Справа №333/7441/24
Провадження №1-кп/333/271/26
ВИРОК

Іменем України

06 лютого 2026 року м.Запоріжжя

Колегія суддів Комунарського районного суду м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, у порядку спеціального судового провадження, кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №0000028 від 10.02.2023 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополя Запорізької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_8 , будучи громадянином України, перебуваючи на посаді начальника Мелітопольського районного управління Головного управління ДСНС у Запорізькій області, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту захоплення та подальшого утримання російською федерацією території Мелітопольського району, інших населених пунктів Запорізької області, усвідомлення проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади російської федерації, бажаючи допомогти окупаційній адміністрації російської федерації та зробити свій особистий внесок для утворення та функціонування на території Запорізької області та, зокрема, у м.Мелітополі системи органів державної влади російської федерації, у тому числі правоохоронної, з метою становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади, в порушення вимог ст.65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, приблизно у середині серпня 2022 року (більш точного часу встановити не виявилось за можливе) і до теперішнього часу, в період проведення військових дій на території Запорізької області, використовуючи теоретичні знання і практичні навики, отримані в Україні, перейшов на бік ворога, надавши добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою російської федерації.

Так, ОСОБА_8 з власної ініціативи, добровільно розпочав «службу» в підпорядкуванні окупаційної адміністрації російської федерації, а саме у незаконно створеному окупантами органі «Главное управление по чрезвычайным ситуациям военно-гражданской администрации Запорожской области» (мова оригіналу), очоливши його, завдаючи шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 почав виконувати вказівки і розпорядження керівників окупаційної адміністрації російської федерації, а саме здійснювати агітацію працівників Мелітопольського районного управління Головного управління ДСНС у Запорізькій області та інших територіальних підрозділів ГУ ДСНС у Запорізькій області, а також мешканців м.Мелітополя та Мелітопольського району до вступу у незаконно створені органи російської федерації, схиляючи до співпраці з окупаційною адміністрацією російської федерації та надання їм допомоги у становленні та зміцненні окупаційної влади та недопущення контролю Української влади на територіях населених пунктів Запорізької області, які на даний час контролюються та утримуються російськими військами та представниками російської федерації, відкрито підтримував курс приєднання служби до складу «МЧС России» (мова оригіналу), усвідомлюючи, що в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, вказане шкодить суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, тобто державну зраду.

2. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.111 КК України, державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану.

3. Позиція обвинуваченого.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia), останній показань суду не надавав, при цьому заяв, протестів та клопотань на адресу суду від нього також не надходило.

Дане кримінальне провадження здійснювалось під час досудового розслідування і судового розгляду за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 .

Аналіз наявних в матеріалах справи численних документів на підтвердження завчасних належних викликів ОСОБА_8 до слідчого (прокурора), направлених йому повідомлень з приводу його прав та обов`язків, оголошеної підозри, висунутого обвинувачення та руху спеціального судового провадження свідчить про те, що він мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, отримав чи мав би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мав можливість бути обізнаним із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самому захисника; в) бути судженим в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного йому захисника безплатно для нього. Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Натомість, ОСОБА_8 скористався своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України та з боку останньої.

Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (напр., справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Колегія суддів вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_8 , який повинен знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри ухилитися від зустрічі з правосуддям держави Україна. Ухилення обвинуваченого від правосуддя суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст.63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч.3 ст.323 КПК України), колегія суддів, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст.2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Колегією суддів встановлено, що дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення та судом використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, право на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

Тому, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , який був забезпечений державою з Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги.

Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи обізнаним, що стосовно нього розпочато кримінальне провадження, винесено повідомлення про підозру та обвинувальний акт спрямовано до суду, у судові засідання не з`явився, незважаючи на судові повістки (оголошення), надані до газет «Урядовий кур`єр» і «Голос України», на сайті суду та на сайті Офісу Генерального прокурора.

Позиція сторони захисту.

Захисник не мав можливості зв`язатися з обвинуваченим і узгодити з ним правову позицію щодо висунутого обвинувачення. Загалом, під час спеціального судового провадження порушуються принципи змагальності, безпосереднього дослідження судом доказів, диспозитивності, право на перехресний допит. Всі докази обвинувачення будуються на доказах, здобутих з мережі Інтернет, однак ця інформація може бути спотворена. За такого, на думку захисника, стороною обвинувачення не доведена вина його підзахисного, і тому кримінальне провадження потрібно закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи і вичерпані можливості їх отримати.

4. Докази на підтвердження встановлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за викладених у вироку обставинах у межах висунутого обвинувачення, повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню і дослідженими в судовому засіданні такими доказами.

Так, судом визнано, що тимчасова окупація з боку російської федерації частини території України (у т.ч. Мелітопольського району Запорізької області), яка розпочалася із збройної агресії 20 лютого 2014 року та повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексія з боку російської федерації частини території України, є загальновідомими фактами, що не потребують окремого доказування в межах даного кримінального провадження.

Із показів допитаного у судовому засіданні 19.05.2025 року свідка ОСОБА_9 суд встановив, що останній на момент тимчасової окупації м.Мелітополь працював в Мелітопольському районному управлінні Головного управління ДСНС України у Запорізькій області. ОСОБА_8 на той час був його керівником. 31.08.2022 року ОСОБА_8 зібрав особовий склад в пожежній частині по АДРЕСА_2 , де повідомив про створення МЧС рф по Запорізькій області і про те, що він призначений її начальником. Також він запропонував всім бажаючим залишитися і продовжити службу у новоствореній структурі. Окрім працівників ДСНС, сторонніх осіб на зборах не було. До тих хто не бажав продовжити службу тиск не застосовувався. Також свідок повідомив, що виїхав з тимчасово окупованої території 04.09.2022 року. Після цього з соціальних мереж йому стало відомо, що ОСОБА_8 очолив МЧС рф по Запорізькій області, на світлинах бачив його у формі МЧС рф з розпізнавальними знаками рф.

Із показів допитаної у судовому засіданні 19.05.2025 року свідка ОСОБА_10 суд встановив, що остання на момент тимчасової окупації м.Мелітополь працювала в Мелітопольському районному управлінні Головного управління ДСНС України у Запорізькій області. ОСОБА_8 на той час був її керівником. 31.08.2022 року ОСОБА_8 зібрав особовий склад в приміщенні гаражу пожежно-рятувальної частини і повідомив, що призначений начальником МЧС в Мелітопольській області, а також запропонував всім присутнім залишитися і продовжувати парцювати в МЧС росії. Сторонніх на зборах не було, лише співробітники ДСНС, приблизно 40-50 чоловік. Заходи тиску до не бажаючих продовжити працювати не застосовувалися. Також свідок повідомила, що виїхала з тимчасово окупованої території у вересні 2022 року. Після цього з соціальних мереж їй стало відомо, що ОСОБА_8 дотепер працює начальником МЧС рф по Запорізькій області, на світлинах бачила його у формі МЧС рф.

Із показів допитаного у судовому засіданні 05.02.2026 року свідка ОСОБА_11 суд встановив, що останній на момент тимчасової окупації м.Мелітополь працював в Мелітопольському районному управлінні Головного управління ДСНС України у Запорізькій області. Після початку окупації він з колегами продовжили виконувати професійні обов`язки. За цей час він бачив як ОСОБА_8 спілкувався із представниками рф з організаційних питань. На початку липня 2022 року останній запитував у свідка чи буде той залишатися, чи поїде до м.Запоріжжя. Потім відправив свідка на дистанційну роботу в інший населений пункт за місце проживання. Також свідок повідомив, що він 26.08.2022 року виїхав з тимчасово окупованої території. При цьому ніхто не примушував його залишитися, всі, хто бажав покинути тимчасово окуповану території, виїхали. Крім того, свідок повідомив, що від колег йому стало відомо як ОСОБА_8 у дворі пожежної частини зібрав особовий склад і запропонував всім бажаючим продовжити службу у новоствореній структурі. Також свідок зазначив, що бачив ОСОБА_8 на світлинах в мережі інтернет, в телеграм каналах у формі МЧС росії.

Із показів допитаного у судовому засіданні 05.02.2026 року свідка ОСОБА_12 суд встановив, що останній на момент тимчасової окупації м.Мелітополь працював в Мелітопольському районному управлінні Головного управління ДСНС України у Запорізькій області, з ОСОБА_8 знайомий по службі з 2006 року. З початку тимчасової окупації гарнізон продовжив працювати, ОСОБА_8 повідомив, що він на зв`язку із керівництвом з України. Вже на початку літа 2022 року останній почав приїздити на роботу з представниками рф. На той час він вже припинив спілкування із представниками Запорізького гарнізону. Також свідок повідомив, що виїхав з тимчасово окупованої території 04.08.2022 року. Після цього у телеграм каналах бачив, що ОСОБА_8 отримував якійсь нагороди від представників рф, на світлинах бачив його у формі МЧС рф.

Із показів допитаного у судовому засіданні 05.02.2026 року свідка ОСОБА_13 суд встановив, що останній на момент тимчасової окупації м.Мелітополь працював в Мелітопольському районному управлінні Головного управління ДСНС України у Запорізькій області. ОСОБА_8 на той час був його керівником. З початку тимчасової окупації до останнього почали приходити люди у формі з розпізнавальними знаками рф. Наприкінці серпня 2022 року ОСОБА_8 в приміщенні гаражу зібрав особовий склад і повідомив, що йому запропонували посаду начальника МЧС росії в Запорізькій області і він погодився. Далі ОСОБА_8 запропонував залишитися працювати з ним або виїхати на підконтрольну Україні територію. Під час зборів були присутні лише працівники ДСНС, сторонніх осіб не було. Також свідок повідомив, що виїхав з тимчасово окупованої території 02.09.2022 року. Після цього у месенджерах бачив, що ОСОБА_8 було присвоєно звання генерал-лейтенанта МЧС росії, на світлинах бачив його у формі МЧС росії.

Крім показів свідків, судом досліджені такі докази, що підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Із витягу наказу (по особовому складі) №171 від 19.05.2021 року начальника Головного управління ДСНС України у Запорізькій області і копій документів з особової справи судом встановлено, що підполковника служби цивільного захисту начальника Мелітопольского міськрайонного управління Головного управління ДСНС України в Запорізькій області ОСОБА_8 призначено на посаду начальника Мелітопольського районного управління Головного управління ДСНС України у Запорізькій області (том 1 а.с.131, 132-143, 144).

Із присяги працівника органів внутрішніх справ України, судом встановлено, що ОСОБА_8 23.09.2000 року прийняв присягу (том 1 а.с.147).

Із витягу наказу (по особовому складі) №614 від 30.11.2022 року начальника Головного управління ДСНС України у Запорізькій області судом встановлено, що розірвано контракт про проходження служби цивільного захисту, виключено з кадрів ДСНС України у Запорізькій області полковника служби цивільного захисту ОСОБА_8 , начальника Мелітопольського районного управління Головного управління ДСНС України у Запорізькій області, з 30.11.2022 року (том 1 а.с.145).

Із витягу наказу (по особовому складі) №748 від 30.11.2022 року Державної служби України з надзвичайних ситуацій судом встановлено, що звільнено зі служби цивільного захисту полковника служби цивільного захисту ОСОБА_8 , начальника Мелітопольського районного управління Головного управління ДСНС України у Запорізькій області, у зв`язку з вчиненням проступку, несумісного з подальшим проходженням служби цивільного захисту (том 1 а.с.146).

Із протоколу огляду від 21.11.2022 року, проведеного старшим оперуповноваженим в ОВС 2 відділу ГВ ЗНД Управління СБ України в Запорізькій області, на виконання доручення слідчого ДБР, судом встановлено, що об`єктом огляду є інформація, розміщена в публікації на інформаційному каналі мовою оригіналу «Администрация города Васильевка», створеному у клауд-месенджері «Telegram», відносно громадянина України ОСОБА_8 . При введенні в пошуковій строчці прізвища « ОСОБА_14 » виявлено публікацію від ІНФОРМАЦІЯ_2 о 21 год. 18 хв. наступного тексту (мовою оригіналу): «… Технику привез и вручил начальник главного управления по ЧС ВГА Запорожской области полковник ОСОБА_15 , отметив, что это только начало технического перевооружения службы спасения Васильевского района…». Публікація містить фотознімки і відеоматеріал (том 1 а.с.117-128).

До протоколу додається диск DVD-R, який досліджено у судовому засіданні і встановлено, що інформація, яка на ньому міститься, відповідає змісту протоколу від 21.11.2022 року (том 1 а.с.129).

Із протоколу огляду від 11.01.2023 року, проведеного старшим оперуповноваженим в ОВС 2 відділу ГВ ЗНД Управління СБ України в Запорізькій області, на виконання доручення слідчого ДБР, судом встановлено, що об`єктом огляду є інформація, розміщена в публікації на інформаційному каналі « ІНФОРМАЦІЯ_3 », створеному у клауд-месенджері «Telegram», відносно громадянина України ОСОБА_8 . При введенні в пошуковій строчці прізвища « ОСОБА_14 » виявлено публікацію від 30.09.2022 року о 14 год. 26 хв. наступного тексту (мовою оригіналу): «…Технику привез и вручил начальник главного управления по ЧС ВГА Запорожской области полковник ОСОБА_15 , отметив, что это только начало технического перевооружения службы спасения области и Бердянска, в частности…». Публікація містить фотознімки (том 1 а.с.186-195).

До протоколу додається диск DVD-R, який досліджено у судовому засіданні і встановлено, що інформація, яка на ньому міститься, відповідає змісту протоколу від 11.01.2023 року (том 1 а.с.196).

Із протоколу огляду від 05.09.2022 року, проведеного слідчим Першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Мелітополі) ТУ ДБР у м.Мелітополі, в присутності свідка, судом встановлено, що в ході проведення слідчої дії свідок видала слідчому диск DVD-R, на якому міститься аудіозапис збору особового складу Мелітопольського районного управління ГУ ДСНС України у Запорізькій області, а також 9 ДПРЧ, який 31.08.2022 року проводив начальник Мелітопольського районного управління ГУ ДСНС України у Запорізькій області ОСОБА_8 у приміщенні гаражу 9 ДПРЧ. На даному зборі ОСОБА_8 розповідає особовому складу про те, що створюється нова служба, яка після проведення референдуму ввійде у склад МЧС російської федерації, у якій він був призначений, а також розповідав про структуру цієї служби, організацію роботи, закликав усіх охочих залишитися та працювати в цій структурі. Також свідок пояснила, що цей збір, на якому виступав ОСОБА_8 , вона записала на диктофон свого мобільного телефону, після чого зберегла цю аудіо запис та записала на наданий нею диск DVD-R. При відкритті вищезазначеного DVD-диску встановлено, що на ньому записано файл тривалістю 25 хвилин 53 секунди (том 1 а.с.197-200).

Із протоколу огляду від 27.12.2022 року, проведеного слідчим першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Мелітополі) ТУ ДБР у м.Мелітополі, судом встановлено, що об`єктом огляду є оптичний диск DVD-R ТМ «hp», наданий свідком в ході проведення огляду 05.09.2022 року. На диску записано файл тривалістю 25 хвилин 53 секунди. З аудіозапису встановлено, що особа, зазначена свідком як « ОСОБА_8 » проводить збори, на яких розповідає особовому складу про те, що створюється нова служба, яка після проведення референдуму ввійде у склад МЧС російської федерації, у якій він був призначений, а також розповідає про структуру цієї служби, організацію роботи, закликає усіх охочих залишитися та працювати в цій структурі (том 1 а.с.201-206).

До протоколу додається диск DVD-R, який досліджено у судовому засіданні і встановлено, що інформація, яка на ньому міститься, відповідає змісту протоколу від 05.09.2022 року (том 1 а.с.207).

Із протоколу огляду від 24.11.2022 року, проведеного слідчим Першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Мелітополі) ТУ ДБР у м.Мелітополі, у присутності свідка, судом встановлено, що об`єктом огляду є службовий комп`ютер, що розміщений на 4 поверсі кабінету свідка, ГУ ДСНС в Запорізькій області, а також мобільний телефон свідка, дозвіл на проведення огляду яких надано свідком перед початком огляду. Встановлено, що у телефоні свідка містяться файли, а саме документи, які, як пояснив свідок, йому надіслали працівники Мелітопольського районного управління ГУ ДСНС України, які знаходяться у м.Мелітополі (на той час), як такі, що використовуються у Мелітопольському РУ. Вказані документи свідок переніс з мобільного телефону на свій робочий комп`ютер. Крім цього, зазначені вище документи оглянуто та роздруковано з робочого комп`ютера свідка і долучено до даного протоколу, а саме (мовою оригіналу): приказ Главного управления по чрезвычайным ситуациям военно-гражданской администрации Запорожской области от 07.11.2022 года №64 о закреплении транспортных средств за водителями (специалистами) структурных подразделений Главного управления Запорожской области, підписаний «начальником Главного управления ОСОБА_16 », приказ Главного управления по чрезвычайным ситуациям военно-гражданской администрации Запорожской области от 18.11.2022 года №82 о мерах по совершенствованию документооборота, підписаний «начальником Главного управления ОСОБА_16 », приказ Главного управления по чрезвычайным ситуациям военно-гражданской администрации Запорожской области от 02.11.2022 года №59 о назначении ответственных лиц за теплоснабжение, підписаний «начальником Главного управления ОСОБА_16 », приказ Главного управления по чрезвычайным ситуациям военно-гражданской администрации Запорожской области о передачи в собственность, підписаний «начальником Главного управления ОСОБА_16 », приказ Главного управления по чрезвычайным ситуациям военно-гражданской администрации Запорожской области от 13.10.2022 года №43 о подготовке зданий и сооружений Главного управления по ЧС ВГА Запорожской области к эксплуатации в осенне-зимний период 2022-2023 года, підписаний «начальником Главного управления ОСОБА_16 », приказ Главного управления по чрезвычайным ситуациям военно-гражданской администрации Запорожской области от 18.11.2022 года №85 об организации эффективного использования топливно-энергетических ресурсов в Главном управлении по ЧС ВГА Запорожской области, підписаний «начальником Главного управления ОСОБА_16 » (том 1 а.с.208-214, 215-224).

У судовому засіданні також досліджені документи, що характеризують особу ОСОБА_8 .

Крім того, під час судового слідства було досліджено докази щодо руху кримінального провадження, зокрема, Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань в кримінальному провадженні №0000028 (том 1 а.с.43), Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань в кримінальному провадженні №0000016 (том 1 а.с.50), постанову про виділення матеріалів досудового розслідування (том 1 а.с.44-49), постанову про оголошення розшуку підозрюваного (том 1 а.с.65-67), ухвалу слідчого судді про дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування (том 1 а.с.79-82). Також були досліджені докази направлення обвинуваченому відповідних повідомлень і викликів через засоби масової інформації, сайт офісу Генерального прокурора України.

Зміст даних документів не містить доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, однак, інформація, яка визначена у документах, свідчить про дотримання норм кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.

У ході судового слідства суд дослідив всі докази, надані сторонами обвинувачення і захисту, із дотриманням принципу змагальності і свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведені перед судом їх переконливості.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначений КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

5. Висновок суду щодо винуватості обвинуваченого.

Аналізуючи досліджені по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні в межах висунутого обвинувачення за викладених у вироку обставинах повністю підтверджена дослідженими в ході судового слідства доказами.

Так, зі змісту письмових доказів, показів свідків судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 , будучи громадянином України, перебуваючи на посаді начальника Мелітопольського районного управління Головного управління ДСНС у Запорізькій області, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх діянь та бажаючи настання негативних наслідків, приблизно у середині серпня 2022 року, в період проведення військових дій на території Запорізької області, використовуючи теоретичні знання і практичні навики, отримані в Україні, перейшов на бік ворога, надавши добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою російської федерації, з власної ініціативи, добровільно розпочав «службу» в підпорядкуванні окупаційної адміністрації російської федерації, а саме у незаконно створеному окупантами органі «Главное управление по чрезвычайным ситуациям военно-гражданской администрации Запорожской области» (мова оригіналу), очоливши його, завдаючи шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

У ряді складів кримінальних правопорушень, у тому числі, передбаченого ч. 2 ст.111 КК України важливе значення має добровільність.

Наведеними вище доказами у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, показаннями свідків, підтверджується відсутність будь-якого примусу щодо ОСОБА_8 , а відтак, і цілковитої добровільності його дій. З показів свідків встановлено, що тиску з боку представників рф до співпраці на працівників ДСНС не було, кожен з них мав можливість виїхати з тимчасово окупованої території.

Окрім того, окупація території Мелітопольського району та встановлення на цій території окупаційних органів влади, мала відкритий характер, а тому ОСОБА_8 очевидно усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Суд, дослідивши за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, розглянувши наявні докази, з огляду на належне повідомлення обвинуваченого про судовий розгляд, характер обвинувачення та забезпечення його права на захист захисником, вважає за можливе прийняття обвинувального вироку у справі.

Сукупність показань свідків у співставленні з наявними у справі письмовими доказами, які узгоджуються між собою, є цілком змістовними та дозволяють скласти об`єктивну картину реконструйованої ними події. Підстав для піддання сумніву достовірності показань допитаних у судовому засіданні свідків, судом не встановлено.

Будь-яких порушень процесуального закону під час здійснення досудового розслідування, які були б підставою для визнання доказів неналежними чи не допустимими, судом не виявлено.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» п.86).

В даному випадку, досліджені у судовому засіданні докази відповідають саме такому критерію, є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності доводять державну зраду ОСОБА_8 .

Щодо тверджень захисника про порушення під час провадження основних засад кримінального провадження, то суд вбачає за необхідне зазначити, що процедура in absentia допускається кримінальним процесуальним законодавством. Під час спеціального судового провадження обвинуваченому було забезпечено право на захист та доступ до правосуддя. Так, суд у передбачений законом спосіб неодноразово повідомляв обвинуваченого про час і місце проведення судових засідань, забезпечував захиснику можливість приймати участь у дослідженні доказів, висловлюватися з цього приводу і заявляти клопотання.

За таких обставин, колегія суддів вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення, який є громадянином України, і кваліфікує дії останнього за ч. 2 ст. 111 КК України, як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану.

6. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , судом не встановлено.

7. Мотиви призначення судом покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому колегія суддів, відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до вимог ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, об`єктом якого стали суспільні відносини, пов`язані зі збройною агресією росії та національною безпекою України, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_8 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також враховуючи, що останній вчинив даний злочин умисно, усвідомлюючи свої дії, які полягли у державні зраді, переході на бік ворога в умовах воєнного стану, а саме у добровільному зайняті громадянином України посади в незаконному органі, створеному на тимчасово окупованій території, колегія суддів вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.

Призначаючи покарання колегія суддів враховує, що згідно з ч.1 ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і що згідно ч.2 ст.52 КК України конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання.

При цьому, при призначенні покарання суд враховує той факт, що обвинувачений ОСОБА_8 як громадянин України, вчинив злочин в період встановленого в Україні воєнного стану, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, і що свідчить про те, що злочин має підвищену суспільну небезпечність, вчинив цей злочин умисно з прямим умислом, а тому колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без реального відбування покарання.

Також з огляду на вчинення ОСОБА_8 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, колегія суддів, при призначенні покарання ОСОБА_8 , не вбачає підстав для застосування положень ст.ст.69, 75 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Крім того, згідно зі ст.54 КК України, засуджений за тяжкий чи особливо тяжкий злочин, який має військове, спеціальне звання, ранг, чин або кваліфікаційний клас, може бути позбавлена за вироком суду цього звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Таким чином, з урахуванням матеріалів справи та особи обвинуваченого, колегія суддів, враховуючи обставин справи, які не лише характеризують особу винного і вчинений ним злочин, а й дають змогу суду переконатися, що ОСОБА_8 , як особа, відповідно до своїх моральних якостей і втраченого почуття обов`язку перед державою та суспільством не заслуговує на довіру та не може виправитися без застосування до нього саме покарання у виді позбавлення волі на певний строк, так як серед суспільства є тим індивідом, який несе особливу небезпеку для оточуючих, а також для інтересів держави, а тому колегія суд вважає, що необхідним та достатнім покаранням для його виправлення буде покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна всього належного йому майна, з позбавленням спеціального звання полковника служби цивільного захисту та позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування. Саме таке покарання, на думку суду, буде сприяти виправленню ОСОБА_8 .

Призначення вказаного покарання, також буде відповідати загальним засадам кримінального провадження, тяжкості скоєного, обставинам кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, а також не тільки меті покарання передбаченого ст.50 КК України, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.

8. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Під час досудового розслідування запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався, сторони клопотань про обрання запобіжного заходу не заявляли.

По справі цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст.349, 368, 369, 370, 373, 374, 376 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 15 (п`ятнадцять) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, з позбавленням спеціального звання полковника служби цивільного захисту та позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту фактичного його затримання.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 14.08.2024 року на майно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер нерухомого майна: 17321143), з огляду на призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді конфіскації майна, залишити незмінним до приведення вироку до виконання в частині конфіскації всього належного йому майна на користь держави.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити захиснику і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суду м.Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Колегія суддів

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3