ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/532/26 Справа № 210/5282/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року Кривий Ріг

20.01.2026р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Металургійного районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.08.2025р., якою відмовлено у задоволенні подання адміністрації Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції було відмовлено у задоволенні подання адміністрації Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби засудженого ОСОБА_6 .

Ухвалу суду першої інстанції оскаржено засудженим, який в апеляційній скарзі зазначає, що висновки суду першої інстанції, покладені в обґрунтування висновку про відмову у застосуванні умовно-дострокового звільнення, а саме вчинення злочину проти жінки групою осіб, не законодавчою забороною для застосування вимог ст. 81-1 КК України, та до нього може бути застосовано умовно дострокове звільнення для проходження служби за контрактом.

- прохає ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього ст. 81-1 КК України.

Учасники кримінального провадження про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, до судового засідання не прибули, засуджений клопотання про с особисту участь у судовому засіданні не заявив, тому розгляд апеляційної скарги проводиться за відсутності учасників провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги засудженого без задоволення за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції в обґрунтування прийнятого рішення про відмову у звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання для проходження військової служби за контрактом встановив, що ОСОБА_6 вироком Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.03.2025р. засуджений за п.12 ч.2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на одинадцять років. Вирок набрав законної сили 23.04.2025р. Початок строку відбування покарання 21.11.2021 р., кінець 21.11.2032р.

У судовому засіданні суду першої інстанції, засуджений не надав ґрунтовних пояснень чому він виявив бажання проходити військову службу за контрактом, зазначив, що бажає служити та не буде вживати алкоголь.

Суд першої інстанції врахувавши, що засуджений в силу свого віку (21 рік) не має досвіду військової служби, вчинив кваліфіковане вбивство у 18-річному віці, в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок протиправних умисних дій, вчинених за попередньою змовою двох осіб, на території домоволодінні потерпілої, яка є особою жіночої статі, мотиви вчинення вбивства, та його характер, не встановив підстав для його умовно-дострокового звільнення для проходження військової служби.

Суд апеляційної інстанції із висновками суду першої інстанції погоджується, та вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено після повного та всебічного врахування фактичних обставин справи, відомостей про особу засудженого, та цілей, які переслідує умовно дострокове звільнення засуджених для проходження військової служби за контрактом з урахуванням наступного.

Так судом апеляційної інстанції встановлено, що вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 1 ст. 115 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на одинадцять років.

Керуючись ч. 5 ст. 4 ЗУ «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005р. № 3262, відповідно до якого суди мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів ЄДРСР, судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

Відповідно до вироку суду першої інстанції засуджений на момент події злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння. Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_6 прийшли до домоволодіння, де знаходилася потерпіла. На ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між потерпілою та засудженим розпочався словесний конфлікт, в ході якого у обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілій. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті потерпілій, обвинувачений ОСОБА_8 , діючи умисно, за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_6 , який знаходився всередині будинку, з метою позбавлення життя потерпілої, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння смерті потерпілій та бажаючи їх настання, ставши перед потерпілою, яка знаходилася у веранді будинку, розташованому за вищевказаною адресою, зі значною силою наніс один удар кулаком правої руки зібраної в кулак в обличчя потерпілої, а саме у скроневу частину, від чого остання впала на підлогу.

Після чого обвинувачені, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, побачили у приміщенні будинку стіл та відразу відламали від нього дерев`яні ніжки, після чого вийшли на подвір`я, куди вибігла потерпіла, засуджений умисно вдарив потерпілу ніжкою від столу по ногам, від чого вона впала на спину, після чого обвинувачені спільно нанесли дерев`яними ніжками від столу удари потерпілій по голові та тулубу почергово не більше п`яти ударів, з метою досягнення єдиного спільного злочинного умислу, спрямованого на умисне протиправне позбавлення життя потерпілої.

У подальшому, кожен із обвинувачених, перебуваючи на вулиці біля вхідних дверей підсобного приміщення за вищевказаною адресою, приблизно протягом 2-3 хв. кожен з них наніс потерпілій удари ногами та руками зібраними в кулак, в життєво важливі органи тіла, а саме: в область голови, обличчя, всього не більше 10 ударів.

Травматичний шок, який виник внаслідок множинних переломів кісток склепіння та основи черепу, переломів кісток обличчя, розповсюджених крововиливів під оболонки та в речовину головного мозку, закритої тупої травми грудної клітки з множинними прямими переломами ребер праворуч та ліворуч, які в сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм, як небезпечні для життя, та які знаходяться в безпосередньому зв`язку з настанням смерті потерпілої.

Дії засудженого кваліфіковані за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що відповідно до ч. 1 ст. 81-1 КК України під час проведення мобілізації та/або дії воєнного стану до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, судом може бути застосовано умовно-дострокове звільнення для проходження ними військової служби за контрактом.

Зазначена вище норма закону прямо вказує, що рішення про умовно-дострокове звільнення засуджених для проходження ними військової служби за контрактом є правом повноваженого органу (суду), а не обов`язком.

Відповідно до положень Пленуму ВСУ «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002р. суди, вирішують питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Статтю 81-1 КК України слід вважати спеціальною нормою, покликаною забезпечити обороноздатність країні від військової агресії з боку росії, та яка визначає порядок умовно дострокового звільнення засудженого від відбування призначеного покарання дещо у спрощеному порядку, зокрема ,вимагається згода засудженого на проходження служби за контрактом, згода командування військової частини на залучення вказаного засудженого до військової служби, та стан здоров`я засудженого, який дозволяє проходити таку службу в ЗСУ.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що при розгляді питань даної категорії також не слід залишати поза увагою і загальні вимоги щодо умовно дострокового звільнення за загальним правилом, зокрема, слід повно та всебічно вивчати дані про особу засудженого.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що законодавчі зміни до КК України, якими його доповнено статтею 81-1, були прийняті з метою визначення правових та організаційних засад залучення до військової служби громадян, яким призначено покарання за вчинення злочинів у виді обмеження волі або позбавлення волі, які пов`язані з необхідністю боронити свою територію та захищати населення від злочинних дій держави-агресора.

Законодавець, покладаючись на ці зміни, передбачав для посилення обороноздатності держави також можуть бути задіяні особи, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, та що серед цих людей є вмотивовані та патріотично налаштовані громадяни, готові спокутувати власну провину перед суспільством на полі бою.

Отже засуджена особа не тільки має виявити бажання для проходження служби в ЗСУ за контрактом, вона також має бути вмотивованою для цього та патріотично налаштованою.

Суд апеляційної інстанції також наголошує, що умовно дострокове звільнення засудженого для проходження військової служби під час воєнного стану має на меті зміцнення обороноздатності країни, та не повинно створювати хибного уявлення засудженого у будь який спосіб звільнитися з під варти, з подальшою можливістю втечі та переховування, або ж уникнення проходження служби у інший спосіб.

При цьому також слід наголосити, що проходження служби в ЗСУ, та пов`язане з цим умовно дострокове звільнення засудженого за особливо тяжкий злочин, також має дотримуватись принципу доцільності, або ж користі, яку може отримати військовий підрозділ від залучення такого засудженого.

Суд апеляційної інстанції, досліджуючи відомості про особу засудженого наголошує, що він у 18-річному віці, у стані алкогольного сп`яніння вчинив особливо тяжкий злочин умисне вбивство потерпілої за попередньою змовою групою осіб.

Слід зазначити, що даний злочин не містить прямої заборони для відмови в умовно достроковому звільненні, проте фактичні обставини справи дають суду обґрунтовані сумніви щодо можливості такого звільнення з урахуванням ймовірної користі засудженого із врахуванням жорстокості, проявленої засудженим під час злочину.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що засуджений потенційно перебуватиме в екстремальних умовах, як з іншими співслужбовцями, так і з особами, на яких буде покладено адміністративний нагляд за засудженим, для дотримання умов проходження служби.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи відомості про фактичні обставини кримінального правопорушення, вчиненого засудженим, та відомості про його особу, не може беззаперечно дійти висновку, що засуджений буде корисним війську, сумлінно проходитиме військову службу у дусі вмотивованості та патріотичності, готовності спокутувати власну провину перед суспільством на полі бою, оскільки він не надав суду першої інстанції обґрунтованої відповіді щодо свого бажання про проходження служби в ЗСУ за контрактом.

При цьому суд апеляційної інстанції усвідомлює, що не є секретом, що мобілізаційний ресурс нашого ворога є надвеликим, та державі слід використовувати всі наявні можливості для відсічі збройної агресії, у тому числі і можливість залучення до військової служби осіб, засуджених до позбавлення волі за тяжкі злочини.

Проте, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що законодавець, приймаючи зміни до КК України, та доповнюючи його ст. 81-1 КК України, визначив її не в формі обов`язку, а в формі судової дискреції.

Таким чином доводи апеляційної скарги засудженого, що висновки суду першої інстанції, покладені в обґрунтування висновку про відмову у застосуванні умовно-дострокового звільнення, а саме вчинення злочину проти особи жіночої статі за попередньою змовою групою осіб, не законодавчою забороною для застосування вимог ст. 81-1 КК України, та до нього може бути застосовано умовно дострокове звільнення для проходження служби за контрактом, є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції про неможливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 для проходження військової служби за контрактом є законним та обґрунтованим, ухваленим після повного та всебічного з`ясування фактичних обставин справи та відомостей про особу засудженого, тому суд апеляційної інстанції не вбачає обґрунтованих підстав для його скасування.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 81-1 КК України, ст.ст. 405, 407, 419 КПК України колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на ухвалу Металургійного районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.08.2025р., якою залишено без задоволення подання адміністрації Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Металургійного районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.08.2025р., якою залишено без задоволення подання адміністрації Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби засудженого ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді