Справа № 569/1769/23
номер провадження 1-кп/570/59/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2026 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді ОСОБА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

його захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

його захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинувачено ї ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

її захисника адвоката ОСОБА_9 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне, вул.С.Петлюри, 10/ та у режимі відеоконференції між Рівненським районним судом Рівненської області та Державною установою "Рівненський слідчий ізолятор" клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів обвинуваченим у кримінальному провадженні №0000096стосовно

ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.255-1, ч.3 ст.27 ч.3 ст.307, ч.3 ст.27 ч.3 ст.15 ч.3 ст.307 КК України,

ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27 ч.3 ст.307, ч.2 ст.27 ч.3 ст.15 ч.3 ст.307, ч.2.ст.307, ч.1 ст.354 КК України,

ОСОБА_12 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27 ч.3 ст.307 КК України,

ОСОБА_13 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27 ч.3 ст.307, ч.2 ст.27 ч.3 ст.15 ч.3 ст.307 КК України,

ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27 ч.3 ст.307, ч.2 ст.27 ч.3 ст.15 ч.3 ст.307, ч.2 ст.307 КК України,

ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27 ч.3 ст.307 КК України,

ОСОБА_14 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27 ч.3 ст.307, ч.3 ст.354, ч.4 ст.354 КК України /провадження відносно нього зупинене/,

у с т а н о в и в :

Оскільки 13 березня 2026 року закінчуються запобіжні заходи відносно обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , однак справа продовжує перебувати на судовому розгляді, а ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, на даний час не зменшилися, прокурор у поданих 26 лютого 2026 року клопотаннях просить продовжити раніше обрані відносно вказаних обвинувачених запобіжні заходи з продовженням попередньо покладених обов`язків.

Для розгляду питання про продовження запобіжних заходів обвинуваченим призначене судове засідання на 13 березня 2026 року о 12 год. 00 хв.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічну пору доби, а обвинуваченому ОСОБА_15 у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.

Обвинувачений ОСОБА_5 не заперечує проти задоволення клопотання, оскільки вже майже 3 роки перебуває в СІЗО. Його захисник просить змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, оскільки вважає, що ризики, які обгрунтовують застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на даний час відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_16 та його захисник не заперечують проти продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту, однак просять зменшити обмеження домашнього арешту з цілодобового на домашній арешт у певний період доби, оскільки обвинувачений позбавлений можливості працювати та заробляти кошти на утримання, зокрема, його неповнолітньої дитини.

Обвинувачена ОСОБА_7 не заперечує проти продовження їй запобіжного заходу у виді домашнього арешту у житлі, де вона зареєстрована та проживає і яке належить її батькам, які не заперечують її перебування у зв`язку з цим запобіжним заходом.

Заслухавши їх думку, з`ясувавши обставини та вивчивши надані матеріали кримінального провадження, вважаючи їх достатніми для винесення рішення, суд прийшов до таких висновків.

Згідно зі змісту ст.177 КПК України основною метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Відповідно до п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність, нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

ЄСПЛ зазначав, що національні судові органи повинні зважити на всі обставини, що свідчать за і проти наявності справжнього суспільного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, і врахувати це в рішеннях. Небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з урахуванням низки інших релевантних факторів. При цьому треба враховувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв?язки з державою, у якій його переслідували за законом, і його міжнародні контакти.

Особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув?язнення як винятковий запобіжний захід протягом певного часу.Тривале тримання під вартою обвинуваченого може бути виправданим, оскільки наявні специфічні ознаки суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує правило поваги до свободи особи. Тримання під вартою не передбачає покарання у вигляді позбавлення волі, але при збереженні розумної підозри відносно затриманої особи в скоєнні злочину, є обов`язковою, неодмінною умовою законності і відповідає реальним вимогам громадського інтересу.

Законним та обґрунтованим вважається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Дії цих обвинувачених являють підвищену суспільну небезпеку, вони раніше притягувалися до кримінальної відповідальності, але належних висновків для себе не зробили і знову обгрунтовано обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, за вчинення яких передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років із конфіскацією майна.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст: вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дає можливість достатньою мірою спрогнозувати її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. Обвинувачення в зв?язку з вчиненням тяжкого злочину не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення разом з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що йому неможливо запобігти, не взявши особу під варту. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Щодо ризиків, то суд вважає, що той чи інший ризик буде вважатися наявним за умови встановлення ймовірної можливості здійснення обвинуваченим таких спроб. Процесуальний закон не вимагає наведення доказів того, що обвинувачений поза всяким сумнівом здійснюватиме дії, спрямовані на перешкоджання кримінальному провадженню, проте слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, може дійти обгрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності цього. При цьому суд з однаковою ретельністю дослідив обставини надані як стороною обвинувачення, так і захистом, пам`ятаючи, що перелік обставин, визначений у цій нормі, не є вичерпним і, безумовно, обставини підлягають оцінці в контексті досліджених під час судового засідання доказів.

Вивченням особи обвинувачених суд встановив, що особи офіційно не працевлаштовані, утриманців не мають, проживають у відмінних від місця знаходження суду населенних пунктах, усвідомлюючи реальність покарання за вчинені особливо тяжкі злочини,можуть безперешкодно виїхати з місця проживання, та, як наслідок, переховуватись від суду.

Крім цього, будучи обізнаними про осіб, кому відомо чи може бути відомо про обставини вчинення ним кримінального правопорушення, шляхом умовлянь, вчинення тиску та /або будь-яким іншим чином можуть вплинути на свідків та інших обвинувачених з метою зміни показань.

Оскільки особи раніше притягувалися до кримінальної відповідальності, але належних висновків для себе не зробили і знову обгрунтовано обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, вони можуть продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, що є додатковим ризиком.

Так, обвинувачений ОСОБА_11 був засуджений до 15 років позбавлення волі, на думку слідства, під час відбування покарання створив та очолив організовану групу з метою вчинення злочинів в у сфері обігу наркотичних засобів. Обвинувачена ОСОБА_7 притягувалася до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України. Обвинувачений ОСОБА_5 неодноразово судимий за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, під час відбування покарання вчинив нові умисні злочини.

Сторона обвинувачення під час розгляду даного клопотання довела наявність обставин, які свідчать про те, що на даний час не зменшилися та продовжує існувати ризики, які слугували підставою для застосування до обвинувачених відповідних видів запобіжного заходу і наявні обставини, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали

Суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться стороною захисту на їх користь, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.

При оцінці пропорційності застосування запобіжного заходу певного виду для запобігання встановленим ризикам та з метою забезпечення дієвості кримінального провадження, суд враховує досліджені під час судового засідання матеріали та індивідуальні особливості кримінального провадження, беручи до уваги відомості про особу обвинувачених, та внаслідок цього має визначити такий запобіжний захід, який є достатнім для запобігання їх неналежної процесуальної поведінки та забезпечення виконання ним своїх процесуальних обов`язків. Зазначені обставини є виправданими та необхідними елементами, які визначають потребу у продовженні раніше обраних запобіжноих заходів Досягнення мети застосування запобіжного заходу неможливе при обранні іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 одночасно з триманням під вартою слід визначити заставу в порядку, передбаченому ч.3 ст.183 КПК України, визнавши достатньою у співставленні з існуючими ризиками та даними про особу підозрюваного грошову суму у розмірі 120 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Такий розмір застави є альтернативою запобіжному заходу у виді тримання під вартою, буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного. Підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного не вбачається.

Суд вважає, що з урахуванням обставин кримінального провадження та особи обвинувачених, продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_7 в умовах контролю за їх поведінкою з боку працівників правоохоронних органів здатен запобігти заявленим ризикам та забезпечити їх належну процесуальну поведінку.

Суд зауважує, що згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» домашній арешт, з урахуванням його ступеня та інтенсивності, вважається позбавленням волі.

Таким чином, клопотання подане у передбачений законом термін, відповідає вимогам КПК України і тому підлягає до задоволення. Таке рішення забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених, і відповідатиме Конституції України, вимогам КПК України, нормам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Керуючись ч.3 ст.331 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Вараш Рівненської області, українцю, громадянину України, зареєстрованомуо за адресою: АДРЕСА_1 ,відбуваючого покарання в місцях позбавлення волі, запобіжний захід у виді тримання під вартою до 08 травня 2026 року.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_5 заставу в розмірі 399 360 грн. 00 коп.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 його право внести або забезпечити внесення іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) застави у будь-який момент з часу винесення ухвали на депозитний рахунок для зарахування коштів, внесених у вигляді застави (частки майна, попередньо визначеної суми судових витрат тощо), код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26259988, банк одержувача ДКСУ, м.Київ; код банку отримувача (МФО) 820172, IBAN: UA0010559.

Підтвердженням внесення коштів на депозитний рахунок суду є платіжний документ з відміткою банку про виконання, який надається суду, який здійснює кримінальне провадження.

У випадку внесення вказаного розміру застави обвинувачений звільняється з-під варти в порядку визначеному ч.4 ст.202 КПК України.

У випадку звільнення з-під варти на обвинуваченого ОСОБА_5 покладаються такі обов`язки:

- прибувати до суду за першим викликом;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю смт.Маневичі Волинської області, українцю, громадянину України, офіційно непрацевлаштованому, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,запобіжний захід у виді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_11 цілодобово залишати квартиру АДРЕСА_3 .

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_11 процесуальні обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

-- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд за кордон.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженці м.Вараш Рівненської області, українці, громадянці України, офіційно непрацевлаштованій, зареєстрованій та проживаючій за адресою: АДРЕСА_4 ,запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заборонити обвинуваченій ОСОБА_7 залишати житло за адресою: АДРЕСА_4 - з 23:00 години до 07:00 години наступної доби.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_7 процесуальні обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд за кордон.

- утримуватися від спілкування будь-яким способом з іншими обвинуваченими у вказаному кримінальному провадженні та зі свідками: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .

Строк дії ухвали та покладених на обвинувачених обов`язків встановити до 08 травня 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту отриманні її копії.

ОСОБА_14

Суддя ОСОБА_1