ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

з секретарем - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченої - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000675 від 24.05.2024 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Одеси Одеської області, громадянки України, РНОКПП НОМЕР_1 , з середньо-спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованою, незаміжньої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24.02.2022 року введено воєнний стан на всій території України строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався в установленому законом порядку. На момент вчинення кримінального правопорушення у даному провадженні строк дії воєнного стану в Україні було продовжено Указом Президента України № 271/2024 від 06.05.2024 року, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 3684-IX від 08.05.2024 року, з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб, тобто до 12 серпня 2024 року.

Так, 22.05.2024 року, у період часу з 16 години 10 хвилин до 16 години 50 хвилин, особа на ім`я « ОСОБА_5 », матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, сумісно з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходячи біля приватного будинку № 3В, Парашутного провулку в м. Одеса, побачили на бетонному камінні мобільний телефон моделі марки «Samsung Galaxy M33 5G», ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , в корпусі синього кольору, який в тому місці, біля свого будинку, тимчасово залишив неповнолітній син потерпілої, на що у останніх раптово виник спільний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме, мобільного телефону за вищевказаними ознаками, який належить на праві власності ОСОБА_6 .

Надалі, в той же час та в тому ж місці, особа на ім`я « ОСОБА_5 », матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, та ОСОБА_4 , реалізуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, переконавшись, що їх дії є непомітними для потерпілої та сторонніх осіб, в умовах воєнного стану, таємно, з корисливих мотивів, підійшли до вищезазначеного бетонного каміння, після чого особа на ім`я « ОСОБА_5 », матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, взяв до рук мобільний телефон, за вказаними ознаками та поклав в жіночу сумку зеленого кольору, належну ОСОБА_4 , яка була у неї на той час при собі, на що остання погодилась. Тим самим, особа на ім`я « ОСОБА_5 », матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, сумісно з ОСОБА_4 виконали всі дії, направлені на викрадення чужого майна.

Надалі, особа на ім`я « ОСОБА_5 », матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, разом з ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, та розпорядились викраденим майном, а саме мобільним телефоном марки «Samsung Galaxy M33 5G», ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , в корпусі синього кольору, в якому знаходилась сім-карта оператора «Лайфселл» із номером НОМЕР_4 , на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 6546 гривень 40 копійок.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою провину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 185 КК України, визнала повністю та беззаперечно, кваліфікацію своїх дій не оспорювала та надала показання, які за своїм змістом аналогічні обставинам, що вказані в обвинувальному акті, а саме те, що навесні 2024 року, вона разом з чоловіком на ім`я « ОСОБА_5 », проходячи повз одного з приватних будинків по пров. Парашутний, в м. Одесі, бачили на бетонному камені мобільний телефон марки «Samsung» синього кольору. Поруч нікого не було, виникла ідея його вкрасти. Так, « ОСОБА_5 » підняв чужий мобільний телефон, поклав в її сумку. Після цього пішли до ломбарду, на документи « ОСОБА_5 » здали телефон, а отримані гроші витратили на купівлю продуктів. Вартість та якісні характеристика майна не оскаржує. Свою вину визнала беззаперечно, повністю відшкодувала потерпілій завдану матеріальну шкоду, у вчиненому кається.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні участі не приймала, до суду надійшла її заява про розгляд кримінального провадження без її участі. Претензій майнового та морального характеру після відшкодування їй в повному обсязі - не має, а покарання просить призначити на розсуд суду.

Прокурор, у зв`язку з беззаперечним визнанням обвинуваченою своєї вини під час судового розгляду, просила обмежитись лише її допитом і дослідженням документів, що характеризують її особу та, відповідно до вимог статті 349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

На підставі викладеного, за згодою учасників провадження, які, під час судового розгляду, не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення та запевнили суд у тому, що вони правильно розуміють зміст обставин даного провадження, суд, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, і обмежився допитом обвинуваченої, дослідженням документів, що характеризують її особу, а також дослідженням документів, що стосуються вирішення долі цивільного позову. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками провадження обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позицій, та роз`яснено положення ч. 3 ст. 349 КПК України, зокрема те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Під час допиту обвинувачена ОСОБА_4 підтвердила, що вона, за викладених в обвинувальному акті обставин, вчинила кримінальне правопорушення під час діє воєнного стану.

Показання обвинуваченої ОСОБА_4 є послідовними, логічними, не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння нею змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції, тому зважаючи на викладене та те, що вона підтвердила викладені в обвинувальному акті обставини, і беззаперечно визнала свою вину, суд вважає доведеним пред`явлене їй обвинувачення і кваліфікує її дії за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 та мотиви призначення їй покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшуєть покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , судом не встановлено.

При визначені виду та міри покарання ОСОБА_4 , суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; особу ОСОБА_4 , її вік (50 років); соціальне положення (незаміжня, неповнолітніх (непрацездатних) осіб на отриманні не має, проживає на території м. Одеси, працездатна, проте не працевлаштована); стан здоров`я (особа осудна, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває); те, що ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю визнає вину у вчиненому у даному провадженні, добровільне повне відшкодування потерпілій завданого матеріального збитку, наявність пом`якшуючих покарання обставин (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення) та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З врахуванням викладеного, приймаючи до уваги обставини вчиненого кримінального правопорушення, та те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення, а також запобігання вчиненню обвинуваченою інших (нових) кримінальних правопорушень, враховуючи відомості про її особу, промову прокурора в судових дебатах, яка вважала, що виправлення обвинуваченої може бути досягнуто без її ізоляції від суспільства, суд приходить до висновку про можливість призначити ОСОБА_4 покарання, в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у виді позбавлення волі, з подальшим звільненням її від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням на неї певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Саме таке покарання та спосіб його виконання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (злочинів, кримінальних проступків).

При вирішенні цивільного позову у кримінальному провадженні суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Відповідно до ст. 128 КПК України, яка кореспондуються з положеннями ч. 1 ст. 1166 та ч. 1 ст. 1167 ЦК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду подати цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Потерпілою ОСОБА_6 у даному провадженні заявлено цивільний позов до обвинувачених - особи на ім`я « ОСОБА_5 », матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, та ОСОБА_4 про відшкодування майнової (матеріальної) шкоди, завданої кримінальним правопорушенням на загальну суму 6 546 (шість тисяч п`ятсот сорок шість) гривень 40 (сорок) копійок, а також про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням на загальну суму 10 000 (десять) гривень.

Під час судового розгляду від потерпілої до суду надійшла заява про те, що завдану їй шкоду у даному провадженні було відшкодовано в повному обсязі, претензій майнового характеру не має, у зв`язку з чим цивільний позов необхідно залишити без розгляду.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна у даному кримінальному провадженні не застосовувались.

Речові докази у даному провадженні відсутні.

Враховуючи особу ОСОБА_4 , приймаючи до уваги призначене їй покарання та спосіб його виконання, суд вважає, що підстав для застосування відносно неї запобіжного заходу до набрання цим вироком суду законної сили не має.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 615 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Визнати винною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом 1 (одного) року та 6 (шесті) місяців не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 та п. п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_4 запобіжний захід не обирати.

Початок строку відбування покарання з іспитовим строком обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_5 ) про стягнення майнової (матеріальної) шкоди, завданої кримінальним правопорушенням на загальну суму 6 546 (шість тисяч п`ятсот сорок шість) гривень 40 (сорок) копійок та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням на загальну суму 10 000 (десять тисяч) гривень - залишити без розгляду.

Вирок суду може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Хаджибейський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили з моменту закінчення строку апеляційного оскарження.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України, копія вироку після його проголошення негайно вручається прокурору та обвинуваченій.

Суддя ОСОБА_1