Справа № 461/693/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/343/26 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, апеляційну скаргу з доповненнями прокурора ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 23 січня 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 407 КК України,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

слідчий відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, терміном на 60 днів.

Клопотання мотивує тим, що 22 січня 2026 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 615 КК України та цього ж дня останньому повідомлено про підозру в пособництві самовільного залишення військової частини військовослужбовцем, без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 407 КК України.

Слідчий зазначав, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, що може стимулювати підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, а тому більш м`які запобіжні заходи не зможуть виправдати ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 23 січня 2026 року задоволено частково клопотання слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 .

Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з утриманням у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)», строком на 60 днів, тобто до 22 березня 2026 року включно.

На підставі ч. 3 ст. 183 КПК України визначено заставу, достатню для забезпечення виконання обов`язків підозрюваним ОСОБА_6 у розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 266 240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) гривень.

У разі внесення застави покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду, в провадженні яких перебуватиме дане кримінальне провадження;

не відлучатися з Львівської області без дозволу слідчого, прокурора та суду, в провадженні яких перебуватиме дане кримінальне провадження;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, у випадку наявності таких .

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор ОСОБА_5 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвал, якою клопотання слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 задоволити, застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, терміном на 60 днів.

В доводах апеляційної скарги зазначив, що оскаржувана ухвала винесена без належної оцінки доводів сторони обвинувачення, матеріалів досудового розслідування, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

2 лютого 2026 року на адресу Львівського апеляційного суду надійшли доповнення до апеляційної скарги від прокурора ОСОБА_5 в якому він зазначає, що слідчим суддею не враховано наявності ризиків, передбачених п. 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наголошує, що на даному етапі досудового розслідування є всі достатні підстави вважати, що до вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень причетні низка інших осіб, здобуто відомості, які мають істотне значення для оцінки всіх раніше здобутих доказів, зокрема стосовно обставин вчинення злочину впродовж тривалого періоду часу, з особливою зухвалістю та цинізмом, із залученням до вказаної протиправної діяльності інших осіб, у зв`язку з чим є необхідність у їх перевірці на предмет наявності в їх діях складу злочину та наданні їм належної правової оцінки та прийняття за їх результатом кінцевого процесуального рішення.

Окрім цього, зазначає, що відповідно до положень ч. 4 ст.183 КПК України, під час дії правового режиму воєнного стану слідчий суддя, суд, з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальних провадженнях щодо злочинів, зокрема, передбачених статтею 407 Кримінального кодексу України.

Звертає увагу, що підозрюваний ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, а саме у пособництві самовільному залишенню військової частини військовослужбовцем в умовах воєнного стану, що безпосередньо посягає на обороноздатність держави, військову дисципліну та боєздатність Збройних Сил України.

Повідомляє, що наявні ризики, передбачених п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наголошу, що застосована застава, як альтернативний запобіжний захід не зможе гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та його належну процесуальну поведінку.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора на підтримку аргументів апеляційної скарги, доводи захисника та підозрюваного на заперечення матеріалів апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «Ilijkov v. Bolgaria»).

Відповідно до ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За частиною першою та п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею ст. 177 цього Кодексу, окрім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Як убачається з ухвали слідчого судді та матеріалів судової справи, відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУ НП у Львівській області за процесуального керівництва Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000460 від 01 квітня 2025 року за підозрою ОСОБА_6 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 407 КК України, та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , в період з 19 год. 53 хв. 08 липня 2025 року до 17 год. 14 хв. 09 липня 2025 року, діючи за попередньою змовою групою із ОСОБА_10 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, переслідуючи мету особистого незаконного збагачення, сприяв самовільному залишенню військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцю ОСОБА_11 , в умовах воєнного стану, шляхом надання вказівок та порад щодо способу та місця подолання огородження вказаної військової частини.

22 січня 2026 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру в пособництві самовільного залишення військової частини військовослужбовцем, без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 407 КК України.

22 січня 2026 року слідчий відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, терміном на 60 днів

23 січня 2026 року клопотання слідчого задоволено частково слідчим суддею Галицького районного суду м. Львова

Ухвалюючи своє рішення про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя в повному об`ємі, правильно дослідив усі обставини справи та вірно прийшов до переконання про наявність ризиків, перелік яких передбачений ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування запобіжного заходу тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України, вислухавши доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 407 КК України, а наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового слідства.

Перевіряючи доцільність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного під вартою та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя Галицького районного суд м. Львова дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу підозрюваного.

Згідно з наданими стороною обвинувачення даними ОСОБА_12 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 407 КК України, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні шляхом їх переконання, залякування чи схиляння їх до зміни показань, узгодження своїх показань з показаннями вказаних осіб, відтак застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Дані обставини є істотними та такими, що виправдовують тримання підозрюваного під вартою, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

З урахуванням фактичних обставин підозри, характеру вчинення інкримінованого правопорушення, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді першої інстанції, що зазначене вказує на неможливість в даному конкретному випадку застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу. Застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування в тому числі щодо належного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених Кодексом.

При цьому, згідно з п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

Поряд із тим, при визначенні розміру застави до уваги може братися розмір шкоди, що спричинив підозрюваний (справа «Мангурас проти Іспанії», рішення від 28 вересня 2010 року).

Тому, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

З урахуванням суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, міри покарання, яка може бути застосована до підозрюваного в разі доведеності його вини та наявністю визнаних судом ризиків, застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (266 240 грн.) відповідає меті застосування запобіжного заходу. Саме такий розмір застави, на думку колегії суддів, слугуватиме достатнім стимулюючим фактором, який підозрюваний та/або заставодавець боявся б втратити у разі невиконання покладених процесуальних обов`язків.

Доводи, на які послався в апеляційній скарзі прокурор, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки були враховані слідчим суддею при прийнятті рішення.

Твердження прокурора про те, що відповідно до положень ч. 4 ст.183 КПК України, під час дії правового режиму воєнного стану слідчий суддя, суд, з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальних провадженнях щодо злочинів, зокрема, передбачених статтею 407 Кримінального кодексу України, колегія суддів розцінює критично, оскільки наведена норма не встановлює імперативної заборони на визначення розміру застави. Відповідно до її змісту, під час дії правового режиму воєнного стану слідчий суддя, суд має право, а не зобов`язаний, не визначати розмір застави у кримінальних провадженнях щодо злочинів, у тому числі передбачених ст. 407 КК України.

Таким чином, питання визначення або не визначення розміру застави підлягає вирішенню судом у кожному конкретному випадку з урахуванням сукупності підстав та обставин, передбачених статтями 177 та 178 КПК України.

Як встановлено з ухвали слідчого судді Галицького районного суду від 23 січня 2026 року (а.с.67-70) слідчим суддею належним чином враховано вік, стан здоров`я, характер вчиненого кримінального правопорушення, особу підозрюваного ОСОБА_6 , який має постійне місце проживання, раніше не судимий, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, і прийшов до обґрунтованого переконання, що до підозрюваного можливо застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Твердження прокурора про те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, є необґрунтованим, оскільки сама по собі тяжкість наслідків кримінального правопорушення, не є достатньою підставою для відмови у застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави: відповідно до ст. 177, 178 та 183 КПК України питання застосування тримання під вартою та визначення застави вирішується з огляду на наявність конкретних ризиків, а не лише на тяжкість наслідків, і тому навіть у справах про тяжкі злочини суд зобов`язаний встановити та обґрунтувати відповідні ризики, а за їх відсутності визначити розмір застави.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, про те, що прокурор не довів обставин, які свідчать про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нової ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, а тому слідчий суддя обґрунтовано застосував до підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Виходячи з вище наведеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя об`єктивно та в повній мірі, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Відтак, ухвала слідчого судді про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 179, 183, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 23 січня 2026 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначення розміру застави ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу з доповненнями прокурора ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголосити 6 лютого 2026 року12 год.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3