УХВАЛА

Справа № 569/3754/24

1-кс/569/1176/26

17 лютого 2026 року Рівненський міський суд Рівненської області

у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне клопотання командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

Командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 звернувся до Рівненського міського суду із клопотанням про скасування арешту майна накладеного ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 23 лютого 2024 року, а саме автомобіль марки «Mitsubishi, модель «L200», д.н.з. НОМЕР_2 .

З клопотання вбачається, що Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 23 лютого 2024 року накладено арешт на майно, на автомобіль марки «Mitsubishi, модель «L200», д.н.з. НОМЕР_2 із позбавленням права на його відчуження, розпорядження, користування. Вважає, що наданий час відпали підстави для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна. Для відновлення прав військової частини, виконання бойових завдань військовослужбовцями військової частини, просить скасувати арешт.

Командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 до початку судового засідання подав заяву про розгляд клопотання без його участі, підтримує в повному обсязі.

Представник Третього слідчого відділу (з дислокацією в м. Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому в судове засідання не з`явився про дату та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи те, що учасники процесуальної дії не з`явились в судове засідання, слідчий суддя вважає за можливим розглянути дане клопотання без застосування технічних засобів фіксування.

Дослідивши клопотання та наявні в матеріалах справи документи, оцінивши їх у сукупності з іншими доказами, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання слід задовольнити із наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 23 лютого 2024 року накладено арешт на майно, на автомобіль марки «Mitsubishi, модель «L200», д.н.з. НОМЕР_2 із позбавленням права на його відчуження, розпорядження, користування.

У межах кримінального провадження транспортний засіб оглянуто.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п.58, ЕСНR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994р., Series A N 296-А, п.42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49-62, від 10.05.2007р.). Будь яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому у структурі ст. 1 Першого протоколу.

В порушення ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, а саме: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінюючи розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для власника, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про скасування арешту з майна, а саме: автомобіль марки «Mitsubishi, модель «L200», д.н.з. НОМЕР_2 , обґрунтоване та підлягає задоволенню.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 170, 171, 174 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задоволити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 23 лютого 2024 року, а саме з автомобіль марки «Mitsubishi, модель «L200», д.н.з. НОМЕР_2 .

Повернути автомобіль марки «Mitsubishi, модель «L200», д.н.з. НОМЕР_2 військовій частині НОМЕР_1 .

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_4