Єдиний унікальний № 371/2189/25
Номер провадження № 1-кп/371/185/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2026 р. м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про визначення розміру застави у кримінальному провадженні № 0000249 від 01 серпня 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миронівка Київської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Миронівського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження № 0000249 від 01.08.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миронівка Київської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України.

Згідно з ухвалою суду від 23.12.2025 продовжено строк запобіжного заходу у виді взяття під варту із застосуванням застави.

11.02.2026 прокурор звернувся до суду із клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000249 від 01.08.2025 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України.

Клопотання обгрнутоване тим, що обвинувачена ОСОБА_4 , відносно якої 28.06.2024 скеровано обвинувальний акт до Миронівського районного суду Київської області у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 01.01.2024, за вчинення нею кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, на шлях виправлення та перевиховання не стала, належних висновків не зробила та знову обвинувачується у вчиненні нових умисних злочинах у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_4 , посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, повторно, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP, за невстановлених слідством обставин та у невстановлений час, повторно придбала особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, яку зберігала за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , з метою повторного збуту.

У подальшому, для повної реалізації свого злочинного умислу на незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини, ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що придбана нею речовина PVP, є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено, діючи умисно, з метою отримання незаконного прибутку, керуючись корисливим мотивом, повторно, 05.09.2025, о 17 годині 54 хвилині, під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупівлі особливо небезпечної психотропної речовини PVP, перебуваючи на ділянці місцевості, що біля будинку № 24 вулиці Скоропадського міста Миронівка Обухівського району Київської області, повторно незаконно збула залегендованій особі ОСОБА_5 , який діяв під контролем правоохоронних органів, за кошти в сумі 1100,00 грн. (одна тисяча сто гривень), кристалоподібну речовину, яка знаходилась в паперовому згортку, в середині якого знаходився згорток з фольги, яка в подальшому вилучена.

Вилучена кристалоподібна речовина, незаконний збут якої здійснила ОСОБА_4 , містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, масою 0,110 г.

PVP, згідно зі Списком № 2 «Особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено» Таблиці І «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770, є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено.

Окрім цього, ОСОБА_4 , посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, повторно, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP, за невстановлених слідством обставин та у невстановлений час, повторно придбала особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, яку зберігала за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , з метою повторного збуту.

Відтак для повної реалізації свого злочинного умислу на незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини, ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що придбана нею речовина PVP, є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено, діючи умисно, з метою отримання незаконного прибутку, керуючись корисливим мотивом, повторно, 24.09.2025, о 13 годині 07 хвилині, під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупівлі особливо небезпечної психотропної речовини PVP, перебуваючи на ділянці місцевості, що біля будинку № 24 вулиці Скоропадського міста Миронівка Обухівського району Київської області, повторно незаконно збула залегендованій особі ОСОБА_5 , який діяв під контролем правоохоронних органів, за кошти в сумі 2500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень), кристалоподібну речовину, яка знаходилась в паперовому згортку, в середині якого знаходився згорток з фольги, яка в подальшому вилучена.

Вилучена кристалоподібна речовина, незаконний збут якої здійснила ОСОБА_4 , містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, масою 0,215 г.

PVP, згідно зі Списком № 2 «Особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено» Таблиці І «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770, є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено.

Прокурор заначив, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України - незаконного придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконного збуту особливо небезпечних психотропних речовин, вчинених повторно, тобто, кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Згідно з ухвалою Миронівського районного суду Київської області 23.12.2025 ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування до 21.02.2026.

Прокурор уважає, що існує необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , оскільки ризики, передбачені п.п.1, 5 ч. 1 ст.177 КК України не втратили актуальності і продовжують існувати, та дають достатні підстави вважати, що остання, з метою уникнення відповідальності, може переховуватись від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення. Зокрема, на думку сторони обвинувачення, такі висновки зроблені тому, що ОСОБА_4 скоїла тяжкі злочини, за вчинення яких передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років, і у разі визнання ОСОБА_4 , винуватою, дає підстави вважати, що остання може переховуватись від правоохоронних органів з метою уникнення кримінальної відповідальності. При оцінці переховування від правосуддя може братися до уваги разом з іншими обставинами і загроза відносно суворого покарання.

Висновок щодо можливості вчинення ОСОБА_4 вчиняти інші кримінальні правопорушення ґрунтується на тому, що 28.06.2024 до Миронівського районного суду Київської області скеровано обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України. Незважаючи на те, що вирок у попередньому кримінальному провадженні ще не був ухвалений, сам факт перебування кримінального провадження відносно ОСОБА_4 на розгляді суду свідчить про її схильність до протиправної поведінки та ігнорування закону, що підтверджує наявність реальної можливості вчинення нею нових кримінальних правопорушень у разі незастосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ніякі інші запобіжні заходи, окрім взяття під варту, коли обвинувачена буде ізольована від суспільства, не зможуть запобігти ризику, зокрема, вчиняти інші злочини та не з`являтися на виклики суду.

Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано до обвинуваченої ОСОБА_4 , тому, що остання не буде виконувати покладені на неї обов`язки передбачені ст. 194 КПК України, так як вона має негативні соціальні знайомства та зв`язки.

Застосування особистої поруки неможливо, оскільки обвинувачена ОСОБА_4 на даний час не заслуговує на довіру, та встановити в ході слідства осіб, які могли б поручитися за те, що підозрювана буде виконувати покладені на неї під час запобіжного заходу кримінально - процесуальним законодавством обов`язки, не представилось можливим.

Так як обвинувачена ОСОБА_4 не працює, постійного джерела доходу не має, грошові кошти для власних потреб отримувала лише від незаконного збуту психотропних речовин, унеможливлює застосування до обвинуваченої застави.

Застосування домашнього арешту відносно обвинуваченої ОСОБА_4 також, на думку сторони обвинувачення є неможливим, оскільки остання за місцем свого проживання зберігає та збуває психотропні речовини.

Тому прокурор просив суд, продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 строком на 60 днів у Державній установі «Київський слідчий ізолятор», та визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі п`ятидесяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та покласти обов`язки: прибувати до слідчого один раз на тиждень; не відлучатися із населеного пункту в якому вона зареєстрована та проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Обвинувачена ОСОБА_4 подала до суду клопотання про застосування стосовно ней запобіжний захід у виді застави у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімімумів доходів громадян, що складає 100000 грн. Клопотання обгрунтоване тим, що на думку, обвинуваченої стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, тому просить застосувати до неї запобіжний захід у виді застави.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні. Заперечиа проти розміру застави, заявленого у клопотанні, поданому обвинуваченою, просив відмовити у його задоволенні. Вказав, що на його думку, можливим є застосування заставиу розмірі мінімум 40 статтею 177 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечила проти продовження строку тримання її під вартою, вказала, що таке клопопотання сторони обвинувачення є необгрунтованим, зауважила, що має на утриманні неповнолітніх дітей, просила задовольнити подане нею клопотання про застосування застави.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченої, дослідивши матеріали клопотань, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів .

Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Крім того, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, характеризуються підвищеною суспільною небезпекою.

Тому вірогідність настання ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_4 , про які вказує прокурор, є досить високою.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Суд уважає, що ризик переховування від суду продовжує існувати, з огляду на обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, тож у разі визнання винуватою, їй може загрожувати покарання у виді реального позбавлення волі. При оцінці наявності цього ризику слід враховувати практика ЄСПЛ, згідно з якою суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Отже, міра покарання, яка може бути призначена обвинуваченій, у випадку визнання її винуватою, хоча і не може бути визначальним фактором, але враховується при оцінці такого ризику.

Також, суд вважає, що ризик вчинення інших кримінальних правопорушень зберігається, на що вказує те, що 28.06.2024 до Миронівського районного суду Київської області скеровано обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан його здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи; репутацію; майновий стан.

ОСОБА_4 є особою середнього віку та суду не надані будь-які дан, які б вказували на наявність в неї хвороби, яка б унеможливлювала застосування відносно неї відповідного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Обвинувачена зареєстрована та фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , на утриманні має неповнолітню доньку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітнього сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , малолітнього сина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , постійне місце роботи відсутнє.

У ході розгляду даного клопотання суд дійшов висновку, що ризики, встановлені при вирішенні питання про застосування до обвинуваченої запобіжного заходу та продовження строку його дії, не зменшились, продовжують існувати, та у судовому засіданні прокурором доведено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченої під вартою.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченої під вартою та в судовому засіданні такі відомості не надані.

На даний час суд не вбачає надмірної тривалості тримання обвинуваченої під вартою, оскільки приймає до уваги тяжкість пред`явленого їй обвинувачення з сукупністю ризиків, які продовжують існувати. Тому, таке обмеження права обвинуваченої на свободу, суд вважає таким, що не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Щодо застави альтернативного запобіжного заходу у виді застави, про яку просить прокурор у розмірі п`ятдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, суд зазначає таке.

Згідно з ухвалою Миронівського районного суду Київської області 23.12.2025 ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, до 21.02.2026 року та визначено заставу в розмірі п`ятдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Суд уважає за можливе зменшити такий розмір, тому клопотання в частині застосування альтернативного запобіжного заходу задоволенню підлягає частково.

Застосовуючи до обвинуваченої альтернативний запобіжний захід у виді застави, який може бути нею внесений у будь-який момент, суд вважає за необхідне, у разі внесення застави, покласти на обвинувачену ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

прибувати за викликом суду;

не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована та проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

здати на зберігання до територіальних органів УДМС України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Стосовно клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про застосування до неї запобіжного заходу у виді застави суд зазначає таке.

Згідно з приписами ч.1 ст.201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Відповідно вимог ч.4 ст.201 КПК України суд зобов`язаний розглянути клопотання підозрюваного, обвинуваченого протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Суд зауважує, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Тому, на думку суду, клопотання обвинуваченої про застосування щодо неї застави у розмірі тридцяти мінімумів доходів громадян задоволенню не підлягає.

Керуючись 193, 194, 197, 199, ч.2 ст. 376 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миронівка Київської області, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на строк 60 днів, тобто до 24.00 год 11.04.2026 включно, та утримувати її в Державній установі «Київський слідчий ізолятор».

Визначити обвинуваченій ОСОБА_4 розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченою обов`язків, передбачених КПК України в розмірі 40 (сорока) розмірів прожиткового мінімумів для працездатних осіб, що складає 133 120 (сто тридцять три тисячі сто двадцять) гривень, яка може бути внесена як самою обвинуваченою, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Київській області UA0018661, банк отримувача: Держказначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, , Отримувач коштів: ТУ ДСА України в Київській області.

У задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 відмовити.

На підставі ч.5 ст.194 КПК України покласти на обвинувачену у разі внесення застави наступні обов`язки:

-прибувати за кожною вимогою до суду;

-не відлучатись із населеного пункту, в якому вона проживає (перебуває) без дозволу суду;

-утримуватись від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до територіальних органів УДМС України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Визначити 2-х місячний термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, з дня внесення застави, але не довше 11.04.2026 року.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_4 , що у разі внесення застави у визначеному в цій ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави, має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення негайно має здійснити розпорядження про звільнення обвинуваченої з-під варти та повідомити усно і письмово суд.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченої з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної в цій ухвалі, обвинувачена зобов`язана виконувати покладені на неї обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у виді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачена вважається такою, до якої застосовано запобіжний захід у виді застави.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на неї обов`язків, застава звертається в дохід держави, а до неї для забезпечення виконання визначених законом обов`язків, може бути застосовано інший запобіжний захід.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошений 17.02.2026.

Суддя ОСОБА_9