Справа № 761/365/23
Провадження № 1-кп/761/2748/2026
УХВАЛА

про закриття кримінального провадження

02 лютого 2026 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Шевченківського районного суду міста Києва, клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження № 0003202, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2022, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

установив:

10.05.2024 до Шевченківського районного суду міста Києва від прокурора Шевченківської окружної прокуратури ОСОБА_6 надійшов (вх. № 45671) обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003202, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2022 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 761/365/23 між суддями від 10.05.2024 головуючим суддею у справі визначено ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 13.05.2024 призначено підготовче судове засідання, на розгляд у якому винесено питання, регламентовані ст.ст. 314-316 КПК України.

Ухвалою суду від 22.10.2024 у цьому кримінальному провадженню призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

За формулюванням обвинувачення, ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що 04.11.2022 приблизно о 13 год 32 хв водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Lexus LS 500», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався у м. Києві у лівій смузі по вул. Січових Стрільців зі сторони Львівської площі у напрямку вул. Глибочицька та наближався до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований навпроти будинку № 40 на вул. Січових Стрільців.

У цей час у сусідній правій смузі руху попутного напрямку перед нерегульованим пішохідним переходом почав зменшувати швидкість та зупинятися автобус «МАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 , водій якого надавав дорогу пішоходу ОСОБА_7 , яка проходила проїзну частину навпроти будинку № 40 по вул. Січових стрільців по вказаному нерегульованому пішохідному переходу, рухаючись з права на ліво відносно напрямку руху вказаних транспортних засобів.

Грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3 «б», 18.4 Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001, водій ОСОБА_3 невірно оцінивши дорожню обстановку, проявив неуважність, не відреагував на зменшення швидкості та зупинку транспортного засобу перед нерегульованим пішохідним переходом в сусідній смузі, не знизив швидкість, не зупинився перед пішохідним переходом і не переконався у відсутності пішоходів, продовживши рух керованого ним автомобіля «Lexus LS 500», д.н.з. НОМЕР_1 , виїхав на нерегульований пішохідний перехід та правою передньою частиною автомобіля здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 .

Внаслідок проявленої злочинної необережності водієм ОСОБА_3 та порушення ним правил безпеки дорожнього руху, у результаті наїзду потерпілій ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження у виді закритої травми лівої кисті у вигляді косого перелому діалізу 3 п`ясної кістки, перелому дистального метафізу 2 п`ясної кістки без зміщення уламків, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до середнього ступеня тяжкості та тілесні ушкодження у виді садна на чолі, обох кистях, обох колінних суглобах, в ділянці зовнішньої кісточки лівої гомілки, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Під час керування транспортним засобом водій автомобіля «Lexus LS 500», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 порушив п.п. 2.3 «б», 18.4 Правил дорожнього руху:

-п. 2.3 «б»: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

-п. 18.4: якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 заявив клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, оскільки з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, минуло 3 (роки) роки, а тому на підставі ст. 49 КК України обвинувачений ОСОБА_3 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання свого захисника та просив звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закрити кримінальне провадження, при цьому зазначив, що йому роз`яснено право на таке звільнення, підстави звільнення від кримінальної відповідальності, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Прокурор ОСОБА_5 заперечувала проти клопотання захисника обвинуваченого та просила відмовити у його задоволенні, оскільки строк, який вираховується для закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України, переривався.

Потерпіла ОСОБА_7 та її законний представник ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. Водночас на електронну адресу суду надійшла заява ОСОБА_8 , в якій остання зазначила, що вона та потерпіла ОСОБА_7 ознайомилися з клопотанням захисника обвинуваченого та не заперечують проти його задоволення, вважаючи, що обвинувачений ОСОБА_3 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, вважає за необхідне зазначити про таке.

За правилами ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

У ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, якщо під час здійснення судового розгляду щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Якщо обвинувачений погоджується зі звільненням від кримінальної відповідальності, суд, встановивши, що строк давності минув, заслухавши думки потерпілих та інших учасників, зобов`язаний закрити кримінальне провадження у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України).

Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, який вчинено 04.11.2022.

Санкцією ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції станом на 04.11.2022) встановлено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Таким чином, інкриміноване ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, належить до числа нетяжких і передбачає найбільш суворе покарання у вигляді обмеження волі, тому під час визначення строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за цей злочин застосовуються положення п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а отже строк притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за указане кримінальне правопорушення сплив 04.11.2025 (три роки).

Жодних відомостей про те, що протягом здійснення кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 вчиняв дії, направленні на ухилення від суду чи органу досудового розслідування, суду не надані та таких не встановлено.

Відповідно до відомостей, наданих під час судового розгляду, підстав, визначених ч. ч. 2, 3 ст. 49 КК України, які б свідчили про переривання перебігу строків давності у цьому кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 судом також не встановлено.

На заперечення прокурора слід зазначити, що строк з 11.10.2023 по 08.05.2024 включається до строку перебігу давності, оскільки кримінальне провадження зупинялось у зв`язку із проходженням обвинуваченими військової служби, про що було відомо стороні обвинувачення. Підставою для зупинення кримінального провадження слугувало не ухилення обвинуваченого від суду, а проходження військової служби та захист держави.

З огляду на викладене, судом в цьому випадку не встановлено обставин, з якими закон пов`язує зупинення перебігу строку давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, передбачених ч. 2 ст. 49 КК України, оскільки матеріали провадження не містять даних про те, що останній ухилявся від суду.

При цьому судом встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_3 зрозуміло його право на звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 КК України та право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Таким чином, оскільки з часу вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, яке інкриміноване ОСОБА_3 , а саме з 04.11.2022 минуло понад 3 (три) роки, в судовому засіданні не встановлено правових перешкод щодо задоволення клопотання з приводу звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, враховуючи позицію сторони потерпілої, суд вважає, що клопотання захисника обвинуваченого підлягає задоволенню, а ОСОБА_3 - звільненню від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Слід зазначити, що у матеріалах кримінального провадження відсутні жодні відомості, які б свідчили про визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а тому суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам кримінального провадження про таке.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 552/5595/18 невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження, не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено. Виходячи з положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченого, а отже невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності, не може бути перешкодою в реалізації ним свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання.

Передбачений законом інститут звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із строками давності не пов`язує такого звільнення з визнанням ним своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім цього, така відмова може призвести до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.

У постанові Верховного Суду від 18.02.2025 по справі № 712/8174/23 встановлено, що у результаті закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за ініціативою та згодою особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, суд не може і не повинен констатувати факт вчинення цією особою кримінально-караного діяння. Адже кримінальний процесуальний закон зобов`язує суд розглянути клопотання сторони захисту про таке звільнення невідкладно. У разі розгляду такого клопотання без проведення повного судового розгляду суд не може констатувати винуватість або навпаки невинуватість особи у вчиненні інкримінованого діяння.

Також суд звертає увагу, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованим клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності та наявними правові підстави для закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до постанови об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12.09.2022 у справі № 203/241/17, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, то процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Таким чином, процесуальні витрати у кримінальному провадженні інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно віднести на рахунок держави.

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Враховуючи, що кримінальне провадження підлягає закриттю, суд приходить до висновку про необхідність скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 22, 26, 49, 284-286, 288, 372, 532 Кримінального процесуального кодексу України, суд

постановив:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Закрити кримінальне провадження № 0003202, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2022, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням останнього від кримінальної відповідальності.

Процесуальні витрати за проведення експертиз під час досудового розслідування віднести на рахунок держави.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16.11.2022 у справі № 761/24926/22.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

-автомобіль марки «Lexus LS 500», реєстраційний номер НОМЕР_1 - залишити у власника майна;

-диски DVD-R із відеозаписами - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1