ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1022/26 Справа № 171/543/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000006 від 07.01.2025 року за апеляційною скаргою прокурора Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони східного регіону ОСОБА_9 на вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нива Трудова Апостолівського району Дніпропетровської області, громадянина України, українця, із професійно-технічною освітою, військовослужбовця ЗСУ ВЧ НОМЕР_1 , який обіймає посаду номера обслуги кулеметного взводу 5 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону у військовому званні сержант, який утриманців не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України,та призначено покарання:

за ч. 1 ст. 263 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців;

за ч. 4 ст. 296 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, на іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки, з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Вирішено питання про зарахування строку попереднього ув`язнення, судові витрати та речові докази, -

в с т а н о в и л а :

вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2025 року ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він будучи військовослужбовцем, призваним на військову службу за призивом під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 , у військовому званні «сержант», 07.01.2025 року приблизно о 20 год. 05 хв., перебував біля закусочної «Ластівка», за адресою: вул. Каштанова, 6а, с. Нива Трудова, Криворізький район, Дніпропетровська область, де тримаючи в руці корпус бойової гранати Ф-1, із маркуванням 10752- 94Т, запал УЗРГМ-2, із маркуванням 11484583 та лінійний універсальний взривач МУВ-2, із маркуванням 583-58-71, тобто предмети спеціально пристосовані для нанесення тілесних ушкоджень, в умовах дії воєнного стану, грубо порушуючи громадський порядок, із мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи загальновстановлені норми поведінки в суспільстві, діючи з особливою зухвалістю, незважаючи на зауваження оточуючих, погрожував фізичною розправою відвідувачам громадського закладу, що потягло за собою тимчасове припинення нормальної діяльності вказаного закладу.

Він же, будучи військовослужбовцем, призваним на військову службу за призивом під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 , у військовому званні «сержант», маючи злочинний намір, направлений на незаконне носіння, зберігання, вибухових пристроїв, усвідомлюючи заборону вільного їх обігу, та його карність, не маючи дозволу на їх носіння та зберігання, у порушення Положення про дозвільну систему (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року № 576, із наступними змінами), Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії», у невстановлений день та час придбав корпус бойової гранати Ф-1, із маркуванням 10752-94Т, запал УЗРГМ-2, із маркуванням 11484583 та лінійний універсальний взривач МУВ-2, із маркуванням 583-58-71, які він став незаконно зберігати при собі без передбаченого законом дозволу.

07.01.2025 р., приблизно о 23 год. 20 хв., при проведенні огляду біля закусочної «Ластівка», по вул. Каштановій, 6а в с. Нива Трудова Криворізького району Дніпропетровської області, куди ОСОБА_8 незаконно приніс вказані корпус бойової гранати Ф-1, із маркуванням 10752-94Т, запал УЗРГМ-2, із маркуванням 11484583 та лінійний універсальний взривач МУВ-2, із маркуванням 583-58-71, дані предмети були вилучені.

Із вказаним судовим рішенням не погодився прокурор Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони східного регіону ОСОБА_9 та подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчинених правопорушень та особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України та призначити покарання за ч. 1 ст. 263 КК України, у виді позбавлення волі строком на 4 роки; за ч. 4 ст. 296 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував особу обвинуваченого, який будучи військовослужбовцем повинен неухильно виконувати вимоги військових статутів, поводитись з гідністю і честю, однак достовірно знаючи правила поводження зі зброєю та вибуховими пристроями, які несуть загрозу життю та здоров`ю осіб, перебуваючи у громадському місці на відпочинковому майданчику, переносив при собі бойову гранату та погрожував її підірвати, чим поставив під загрозу життя та здоров`я осіб, які перебували у вказаному місці, що свідчить про вчинення ним порушення громадського порядку з особливою зухвалістю до прийнятних норм поведінки у суспільстві.

Зауважує, що судом віднесено до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , його щире каяття, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин, зумовлених тривалим перебуванням обвинуваченого в зоні бойових дій, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань та пов`язаним із цим нестабільним психоемоційним станом, що викликає сумнів, оскільки упродовж судового розгляду обвинувачений не визнавав своєї вини у вчинені хуліганства та не проявляв будь-якого жалю чи каяття з приводу вчиненого. Таким чином викликає сумнів висловлена позиція обвинуваченого щодо визнання вини та каяття, оскільки така позиція ним була висловлена тільки в ході судових дебатів та останнього слова, що свідчить про декларативний характер цих висловлювань та намагання таким чином уникнути відповідальності за вчиненні правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , яка наполягала на задоволені апеляційної скарги та просила ухвалити новий вирок в частині призначення покарання ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника адвоката ОСОБА_7 , які просили вирок суду залишити без змін, вважаючи, що призначене покарання відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 4 ст. 296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, із застосуванням іншого предмета спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень та за ч. 1 ст. 263 КК України, за ознаками: носіння, зберігання, вибухових речовин, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

В апеляційній скарзі прокурором не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановленого судом першої інстанції, доведеність вини ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення та кваліфікація кримінальних правопорушень.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 404 КПК України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів переглядає вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_8 .

Так, відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Як зазначив Конституційний суд України у Рішенні від 02.11.2004 року № 15-рп/2004, покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до положень ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Зазначені вище вимоги судом першої інстанції враховані та дотримано принципи призначення покарання.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, при цьому враховано характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особу обвинуваченого, тобто на ті обставини, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вперше притягається до кримінальної відповідальності, є військовослужбовцем, нагороджувався грамотами, медаллю, неодноразово отримував подяки за місцем проходження та служби, характеризується виключно позитивно, як за місцем проходження служби, так і за місцем утримання, в ДУ «Криворізька УВП № 3, де за власної ініціативи залучений до праці, на диспансерних обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, одружений, утриманців не має, тяжких наслідків злочином не спричинено. Також, судом враховано, що будучи військовослужбовцем, ОСОБА_8 добровільно прийняв рішення проходити службу, тим самим погодився беззаперечно дотримуватися Конституції і законів України, військової присяги, вимог статутів ЗСУ, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов`язок, дорожити честю та гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно зі ст. 66 КК України, визнає його щире каяття, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин, зумовлених тривалим перебуванням обвинуваченого в зоні бойових дій, під час захисту Батьківщини, а саме виконанні бойових завдань та пов`язаним із цим нестабільним психоемоційним станом.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , судом не встановлено.

Крім того, судом враховано, що з огляду на статус ОСОБА_8 , як військовослужбовця, усвідомлюючи наслідки застосування боєприпасів і вибухових речовин серед мирного населення та їх руйнівну дію, під час перебування у короткостроковій відпустці, перевіз та зберігав їх при собі, а у послідуючому, висловлюючи наміри застосування, свідомо піддавав ризику безпеки мирне населення.

Отже, місцевим судом в повній мірі враховані ті обставини, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі, та прийнято обґрунтоване і законне рішення, що вищевказані обставини не мають привілейованого характеру над даними про особу обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого, щоб виключало можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, посилання прокурора щодо обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, як на підставу для необхідності призначення покарання, яке слід відбувати реально, є неспроможними, оскільки саме ці обставини являють собою ознаки інкримінованого кримінального правопорушення. Тобто саме через вчинення ОСОБА_8 хуліганських дій, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, із застосуванням іншого предмета спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, останньому дії кваліфіковано ч. 4 ст. 296 КК України, санкція якої передбачає призначення покарання позбавленням волі на строк від трьох до семи років.

Отже, прокурор посилається на обставини, які на його думку посилюють покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_8 , однак всі наведені ним обставини, є ознаками кримінального правопорушення, тобто вже враховані при кваліфікації дій ОСОБА_8 . Інших нових обставин, які обтяжують покарання або негативно характеризують особу винного, прокурором не наведено.

Разом з цим, вимоги ст. 75 КК України, не виключають можливість застосування інституту звільнення від відбування покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, за наявності достатніх підстав для такого звільнення.

Також, при призначені покарання ОСОБА_8 враховано думку потерпілого ОСОБА_10 , який просив врахувати його позитивні якості та суворо не карати. Крім того, встановлена відсутність претензій від інших осіб, стосовно яких вчинені хуліганські дії.

На переконання колегії суддів, враховуючи дані про особу обвинуваченого, виключно позитивні характеристики, думку потерпілого, ставлення останнього до вчиненого, не вбачається схильності ОСОБА_8 до вчинення протиправних діянь, що вказує на низький ризик ймовірної небезпеки для суспільства та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд зауважує, що при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, сукупність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, а й особливості вчинення конкретного кримінального правопорушення, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Перевіряючи доводи сторони обвинувачення щодо м`якості та необґрунтованості призначення покарання, колегія суддів зазначає, що всі обставини, на які посилається прокурор, в тому числі обставини вчинення кримінального правопорушення, поведінка обвинуваченого після вчинення злочину та в судовому засіданні, безумовно враховані судом першої інстанції. Разом з цим, дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого обґрунтовано послугувало підставою для призначення покарання із застосуванням положень ст. 75, 76 КК України.

Доводи прокурора про відсутність такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття, не підлягають задоволенню.

Так, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання. Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Як наведено у постанові ВС у справі № 520/16394/16-к (провадження № 51-26км18) факт визнання засудженим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого як обставину, що пом`якшує покарання. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки.

У судовому засіданні в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 каявся, висловив щирий жаль у скоєному та готовність понести покарання, крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 надавав факти та докази щодо своєї злочинної діяльності, не перешкоджав кримінальному правопорушенню, надав достовірні відомості, такі дії обвинуваченого сприяли швидкому досудовому розслідуванню. На початку судового розгляду, не погоджувався лише із обставинами щодо погрози застосування зброї, однак впродовж розгляду кримінального провадження зрозумів тяжкість та можливі наслідки своїх дій, висловив щирий жаль у скоєному.

Висловлення щирого жалю у скоєному під час судових дебатів, про що наголошує прокурор, не може нівелювати наявності у обвинуваченого осуду своєї поведінки, бажати виправитись та не вчиняти інших кримінальних правопорушень. Крім того, під час апеляційного перегляду, колегія суддів впевнилась у щирому волевиявленні ОСОБА_8 щодо каяття за вчинення ним протиправних діянь.

Отже, такі пом`якшуючі обставини, як щире каяття на думку апеляційного суду є наявними, а тому доводи прокурора в цій частині є неспроможними.

Більш того, прокурор посилаючись на відсутність такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття, не ставить питання в апеляційній скарзі про виключення її з мотивувальної частини вироку. При цьому суд апеляційної інстанції не вправі вийти за межі вимог апеляційної скарги, якщо такі вимоги погіршують становище обвинуваченого. Отже, доводи прокурора в цій частині не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України, суд повинен належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Згідно абзацу 2 пункту 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12 червня 2009 року), рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Наведених вимог закону суд першої інстанції в повній мірі дотримався, належним чином обґрунтував висновки про можливість призначення покарання ОСОБА_8 із застосуванням інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, врахував всі обставини, які наведені прокурором в апеляційній скарзі, окрім того врахував усі наявні відомості щодо особи обвинуваченого, обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, відсутність тяжких наслідків, відсутність претензій з боку інших осіб, в тому числі потерпілого.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

В даному випадку, з урахуванням тяжкості та характеру вчинених кримінальних правопорушень, поведінку та життєві обставини які передували вчиненню злочину, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, зокрема визнання вини, відсутність перешкод у здійсненні досудового розслідування та судового розгляду, обставин, які пом`якшують покарання, відсутність даних, що обтяжують покарання, думку потерпілого, виключено позитивні характеристики обвинуваченого, той факт, що останній раніше не судимий, що вказує на відсутність схильності до вчинення кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому мінімального розміру покарання передбаченого санкціями відповідних статей Особливої частини кримінального кодексу України, та обґрунтовано звільнив від відбування такого покарання з випробуванням.

Призначенням саме такого виду та розміру покарання, із звільнення від його відбування з випробуванням будуть дотримані принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, що відповідає ступеню тяжкості вчиненого діяння, буде справедливим за своїм видом і розміром, а також необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_8 та сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Будь-яких даних, що істотно збільшують суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_8 або обтяжують покарання, при розгляді в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність та вмотивованість рішення суду першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі не наведено.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції ухвалено з дотримання принципу повноти, об`єктивності та всебічності розгляду кримінального провадження, висновки суду ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404-405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу прокурора Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони східного регіону ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2025 року, стосовно ОСОБА_8 , визнаного винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді