Справа №949/241/26
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

16 лютого 2026 року слідчий суддя Дубровицького районного суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваного ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання заступника начальника СВ Відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП у Рівненській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Дубровицького відділу Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000007 від 08 січня 2026 року відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 332 Кримінального кодексу України:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , непрацюючого, одруженого, на утриманні має двоє малолітніх дітей, раніше не судимого,

в с т а н о в и в:

Заступник начальника СВ Відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором Дубровицького відділу Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 332 Кримінального кодексу України ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів та утримання його в Рівненському слідчому ізоляторі, з можливістю визначити розмір застави у межах 202 (двісті двох) прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування клопотання заступник начальника СВ посилається на те, що ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався, останній раз продовжено з 05 години 30 хвилин 03 лютого 2026 року строком на 90 діб, відповідно до Указу Президента України №40/2026 від 12 січня 2026 року, затвердженого Законом України №4757-IX від 14 січня 2026 року, у зв`язку з чим введено обмеження на виїзд за кордон чоловіків віком від 18 до 60 років, діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, переслідуючи корисливі мотив і мету направлені на отримання грошової винагороди, достовірно знаючи про тимчасові обмеження щодо виїзду військовозобов`язаних чоловіків з території України, сприяв у незаконному переправлені через державний кордон України громадян України призовного віку ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які мали намір незаконно перетнути державний кордон України поза пунктами пропуску, у воєнний час за грошову винагороду в розмірі 8000 доларів США з кожного, не зважаючи на діючі обмеження воєнного стану. Так, ОСОБА_4 з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне переправлення осіб через державний кордон України та діючи на виконання раніше розробленого спільно із ОСОБА_7 плану, 15 лютого 2026 року близько 07 год., прибув на автомобілі марки "УАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 до житлового будинку, що в с. Рудня, Сарненського району Рівненської області, де разом із останнім забрали раніше підшуканих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , та повезли зазначених двох чоловіків до ділянки державного кордону України у напрямку Республіки Білорусь. Рухаючись лісовим масивом між с. Людинь та с. Вербівка, Сарненського району Рівненської області, залишили транспортний засіб та в пішому порядку продовжили рух, супроводжуючи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до державного кордону України з Республікою Білорусь. Наближаючись до кордону, ОСОБА_8 передав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 16000 доларів США, як оплату за послугу переправлення через державний кордон. Після отримання грошових коштів ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було затримано працівниками правоохоронних органів.

Протиправні, умисні дії ОСОБА_4 , які виразились у переправлені осіб через державний кордон України, вчиненому щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, органом досудового розслідування кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 332 Кримінального кодексу України.

Так, на думку заступника начальника СВ ОСОБА_6 причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами та доказами.

16 лютого 2026 року, ОСОБА_4 повідомлено про підозру, у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 332 Кримінального кодексу України.

Заступник начальника СВ ОСОБА_6 зазначає, що з точки зору достатності та взаємозв`язку обставин справи, у даному кримінальному провадженні наявні докази, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки об`єктивно пов`язують його з ними, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дане правопорушення.

Крім того, під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:

- санкцією частини 3 статті 332 Кримінального кодексу України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років з додатковим покаранням у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю строком до трьох років та з конфіскацією майна, тому враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні цього злочину, останній може переховуватися від органів досудового розслідування, слідчого та прокурора. Відповідно до практики ЄСПЛ ("Сулаоя проти Естонії", "Панченко проти Росії"), тяжкість вказаного покарання, якому може бути підданий підозрюваний, чи обвинувачений можна законно розглядати, як підставу, що може спонукати до втечі. Крім того, інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення безпосередньо пов`язане з організацією незаконного переправлення осіб через державний кордон України, а місце його вчинення є прикордонною територією. За наявною у органу досудового розслідування інформацією, підозрюваний володіє знаннями щодо особливостей прикордонної місцевості, порядку несення служби підрозділами Державної прикордонної служби України, розміщення пунктів контролю, а також ландшафтних особливостей, придатних для незаконного перетину державного кордону України. Зазначені обставини у своїй сукупності свідчать про наявність у ОСОБА_4 реальних можливостей та умов для залишення підконтрольної території України й подальшого переховування за її межами, що унеможливить досягнення завдань кримінального провадження;

- ризик незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_4 на свідків у цьому кримінальному провадженні є реальним та обґрунтованим, що підвищує необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Підозрюваний, перебуваючи на волі, з метою ухилення від кримінальної відповідальності за тяжкий злочин, може здійснювати вплив на свідків. Це може проявлятись у вигляді умовлянь, погроз або інших неправомірних дій, що спрямовані на зміну показань свідків, аби спотворити картину подій або вплинути на хід розслідування. У разі успішного впливу, свідки можуть змінити свої свідчення або відмовитись від їх надання, що створить серйозні перешкоди у проведенні розслідування та вчиненні правосуддя. Крім того, ОСОБА_4 , будучи частиною групи осіб, які, за попередніми даними, брали участь у вчиненні злочину, може домовитися з іншими співучасниками злочину щодо спільної моделі поведінки, що передбачає вплив на свідків. Такі домовленості можуть включати в себе як обіцянки, так і погрози або інші способи тиску на осіб, котрі можуть виступати свідками у кримінальному провадженні. Це у свою чергу не лише ускладнює доведення вини, а й може загрожувати безпеці свідків.

З огляду на вказані обставини, застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного ОСОБА_4 , які зможуть забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти виникненню ризиків передбачених у статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, окрім як тримання під вартою, неможливе.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав доводи клопотання, просив його задоволити з мотивів, на які посилається слідчий.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 заперечували відносно задоволення клопотання слідчого та просили суд обрати більш м`який запобіжний засіб у вигляді домашнього арешту або ж у випадку задоволення клопотання слідого, зменшити розмір застави до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки ОСОБА_4 грошові кошти у ОСОБА_8 не брав, має соціально сталі зв`язки, одружений та на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали клопотання, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

За визначенням, яке міститься в рішенні Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином. І вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Причетність ОСОБА_4 до вчинення вказаного кримінального правопорушення, підтверджується вже зібраними під час досудового розслідування матеріалами та доказами, а саме: протоколом затримання від 15 лютого 2026 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 15 лютого 2026 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 15 лютого 2026 року; протоколом огляду місця події від 15 лютого 2026 року; іншими доказами, зібраними у ході досудового розслідування.

16 лютого 2026 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру, у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 332 Кримінального кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, встановлено, що надані слідчим докази доводять обставини, які свідчать про обґрунтовану підозру у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 332 Кримінального кодексу України.

Так, на думку слідчого судді, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду стверджується тяжкістю покарання, що йому загрожує у випадку визнання ОСОБА_4 винуватим, адже санкцією частини 3 статті 332 Кримінального кодексу України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років з додатковим покаранням у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю строком до трьох років та з конфіскацією майна. Також є досить високим ризик з метою уникнення кримінальної відповідальності незаконного впливу підозрюваного на свідків у кримінальному провадженні.

Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідка залишається актуальним з огляду на встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень статті 23 Кримінального процесуального кодексу України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Сукупність вказаних обставин, на переконання слідчого судді, свідчить про недостатність застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим ризикам та гарантування його належної процесуальної поведінки.

Так, згідно статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

При цьому, пунктом 4 частини 2 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як передбачено статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ("Летельє проти Франції").

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу, сприяти якому має й тримання під вартою.

Отже, тяжкість, характер і ступінь суспільної небезпеки інкримінованого злочину та особа підозрюваного, є підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке може бути виправдане в тому випадку, якщо є конкретні ознаки реальної необхідності охорони інтересів суспільства.

Підстав для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою, слідчий суддя не вбачає, беручи до уваги вагомість наявних доказів вини підозрюваного у скоєнні злочину, сумнівів у достовірності яких не виникає, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, оскільки санкцією санкцією частини 3 статті 332 Кримінального кодексу України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років з додатковим покаранням у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю строком до трьох років та з конфіскацією майна.

А тому, беручи до уваги те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину та зважаючи на тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, є достатні підстави для застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки є ризики переховування підозрюваного від слідства та суду, впливу підозрюваного на свідків та інших учасників кримінального провадження.

З огляду на вказане, слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі досудового розслідування більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а тому клопотання слідчого слід задовольнити та застосувати до ОСОБА_4 тримання під вартою на строк 60 днів.

За змістом частини 3 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, суд при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Отже, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне визначити підозрюваному ОСОБА_4 розмір застави.

Відповідно до частини 4 статті 182 Кримінального процесуального кодексу України, розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно частини 5 статті 182 Кримінального процесуального кодексу України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладені вище обставини, а також те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке за ступенем тяжкості відноситься до тяжких, а вчинений злочин вчинений з корисливих мотивів, за який як свідчать матеріали досудового розслідування, він та ОСОБА_7 отримали грошову винагороду у розмірі 16000 доларів США, суддя вважає відповідно до частини 4 статті 182 Кримінального процесуального кодексу України доцільним визначити розмір застави у розмірі 202 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на них обов`язків.

Окрім цього, застосовуючи відносно підозрюваного альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, суд вважає за необхідне відповідно до частини 5 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України покласти на нього такі обов`язки:

- негайно після звільнення повідомити слідчого, прокурора, суд про своє місце перебування та номери засобів зв`язку;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця проживання та засобів зв`язку;

- не відлучатися за межі с. Людинь, Сарненського району Рівненської області без дозволу слідчого, прокурора, суду, окрім випадків явки до ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області та/або Дубровицького районного суду Рівненської області;

- утримуватися від спілкування зі свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд і в`їзд в Україну.

Відповідно до частини 4 статті 202 Кримінального процесуального кодексу України, підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває підозрюваний, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

Керуючись статтями 176-178, 182-184, 196, 197, 205, 314, 315, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання задоволити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів, обчислюючи строк тримання під вартою з 11:30 год. 15 лютого 2026 року до 11:30 год. 15 квітня 2026 року.

Одночасно визначити запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 обов`язків, визначених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Розмір застави визначити у межах 202 (двісті двох) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 672256 грн. (шістсот сімдесят дві тисячі двісті п`ятдесят шість гривень), у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою особою (заставодавцем) на депозитний рахунок суду за наступними реквізитами:

Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 26259988;

Банк отримувача: ДКСУ, м.Київ;

Код банку отримувача (МФО): 820172;

Рахунок отримувача: UA0010559.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , у разі внесення застави, наступні обов`язки:

- негайно після звільнення повідомити слідчого, прокурора, суд про своє місце перебування та номери засобів зв`язку;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця проживання та засобів зв`язку;

- не відлучатися за межі с. Людинь, Сарненського району Рівненської області без дозволу слідчого, прокурора, суду, окрім випадків явки до ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області та/або Дубровицького районного суду Рівненської області;

- утримуватися від спілкування зі свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документа з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок Дубровицького районного суду Рівненської області коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення підозрюваного з-під варти, повідомивши усно та письмово Дубровицький районний суд Рівненської області.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважаються таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Виконання даної ухвали в частині контролю за виконанням підозрюваним покладених на нього обов`язків доручити Відділенню поліції №1 Сарненського РВП ГУНП у Рівненській області.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, що перебуває під вартою - з моменту вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали суду складено 17 лютого 2026 року.

Слідчий суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_1