В И Р О К

Іменем України

06 травня 2026 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 та цивільних позивачів ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0003188 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Житомира, зареєстрованої у АДРЕСА_1 , мешканки АДРЕСА_2 , громадянки України, із середньою освітою, фізичної особи-підприємця, заміжньої, має на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_10 , 2011 р.н. та ОСОБА_11 , 2015 р.н., раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Одинадцятого жовтня 2024 року близько 18 години на 9 км автодороги Р-18 «Житомир-Сквира» у с. Станишівка, Житомирського району, ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним автомобілем «Ford Focusr», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись зі сторони м. Житомира у напрямку с-ща Попільня, у порушення вимог пунктів 2.3. б), 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, проявила безпечність і неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не врахувала дорожню обстановку, при виникненні небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно не вжила заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки керованого нею автомобіля, не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого передньою частиною свого автомобіля здійснила зіткнення із задньою частиною автомобіля «Opel Vectra», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , який рухався попереду у попутньому напрямку та зупинився для здійснення повороту ліворуч.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля «Opel Vectra» ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, перелому 7, 8 ребер зліва, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що не є небезпечними для життя, але призвели до тривалого розладу здоров`я.

Пасажирка «Opel Vectra» ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження у вигляді синця та садна обличчя праворуч, синця правого плеча, саден та синців нижніх кінцівок, повних розривів хребта з руйнуванням спинного мозку на рівні 3-го шийного хребця та між 5 і 6-м грудними хребцями, переломів крижової кістки праворуч та ліворуч, розриву лобкового симфізу, розривів легень, печінки, міжреберних м`язів 8-го міжребер`я ліворуч та брижі кишечника, крововиливів у зв`язковий апарат внутрішніх органів та жирову клітковину живота, крововиливів під м`яку мозкову оболонку, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критеріем небезпеки для життя у момент їх спричинення та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням її смерті.

Отже, стороною обвинувачення такі дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесні ушкодження та спричинило смерть потерпілої ОСОБА_14 .

Під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_4 винною себе у вчиненні інкримінованого їй злочину визнала повністю, фактичні обставини справи не оспорювала, щиро розкаялася та надала показання, які цілком відповідають висунутому обвинуваченню.

Вина обвинуваченої у скоєному іншими учасниками процесу також не оспорюється.

За клопотанням прокурора, підтриманим стороною захисту, представником потерпілого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_9 , судовий розгляд проведено відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому обвинуваченій та іншим учасникам процесу судом роз`яснено, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному суді.

Суд дійшов висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_4 відповідає пред`явленому обвинуваченню, а тому кваліфікує її дії за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесні ушкодження та спричинило смерть потерпілої ОСОБА_14 .

Вирішуючи яке покарання призначити обвинуваченій суд, враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, особу винної, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, виключно позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_10 , 2011 р.н. та ОСОБА_11 , 2015 р.н., яких з 01.08.2023 виховує самостійно, у зв`язку з тим, що її чоловік ОСОБА_15 проходить службу у ЗСУ.

Не залишає суд поза увагою думку потерпілої ОСОБА_13 , яка не наполягала на суворості покарання, претензій до останньої не має, матеріальна та моральна шкода їй відшкодована у повному обсязі, а також думку представника потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_9 , який просив призначити обвинуваченій реальну міру покарання у зв`язку з тим, що вона частково визнала розмір моральної шкоди.

При призначенні покарання обвинуваченій суд бере до уваги пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , є визнання нею своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю цього злочину, добровільне відшкодування потерпілій ОСОБА_13 матеріальної та моральної шкоди, повне відшкодування потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 99500 грн у рахунок погашення щомісяця відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника до досягнення ОСОБА_7 повноліття та 25127 грн 30 коп. витрат на поховання й спорудження нагробного пам`ятника, а також часткове відшкодування ОСОБА_6 моральної шкоди у розмірі 99000 грн, що доводиться відповідними платіжними документами.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що обвинуваченій слід призначити покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання нових злочинів у виді позбавлення волі.

Разом з тим, суд бере до уваги особу обвинуваченої, її виключно позитивну характеристику за місцем проживання, наявність утриманців, постійного місця роботи, тобто міцних соціальних зв`язків, відсутність обставин, що обтяжують покарання, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, а саме повне визнання нею своєї вини, щире каяття, активне сприяння у розкритті даного злочину та добровільне відшкодування потерпілій ОСОБА_13 шкоди, а також добровільне часткове відшкодування потерпілому ОСОБА_6 завданої злочином шкоди, які істотно знижують ступінь тяжкості скоєного обвинуваченою необережного злочину, думку потерпілої ОСОБА_13 , яка не наполягала на суворості покарання, а також правову позицію прокурора, який просив звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та призначати їй додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, з урахуванням вимог ст. 50 КК України, відповідно до якої мета покарання полягає не лише у карі, а й у виправленні засуджених, а тому, виходячи з принципу гуманізму, суд вважає, що ОСОБА_4 можливо звільнити від відбування основного покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України.

Разом з тим, суд не погоджується з позицією представника потерпілого щодо призначення ОСОБА_4 реального покарання.

Пленум Верховного Суду України у п. 20 Постанови №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 звертає увагу, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У даному випадку ОСОБА_4 вчинила необережний тяжкий злочин з наслідками у виді смерті ОСОБА_14 та спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_13 . Водночас обвинувачена до кримінальної відповідальності раніше не притягувалась, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, щиро розкаялася у вчиненому кримінальному правопорушенні, активно сприяла його розкриттю, добровільно повністю відшкодувала потерпілій ОСОБА_13 матеріальну і моральну шкоду, а ОСОБА_6 повністю відшкодувала матеріальну шкоду та частково моральну шкоду, через це він відмовився від стягнення з обвинуваченої матеріальної шкоди та зменшив розмір моральної, що, на думку суду, свідчить про її критичне ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, а тому суд обґрунтовано вважає за можливе звільнити обвинувачену ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, яке, на переконання суду, буде достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню інших кримінальних правопорушень.

Хоча дії останньої мають характер необережних, все ж таки полягають в порушенні ПДР України, які вона, як водій, повинна неухильно виконувати, оскільки її право на керування транспортним засобом з іншого боку накладає на неї обов`язок користуватися вказаним правом без завдання шкоди правам інших осіб. У цьому випадку порушення обвинуваченою, навіть з необережності, обов`язку дотримуватися ПДР України призвело до порушень невід`ємних прав потерпілих на життя і здоров`я. І наслідком такого порушення, на думку суду, повинно бути тимчасове позбавлення обвинуваченої права на керування транспортними засобами. Покарання без призначення такого додаткового покарання не сприятиме досягненню мети покарання та буде свідчити про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вказане рішення суду ґрунтується на тому, що кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та запобіганню нових злочинів, що узгоджується з роз`ясненнями, які містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за ст. 75 КК України не допускається.

За приписами ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

В остаточній (уточненій) редакції цивільного позову потерпілий ОСОБА_6 та цивільні позивачі ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_6 , просили стягнути з обвинуваченої моральну шкоду на користь ОСОБА_6 - 901000 грн, а на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_7 по 1000000 грн.

Обвинувачена частково визнала заявлену моральну шкоду на загальну суму 600000 грн, з яких, на думку захисника, ОСОБА_4 вже відшкодувала потерпілому 200000 грн.

Суд вважає, що відшкодовані обвинуваченою потерпілому ОСОБА_6 198500 грн є відшкодуванням матеріальної та частково моральної шкоди з огляду на таке.

Як убачається з первісного позову потерпілий ОСОБА_6 просив стягнути з обвинуваченої 1000000 грн моральної шкоди та матеріальну шкоду, яка складалась з 25127 грн 30 коп. витрат на поховання та спорудження нагробного пам`ятника і по 4808 грн 89 коп. щомісяця відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника до досягнення ОСОБА_7 повноліття.

В уточненому позові ОСОБА_6 відмовився від щомісячного відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника та матеріальної шкоди на поховання і пам`ятник, у зв`язку з їх відшкодуванням та, з урахуванням вже частково відшкодованої моральної шкоди у розмірі 99000 грн, просить стягнути з обвинуваченої моральну шкоду, яка дорівнює 901000 грн.

Щодо наявності підстав для задоволення розміру моральної шкоди заявленої у позові, то суд вважає, що він підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає , зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди, яка беззаперечно була завдана потерпілому та його дітям протиправними діями обвинуваченої, суд враховує, що після смерті ОСОБА_14 , потерпілий ОСОБА_6 та їх діти ОСОБА_8 та неповнолітня ОСОБА_7 відчувають дуже важкі емоції, глибокий смуток і тугу, які негативно відображаються на їх повсякденному житті. Усвідомлення доньками того факту, що відтепер їх життя буде проходити без материнської любові, її порад та настанов, що вони ніколи не побачать маму, а чоловік дружину, не відчуваючи її підтримки, тепла, завдає останнім нестерпного душевного болю. Смерть ОСОБА_14 змусила пережити її чоловіка та дітей особливо сильне потрясіння, що безперечно нанесло їм непоправну пожиттєву моральну травму, душевний біль та страждання. Горе, яке відчувають діти після втрати матері, не можна порівняти ні з чим, оскільки з втратою мами зруйнувався весь їх світ, що безперечно підриває їх психологічне здоров`я, бо зв`язок матері з доньками є особливим. Таким чином визначаючи розмір моральної шкоди, завданої як потерпілому ОСОБА_6 , так і його донькам ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, суд виходить із душевних страждань, які останні зазнали, у зв`язку з противоправною поведінкою обвинуваченої від дій якої настала смерть молодої жінки, матері - ОСОБА_14 , що порушило їх нормальні життєві зв`язки, усталений та звичний образ життя, завдало психологічних страждань, які будуть відчувати чоловік та діти протягом усього життя, а також виходячи з засад розумності й справедливості та враховуючи, що на утриманні обвинуваченої перебуває двоє неповнолітніх дітей, перебування її чоловіка на військовій службі за мобілізацією, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог цивільних позивачів щодо відшкодування моральної шкоди, а тому стягує на їх користь з обвинуваченої грошовий еквівалент цієї моральної шкоди, який, на думку суду, дорівнює 2300000 грн, з яких на користь потерпілого ОСОБА_6 , з урахуванням відшкодованих 99500 грн, слід стягнути 700000 грн, на користь цивільних позивачів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - по 800000 грн кожній.

Відповідно до ст. 124 КПК України, суд стягує з обвинуваченої витрати пов`язані з проведенням експертиз.

Долю речових доказів у даному кримінальному провадженні суд вирішує у порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст.ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком два роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки, а саме буде періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 та цивільних позивачів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до обвинуваченої ОСОБА_4 задовільнити частково.

Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 700000 (сімсот тисяч) грн моральної шкоди.

Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_6 , 800000 (вісімсот тисяч) грн моральної шкоди.

Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 800000 (вісімсот тисяч) грн моральної шкоди.

У решті позову відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_4 на користь держави 10346 (десять тисяч триста сорок шість) грн 70 коп. витрат за проведення експертиз технічного стану транспортних засобів, судової транспортно-трасологічної експертизи, а також 5679 (пять тисяч шістсот сімдесят дев`ять) грн 60 коп. витрат за проведення експертизи механізму та обставин аварії.

Скасувати арешт, накладений ухвалами Богунського районного суду від 22.10.2024 на автомобілі «Ford Focusr», номерний знак НОМЕР_1 , «Opel Vectra», номерний знак НОМЕР_2 та вказані речові докази повернути власникам або законним володільцям.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких визнано судом недоцільним.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Потерпілим, які не були присутні у судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: