МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/6523/25

Провадження № 1-кп/210/320/26

10 березня 2026 року

Металургійний районний суд міста Кривого Рогу в складі:

Головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторони кримінального провадження, які приймали участь у судовому засіданні: прокурор Криворізької східної окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , захисник обвинувачених - адвокат ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривий Ріг кримінальне провадження, внесене 12 липня 2023 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000400 щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень за частиною 1 статті 255, частиною 2 статті 255, частиною 3 статті 27, частиною 4 статті 28, частиною 5 статті 191, частиною 3 статті 27, частиною 4 статті 28 частиною 1 статті 366 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

І. Обставини справи та суть клопотання.

На розгляді у Металургійному районному суді міста Кривого Рогу перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 12.07.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000400 за обвинуваченням ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України.

Під час судового розгляду, в порядку статті 350 КПК України, до суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_14 в інтересах ОСОБА_15 (власник майна, на яке накладено арешт) про скасування арешту на тимчасово вилученого майна, накладеного ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 10.04.2025 року у справі №204/3820/25, пр.№1-к/204/1007/25, а саме на транспортний засіб «Volkswagen Golf».

В обґрунтування клопотання адвокат ОСОБА_14 покликається на те, що зазначеною ухвалою, накладено арешт на автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2015 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

12.06.2025 року слідчим суддею Чечелівського районного суду міста Дніпра постановлено ухвалу, якою арешт майна скасовано, в частині заборони користування транспортним засобом (справа №204/5915/25, провадження №1- кс/204/1660/25), однак, не скасовано захід забезпечення кримінального провадження в частині заборони відчуження.

Вилучений під час обшуку транспортний засіб не є предметом злочинної діяльності, оскільки належить ОСОБА_15 , яка не є підозрюваною та не має жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні.

ІІ. Доводи сторін

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_14 клопотання підтримав, з мотивів, викладених у ньому.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання, оскільки перелічені в клопотанні речі вилучені під час обшуку на підставі ухвали слідчого судді. Ця ухвала містила дозвіл на вилучення транспортних засобів, і в подальшому на них накладено арешт.

Сторона захисту та обвинувачені заперечень щодо клопотання не надали.

ІІІ. Встановлені судом факти

Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2025 року у кримінальному провадженні №0000400, внесеного до ЄРДР 12.07.2023 року, накладено арешт на майно, вилучене в ході проведення обшуку автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , саме: на автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ключі від автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом накладення заборони відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.

Підстава для накладення арешту - пункт 1 частини 2 статті 170 КПК України - збереження речових доказів.

12 червня 2025 року ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра скасовано захід забезпечення кримінального провадження, накладений ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2025 року, в частині заборони користуватися транспортним засобом марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2015 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 .

Власником транспортного засобу марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2015 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 є ОСОБА_15 .

ОСОБА_15 не набула статусу підозрюваної чи обвинуваченої у даному кримінальному провадженні.

ІV. Оцінка та висновки суду за наслідками розгляду клопотання

Відповідно до статті 2 КПК України завданням кримінального провадження, серед іншого, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження. Судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні здійснюється слідчим суддею, судом.

Особа, стосовно якої (в тому числі щодо її майна) здійснюються процесуальні дії, визначені КПК України, відповідно до п. 16-1 ч. 1 ст. 3 КПК України є іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Згідно з статтею 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Права та обов`язки третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_15 не має статусу обвинуваченої у цьому кримінальному провадженні.

Враховуючи наведене, ОСОБА_15 під час досудового розслідування набула статусу іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, та третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна.

Частиною 1 статті 1 КПК України 2012 року встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Згідно із частиною третьою статті 26 КПК України 2012 року суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

За змістом положень ст.ст. 2, 8 КПК України при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України 2012 року. За змістом статті 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.

Згідно з частиною 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У разі, якщо арешт на майно накладено у порядку, передбаченому КПК України, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право власності, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право звернутися до суду про скасування арешту у порядку кримінального судочинства. І такий порядок захисту прямо передбачений нормами КПК України і є ефективним.

Згідно з частиною 1 статті 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Отже, у випадках, визначених вказаною статтею, власник або інший володілець майна під час судового провадження не позбавлений права звернутися до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Вирішуючи питання про наявність підстав для скасування арешту майна, накладеного слідчим суддею під час досудового розслідування , суд приходить до наступних висновків.

Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2025 року у кримінальному провадженні №0000400, внесеного до ЄРДР 12.07.2023 року, накладено арешт на майно, вилучене в ході проведення обшуку автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , саме: на автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ключі від автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом накладення заборони відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.

Підстава для накладення арешту - пункт 1 частини 2 статті 170 КПК України - збереження речових доказів.

Власником транспортного засобу марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2015 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 є ОСОБА_15 .

Згідно з пункту 1 частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Прокурор під час розгляду клопотання не довів, що вилучені грошові кошти підпадають під критерії "речових доказів", зокрема що останні:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, сторона обвинувачення не довела, що вилучений у ОСОБА_15 транспортний засіб підлягає спеціальні конфіскації.

Так, статтею 96-1 КК України визначено, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Наведений у статті 96-1 КК України перелік кримінальних правопорушень є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно з частиною 1 статті 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:

1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Під час розгляду клопотання про скасування арешту майна прокурором не доведено, що ОСОБА_15 , яка не має статусу обвинуваченої у цьому провадженні, одержала/набула транспортного засобуза обставин, визначених у пунктах 1-4 частини 1 статті 96-2 КК УКраїни.

Також суд враховує, що згідно частини 5 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті (конфіскації майна), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Суд враховує, що підстави та мета арешту, викладені в судовому рішення про арешт майна, яке набуло законної сили, та враховує, що положеннями статті 174 КПК України власнику майна надано право на звернення з клопотанням про повне або часткове скасування арешту, а також досліджує обставини щодо відсутності потреби у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення.

Арешт на транспортний засіб накладено на досудовому розслідуванні з метою збереження речового доказу. Проте, під час судового розгляду прокурором не доведено, що наразі спірний транспортний засіб взагалі відповідає критерієм речового доказу з огляду на положення ст.98 КПК України.

Суд при розгляді кримінального провадження на цій стадії не оцінює докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, та при розгляді клопотань, заявлених в судовому засіданні, зокрема в порядку статті 174 КПК України, на підставі розумної оцінки сукупності наданих сторонами доказів визначає подальшу можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у даному випадку - арешту на майно.

Підставами ж для скасування арешту майна законодавець визначив у статті 174 КПК України: 1) необґрунтованість накладення арешту; 2) відсутність потреби у подальшому застосуванні цього заходу забезпечення.

Згідно з пунктом 7 частини 2 статті 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до частини 3 статті 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (стаття 98 КПК України).

Згідно з положеннями КПК, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх не застосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. (ч. 10-11 ст.170 КПК України).

У даному кримінальному провадженні строки досудового розслідування закінчились. З реєстру матеріалів досудового розслідування, долученого до обвинувального акту вбачається, що на стадії досудового розслідування проведені усі необхідні слідчі дії. Органом досудового розслідування зібрано всю необхідну інформацію для складання обвинувального акту та скерування його до суду.

Згідно частини 2 статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При вирішенні питання про подальшу чинність арешту майна, повного чи часткового скасування арешту, суд згідно ст.ст. 94, 132, 173, 174 КПК України враховує правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для обвинувачених, третіх осіб.

Відповідні дані мають бути доведені як стороною захисту, так і стороною обвинувачення під час розгляду клопотання в порядку статті 174 КПК України, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Встановлено , що ОСОБА_15 не повідомлялась про підозру, а так само не набула статусу обвинуваченої у цьому провадженні. У свою чергу, сторона обвинувачення не довела, що вилучений автомобіль має незаконне походження, та був предметом чи знарядям вчинення інкримінованих обвинуваченим дій.

Таким чином, транспортний засіб марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не відповідає критеріям речових доказів, оскільки не являється матеріальним об`єктом, який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберіг на собі його сліди не містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, і не є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

В судовому засіданні прокурор не заперечував, що транспортний засіб «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2015 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_15 ,не може бути конфіскований на виконання обвинувального вироку. а так само до нього не можуть бути застосовані положення про спеціальну конфіскацію.

Викладені положення законодавства у сукупності з встановленими судом обставинами свідчать, що на теперішній час відпала потреба в повному обмеженні прав власників вилученого під час обшуку майна. Зазначені органом досудового розслідування (прокурором) дані, які стали підставою для первісного застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту відпали, а чинність арешту на даній стадії не є співрозмірними з завданнями кримінального провадження, оскільки вилучені грошові кошти не підпадають під критерії речових доказів, та їх подальше утримання стороною обвинувачення не обґрунтовано.

Враховуючи вищевикладене, а також правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, відсутність об`єктивної необхідності та невиправданості такого втручання у права і свободи власника, суд вважає, що клопотання слід задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 3, 64-2, 167, 168, 171, 350, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_16 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_15 , про скасування арешту майна, поданого у кримінальному провадженні, внесеного 12 липня 2023 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000400 задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 10.04.2025 року у справі № 204/3820/25, пр. № 1-к/204/1007/25, а саме на транспортний засіб «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2015 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині заборони відчуження вищезазначеного транспортного засобу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та проголошено 16 березня 2026 року

Суддя: ОСОБА_1