УХВАЛА

24 березня 2026 року

м. Київ

справа № 750/3403/22

провадження № 51-783 ск 26

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 березня 2025 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року,

установила:

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши подану касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що при зверненні не було додержано приписів пунктів 4, 5 ч. 2 цієї статті.

Згідно з положеннями закону в касаційній скарзі належить зазначити правове обґрунтування заявленої вимоги, котра повинна узгоджуватися зі ст. 436 КПК, адже суд касаційної інстанції є судом права; у силу ст. 433 цього Кодексу не досліджує доказів, не ревізує висновків щодо фактичних обставин, при вирішенні справи виходить із фактів, установлених судами попередніх інстанцій та уповноважений скасувати чи змінити оспорювані рішення виключно на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК. Тому, заперечуючи законність судових рішень скаржник має обґрунтувати допущення в конкретній справі саме істотних порушень норм права, які відповідно до ст. 438 КПК є підставами для скасування вироку та ухвали.

Окресленого не було враховано при зверненні до Верховного Суду.

Так, у касаційній скарзі захисник просить скасувати судові рішення і закрити кримінальне провадження.

Однак, викладаючи у прохальній частині скарги вимогу про закриття кримінального провадження, скаржник не вказує на котрій із визначених процесуальним законом правовій підставі має бути прийнято таке рішення. Тож у цій частині формулювання заявленої вимоги не корелюється з принципом юридичної визначеності.

Водночас автор скарги не наводить в аспекті статей 84-87, 91, 94, 370, 374, 404 КПК з урахуванням установлених у справі фактів обґрунтування допущення судами попередніх інстанцій таких порушень, котрі відповідно до ст. 412 цього Кодексу є істотними. У поданій скарзі також не викладено доводів, які би з огляду на ст. 413 КПК, особливостей та нормативного змісту ст. 191 Кримінального кодексу України свідчили про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Натомість аргументи скаржника переважно зводяться до посилань на практику Верховного Суду в справах іншої юрисдикції без урахування ст. 90 КПК. Захисник по суті ставить під сумнів відповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що в силу ст. 433 вказаного Кодексу не належить до предмета перевірки за касаційною процедурою.

Таким чином у касаційній скарзі не зазначено обґрунтування незаконності оспорюваних судових рішень і необхідності їх обов`язкового скасування на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК і закриття кримінального провадження.

Отже, приписів ст. 427 вказаного Кодексу належно не виконано, що стає на заваді вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Оскільки касаційна скарга не відповідає положенням згаданої норми процесуального права, колегія суддів уважає необхідним на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала цю скаргу.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів

постановила:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 березня 2025 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків упродовж п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3