ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/937/26 Справа № 314/3615/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року м. Кривий Ріг

06 травня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинувачено ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000370 відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. ст. 259 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 жовтня 2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 жовтня 2025 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Георгіївське, Вільнянського району, Запорізької області, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, розлученому, на утримані малолітніх та неповнолітніх дітей не має, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. ст. 259 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Згідно до вироку суду, ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , 30 травня 2025 року приблизно 18 годині 53 хвилин ОСОБА_7 перебуваючи, за місцем свого мешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реалізовуючи раптово виниклий злочинний умисел направлений на завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху на території залізничного вокзалу «Запоріжжя - 1», розташованому за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 6 Г, точно та достовірно знаючи про те, що інформація, яку він збирається поширити є неправдивою, достовірно знаючи про те, що відомості щодо підготовки вибуху не відповідають дійсності, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, посягаючи на громадську безпеку в частині надання інформації про загрозу злочинних посягань, з належного йому мобільного телефону марки IHunt, модель Titan P25000 Xtreme, в корпусі чорного кольору, з IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , з абонентського номеру НОМЕР_4 , оператора стільникового зв`язку «Vodafone», здійснив дзвінок на спец-лінію «112», та в ході розмови, повідомив про замінювання залізничного вокзалу «Запоріжжя - 1», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 6 Г.

В ході виїзду слідчо-оперативної групи на територію залізничного вокзалу «Запоріжжя - 1», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 6 Г, який являється критично важливим об`єктом інфраструктури, вищевказане повідомлення ОСОБА_7 не підтвердилося та в ході перевірки зазначеного повідомлення встановлено, що вибухових пристроїв та вибухових речовин на території залізничного вокзалу «Запоріжжя - 1» не виявлено, а повідомлення є завідомо неправдиве.

На вказаний вирок суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій він просить вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 жовтня 2025 рокузмінити, призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням. Зазначає, що судом І інстанції не враховано його емоційний стан, в якому він перебував в день скоєння злочину, а також те, що він 7 місяців боронив суверенітет та цілісність України.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 аналогічні доводам апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти доводів апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, вказані вимоги судом І інстанції виконанні в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки фактичні обставини справи та доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення ніким не оскаржується, в тому числі і обвинуваченим, колегія суддів перевіряє законність вироку тільки в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст. 65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

На думку колегії суддів міра покарання ОСОБА_7 призначена у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням тяжкості злочину, який відноситься до тяжких злочинів, конкретних обставин справи, даних про його особу, який провину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, раніше не судимий, в силу ст. 89 КК України, при цьому раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 259 КК України, психічними захворюваннями не страждає, на обліку в наркодиспансері не перебуває.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, в силу ст. 89 КК України,вину визнав, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв слідству у розкритті злочину, були враховані судом І інстанції при призначенні обвинуваченому покарання та не є безумовним обов`язком суду для зміни міри покарання.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що судом І інстанції, нібито, не враховано його емоційний стан, в якому він перебував в день скоєння злочину, а також те, що він 7 місяців боронив суверенітет та цілісність України, є необґрунтованими, оскільки вказані обвинуваченим обставини, не звільняють його від відбування покарання за скоєний тяжкий злочин.

Колегія суддів погоджується з висновками суду І інстанції про недоцільність застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки обвинуваченийОСОБА_7 раніше притягався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 259 КК України, а отже був достатньо обізнаний про суспільну небезпечність вчинення ним діяння, а саме:

- залучення співробітників правоохоронних органів, спеціалістів відповідних служб, до заходів направлених на перевірку та з`ясування достовірності замінювання об`єкта;

- зміна розкладу поїздів, у зв`язку з перевіркою та з`ясуванням обставин наведених у повідомленні;

- наслідки зміни розкладу руху поїздів, що могло вплинути, з урахуванням територіальної наближеності до території (зони) ведення бойових дій, на затримку виїзду (евакуації) місцевого населення з території наближеної до території (зони) ведення бойових дій;

- можливого тимчасового скупчення певної кількості населення (пасажирів та зустрічаючий) в межах території наближеної до залізничного вокзалу, у зв`язку з затримкою відправлення та прибуттям потягів та здійснюваними заходами щодо перевірки та з`ясування достовірності інформації щодо замінювання об`єкта, що могло б створити відповідну небезпеку.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо (постанова Верховного Суду від 01.02.2018 року у справі № 634/609/15-к).

Оскільки за вимогами ст. 65 КК України покарання повинно бути необхідним та достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів, колегія суддів не вбачає підстав для застосування вимог ст. 75 КК України та вважає, що призначене судом І інстанції покарання, майже в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 259 КК України, а саме у виді 5 років позбавлення волі, є саме таким.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено таких суттєвих порушень КПК або КК України, які б тягли за собою скасування вироку або зміни міри покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 жовтня 2025 року відносно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: