вказаного права особою, до якої застосовано цей вид адміністративного стягнення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Обов`язковість судового рішення, згідно зі ст. 129 Конституції України, є однією з основних засад судочинства. Як установлено у ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Встановлено, що 29.05.2025 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, за результатами розгляду справи про вчинення адміністративних правопорушень, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП винесено постанову у справі № 357/5101/25, яка набрала законної сили 10.06.2025 та відповідно до якої ОСОБА_5 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років.

Однак, 05.08.2025 о 16 годині 13 хвилин ОСОБА_5 , достовірно знаючи про те, що він позбавлений права керувати транспортними засобами, маючи реальну можливість виконати постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.05.2025 у справі №357/5101/25, що набрала законної сили 10.06.2025 року, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою невиконання вищевказаної постанови суду, керував автомобілем марки «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись по вул. Медичній в с. Шамраївка Білоцерківського району Київської області, був зупинений поліцейськими офіцерами громади сектору взаємодії з громадами відділу поліції №1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області.

В подальшому, вироком Сквирського районного суду Київської області від 22.09.2025 по справі № 376/2690/25 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Однак, ОСОБА_5 , будучи особою раніше судимою за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та продовжуючи умисно не виконувати постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.05.2025, достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду та будучи ознайомлений з нею, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, 01.01.2026, близько 11 години 37 хвилин керував автомобілем марки «DAEWOO LANOS» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , та рухався по вул. Європейська, 1В, що в с. Фурси Білоцерківського району Київської області, де був зупинений працівниками поліції на підставі ч. 4 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Тим самим, ОСОБА_5 01.01.2026 діючи з мотивів зневаги до судової постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.05.2025, яка набрала законної сили, умисно не виконує постанову суду, якою останнього позбавлено права керувати транспортними засобами строком на п`ять років.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 належить кваліфікувати за ч. 3 ст. 382 КК України, а саме, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили, вчиненому особою, раніше судимою за злочин, передбачений статтею 382 КК України.

03.02.2026 відповідно до вимог ст. 472 КПК України, між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та обвинуваченим ОСОБА_5 у присутності захисника адвоката ОСОБА_4 , укладено угоду про визнання винуватості.

Враховуючи, що угода про визнання винуватості від 03.02.2026 укладена між прокурором та обвинуваченим у присутності захисника подана до суду під час підготовчого судового засідання, суд відповідно до вимог, передбачених ч. 3 ст. 474 КПК України невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, розкаювався та визнав всі фактичні обставини, які викладені у формулюванні обвинувачення та від надання показань відмовився. Наполягав на затвердженні укладеної угоди від 03.02.2026.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні, вважала, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просила цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Захисник у судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання.

За умовами цієї угоди сторони, а саме прокурор ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 382 КК України та істотних для цього кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість за ч. 3 ст. 382 КК України у зазначених діях. Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке має понести ОСОБА_5 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 382 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України покарання за сукупністю вироків ОСОБА_5 визначити шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та невідбутого покарання за вироком Сквирського районного суду від 22.09.2025 та остаточне покарання визначити у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст. ст. 50, 65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, обставинами, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Крім цього при призначенні покарання сторонами угоди враховані дані про особу обвинуваченого, а саме, що останній у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває, одружений, працевлаштований, має на утриманні сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимий, має постійне місце реєстрації, яке співпадає з його фактичним місцем проживання.

Таким чином, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених статтями 50, 65, 68 КК України, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд зважає на таке.

Згідно зі ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Суд встановив, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Також суд переконався, що укладання угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також суд встановив, що умови цієї угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Запобіжний захід ОСОБА_5 під час досудового слідства не обирався.

Таким чином судом установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та у світлі того, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Процесуальні витрати в справі відсутні.

Долю речових доказів по справі суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України. Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись статтями 314 ч. 3 п. 1, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Угоду від 03.02.2026 про визнання винуватості, укладену між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_5 - затвердити.

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 03.02.2026 покарання у виді у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України покарання за сукупністю вироків ОСОБА_5 визначити шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та невідбутого покарання за вироком Сквирського районного суду від 22.09.2025 та остаточне покарання визначити у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Після набрання вироком законної сили доручити Білоцерківському районному Управлінню поліції Головного управління Національної поліції в Київській області затримати ОСОБА_5 та направити для відбування покарання.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_5 .

Речові докази: - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на ім`я ОСОБА_9 та транспортний засіб «DAEWOO LANOS» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , що згідно розписки переданий на зберігання ОСОБА_10 , після набрання вироком законної сили повернути власнику майна;

- мобільний телефон марки "REDMI" модель M2004J19AG, IMEI (слот SIM 1): НОМЕР_3 ; IMEI (слот SIM 2): НОМЕР_4 , що згідно розписки переданий на зберігання ОСОБА_5 , після набрання вироком законної сили повернути останньому;

- фотознімки мобільного телефону, які додані до протоколу огляду - лишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ст. 473 КПК України.

Обвинувачений та захисник мають право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень.

Суддя: ОСОБА_11