Справа №579/934/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/454/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту
УХВАЛА

Іменем України

25 лютого 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 579/934/23 за апеляційними скаргами заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 27.05.2025, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

установила:

У поданих апеляційних скаргах:

- заступник керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_12 просить скасувати вирок місцевого суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість і ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_10 засудженим за ч. 1 ст. 309 КК до 5 років обмеження волі. На підставі ст. 71 КК, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання покарань за новим вироком та вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 07.07.2022 призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 5 років. Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на вчинення ОСОБА_10 виготовлення та пересилання наркотичних засобів. В іншій частині вирок залишити без змін. Вимоги обґрунтовані тим, що при призначенні покарання на підставі ст. 71 КК судом застосовано принцип, передбачений ст. 70 КК. Також при кваліфікації дій ОСОБА_10 суд зазначив про вчинення ним дій, які йому не інкримінувалися. Крім того, суд безпідставно дійшов висновку про наявність таких пом`якшуючих покарання обставин як щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення;

- обвинувачений ОСОБА_13 просить змінити вирок місцевого суду та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду, а покарання за вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 07.07.2022 на підставі ч. 1 ст. 71 КК виконувати самостійно. Вимоги обґрунтовані тим, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю правопорушення, має тяжкий стан здоров`я, міцні соціальні зв`язки та малолітню дитину на утриманні, працевлаштований.

Вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 27.05.2025 ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, і йому призначене покарання у виді 1 року пробаційного нагляду та покладенням обов`язків: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. На підставі ч. 1 ст. 71 КК, за сукупністю вироків, до призначеного покарання шляхом часткового поглинення більш суворим покаранням менш суворого приєднано невідбуте покарання за вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 07.07.2022 та остаточно призначене покарання за сукупністю вироків у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. Стягнуто з ОСОБА_10 судові витрати у кримінальному провадженні за проведення експертиз у сумі 2390 грн.

Згідно вироку, наприкінці літа 2022 р. ОСОБА_10 , перебуваючи на околиці м. Кролевець Конотопського району, придбав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс без мети збуту, який переніс до домогосподарства за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . У період часу з 15 год. 17 хв. до 16 год. 46 хв. 24.03.2023 за вказаною адресою проведено обшук, у ході якого ОСОБА_10 добровільно видав наркотичний засіб канабіс загальною масою 33,09 г.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечили проти апеляційної скарги заступника керівника Сумської обласної прокуратури, доводи прокурора ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу заступника керівника Сумської обласної прокуратури та заперечила проти апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга заступника керівника Сумської обласної прокуратури підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційних скаргах не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційної скарги заступника керівника Сумської обласної прокуратури про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_10 внаслідок м`якості, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу.

Так, положеннями ст. 50 і 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті (частині статті) Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Згідно ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи захисника), а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

При визначенні виду і розміру покарання необхідно також враховувати й те, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «пропорційності», тобто коли призначене особі покарання є непропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12), а тому тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не повинна бути основним визначальним фактором щодо покарання. При цьому колегія суддів дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

Призначаючи ОСОБА_10 покарання, суд першої врахував ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання (щире каяття та активне сприяння розкриттю правопорушення), рецидив кримінальних правопорушень як обставину, що обтяжує покарання, і дійшов висновку про необхідність призначення покарання в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК у виді пробаційного нагляду строком 1 рік, яке на думку колегії суддів відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Визначене судом покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами вчиненого та особою обвинуваченого, що розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню, тому вид і розмір призначеного ОСОБА_10 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Не можуть бути прийнятими до уваги твердження апеляційної скарги заступника керівника Сумської обласної прокуратури про відсутність такої пом`якшуючої покарання обставини як щире каяття, оскільки ОСОБА_10 в повному обсязі визнав свою вину, що об`єктивно вказує на те, що він дав своїй поведінці належну оцінку, висловлює щирий жаль з приводу вчиненого та дійсно готовий нести передбачену законом відповідальність.

Також у ході апеляційного розгляду знайшла своє підтвердження та обставина, що ОСОБА_10 активно сприяв розкриттю кримінального проступку, оскільки під час досудового розслідування він надав правдиві показання та приймав участь в слідчих діях з метою перевірки і уточнення відомостей проступку, що свідчить про наявність конкретних проявів у його поведінці щодо надання органам досудового розслідування допомоги у встановленні обставин, які мали істотне значення для розкриття правопорушення.

Таким чином, у цьому провадженні щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину знаходяться в причинному зв`язку з його цілями, роллю, яку виконував ОСОБА_10 , його поведінкою під час вчинення правопорушення та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку діяння та небезпечність винуватця, тому ці обставини пом`якшують покарання.

Матеріали кримінального провадження не містять суттєвих підстав, які б свідчили про сумнівність установлених судом обставин, у зв`язку з чим вид і розмір призначеного ОСОБА_10 покарання є необхідними та достатніми для його виправлення і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. При цьому, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення були визнані обставинами, що пом`якшують покарання, не лише судом, а й стороною обвинувачення, про що зазначено в обвинувальному акті.

Жодних підстав вважати, що визначене обвинуваченому покарання місцевим судом у виді пробаційного нагляду, яке наближене до найбільш суворого виду покарання за ч. 1 ст. 309 КК, є явно м`яким, не встановлено.

Не підлягають задоволенню і доводи апеляційної скарги про окреме виконання вироку Кролевецького районного суду Сумської області від 07.07.2022, яким він засуджений за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та на підставі ст. 75 КК звільнений від відбування цього покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК, вчинене ним в період іспитового строку, що тягне за собою призначення покарання за правилами, передбаченими ст. 71, 72 КК (якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком; остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком; при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: 1) одному дню позбавлення волі відповідають: а-1) два дні пробаційного нагляду).

Винятком є положення ч. 3 ст. 72 КК, згідно яких основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно. Однак у цьому кримінальному провадженні зазначені положення не підлягають застосуванню, так як призначені ОСОБА_10 покарання за своїм видом підлягають складанню відповідно ч. 1 ст. 72 КК.

Доводи апеляційної скарги заступника керівника Сумської обласної прокуратури про неправильне призначення ОСОБА_10 остаточного покарання є слушними, оскільки місцевий суд до призначеного за ч. 1 ст. 309 КК покарання приєднав за сукупністю вироків невідбуте покарання за попереднім вироком «шляхом часткового поглинення більш суворим покаранням менш суворого», що не передбачено ч. 1 ст. 71 КК.

Крім того, відповідно ч. 2 ст. 291 КПК, обвинувальний акт має містити, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (п. 5), а згідно ч. 1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно сформульованого в обвинувальному акті обвинувачення об`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_10 проступку полягає виключно у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу без мети збуту.

Розглянувши кримінальне провадження, суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_10 винуватим за ч. 1 ст. 309 КК, фактично вийшов за межі пред`явленого обвинувачення, так як додатково кваліфікував його дії як незаконне виготовлення та пересилання наркотичних засобів без мети збуту.

Таке розширення об`єктивної сторони кримінального правопорушення суперечить вимогам ч. 1 ст. 337 КПК, позаяк суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати обсяг обвинувачення шляхом включення до нього нових форм злочинної діяльності, які не були йому інкриміновані.

Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (неправильне тлумачення закону, який суперечить його точному змісту) та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (порушення, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення) є підставами для зміни судового рішення в апеляційній інстанції (п. 3, 4 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412, п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК), а тому колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок з цих підстав і призначити ОСОБА_10 остаточне покарання у точній відповідності до положень ч. 1 ст. 71 КК, а також виключити з мотивувальної частини вироку при формулюванні визнаного доведеним обвинувачення посилання суду першої інстанції на вчинення ОСОБА_10 «виготовлення та пересилання наркотичних засобів», задовольнивши таким чином частково апеляційну скаргу заступника керівника Сумської обласної прокуратури, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 27.05.2025 відносно ОСОБА_14 змінити в частині призначення остаточного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також в частині визнаного судом першої інстанції доведеним формулювання обвинувачення у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного судом першої інстанції покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді пробаційного нагляду строком один рік частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 07.07.2022 та призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком три роки один місяць.

Виключити з мотивувальної частини вироку при формулюванні визнаного доведеним обвинувачення посилання суду першої інстанції на вчинення ОСОБА_15 «виготовлення та пересилання наркотичних засобів».

В іншій частині вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 27.05.2025 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4