КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання - ОСОБА_4

за участю:

прокурора - ОСОБА_5

адвоката - ОСОБА_6

власника майна - ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 листопада 2025 року,-

В с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора першого відділу першого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 про арешт майна та накладено арешт на майно, яке вилучено 18.07.2025 під час проведення обшуку житла за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження № 0002869 від 23.10.2025, із забороною користування та розпорядження майном, а саме: на грошові кошти в сумі 204 850 (двісті чотири тисячі вісімсот п`ятдесят) доларів США, 24 300 (двадцять чотири тисячі триста) Євро та 153 500 (сто п`ятдесят три тисячі п`ятсот) гривень.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 листопада 2025 року.

Мотивуючи вимоги своєї апеляційної скарги, зазначає про те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою, а тому підлягає скасуванню.

Вказує на те, що вилучені в ході обшуку кошти є спільним збереженням сім`ї ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , їх сина ОСОБА_10 та його дружини ОСОБА_9 , які відбуваючи у відпустку залишили їх на зберігання.

При цьому, рішенням Печерського районного суду м. Києва раніше вже прийнялось рішення про відмову в арешті зазначеного майна, з підстав їх невідповідності ознакам ст. 98 КПК України.

Окрім цього, ОСОБА_8 не є і не може бути суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368-5 КК України, оскільки вказана норма передбачає відповідальність за набуття особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, активів, вартість яких більше ніж на три тисячі прожиткових мінімумів для працездатних осіб перевищує її законні доходи.

Разом з тим, ОСОБА_8 не займає та не займав посаду, яка підпадає під категорію визначену Законом України «Про запобігання корупції», він є фармацевтом аптеки військової служби, а отже не є посадовою особою, яка наділена організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, тому виключається можливість притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 368-5 КК України.

Також відповідно до Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 78 «Охорона здоров`я», який затверджений наказом МОЗ України 18.10.2021 № 2242 Фармацевт (провізор) не відноситься до категорії Керівника, а до категорії «Професіонали».

ОСОБА_8 з 2013 року не є військовослужбовцем, а його посада відноситься до цивільних посад.

Законність отримання коштів підтверджується документально.

Враховуючи, що копію ухвали отримано лише 26.11.2025 строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь судді, думку власника майна та її представника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді, а тому необхідності залишення її без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апелянтом не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 листопада 2025 року з огляду на положення абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а також його апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів провадження вбачається, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002869 від 23.10.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368-5 КК України, яке 30.10.2025 виділено з матеріалів кримінального провадження № 0000094 від 03.02.2025.

У ході досудового розслідування встановлено, що адвокат ОСОБА_12 у період з 19.02.2025 по 04.04.2025 отримав від ОСОБА_13 , без законних на те підстав неправомірну вигоду у виді грошових коштів у сумі 3000 доларів США та 183 740 гривень за вплив на прийняття рішення службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також командиром військової частини НОМЕР_1 , які відповідно до вимог частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» та примітки до статті 3692 КК України уповноважені на виконання функцій держави, щодо взяття військовозобов`язаного ОСОБА_13 на військовий облік, видачі йому військово-облікових документів, призову на військову службу під час мобілізації у військову частину НОМЕР_1 , формального проходження базової загальновійськової підготовки та військової служби за його відсутності.

Також встановлено, що 04.04.2025 ОСОБА_12 під час вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, передав ОСОБА_13 підроблений витяг з наказу № 218/1 від 04.04.2025 про призначення останнього на посаду стрільця роти охорони військової частини НОМЕР_1 , підписаний від імені ОСОБА_8 .

Вказаний документ давав підстави вважати, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільно з ОСОБА_12 може бути причетним до вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 3692 КК України.

У зв`язку із цим, слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва ухвалою від 20.06.2025 у справі №757/29189/25-к задоволено клопотання слідчого про надання дозволу на обшук за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , де 18.07.2025 було відшукано та вилучено грошові кошти в сумі 204850 (двісті чотири тисячі вісімсот п`ятдесят) доларів США, 24300 (двадцять чотири тисячі триста) Євро та 153500 (сто п`ятдесят три тисячі п`ятсот) гривень.

Враховуючи те, що сума вилучених грошових коштів значно перевищує законні доходи ОСОБА_8 , слідчим за вказаним фактом до ЄРДР внесено відомості за № 0002809 від 23.10.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368-5 КК України.

Кримінальні провадження № 0000094 від 03.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 3692 КК України, та № 0002809 від 23.10.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368-5 КК України, 24.10.2025 на підставі ст. 217 КПК України об`єднано у одне провадження.

Зібрані під час досудового розслідування докази є достатніми для складання обвинувального акту відносно ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 3692 КК України.

Водночас, у ході досудового розслідування не отримано достатніх доказів причетності ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 3692 КК України.

При цьому, факт можливого вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368-5 КК України, необхідно перевірити у ході подальшого досудового розслідування шляхом проведення слідчих дій.

У зв`язку із цим, 30.10.2025 з кримінального провадження № 0000094 від 03.02.2025 виділено матеріали досудового розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368-5 КК України, у тому числі речові докази - вилучені у ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 204850 (двісті чотири тисячі вісімсот п`ятдесят) доларів США, 24300 (двадцять чотири тисячі триста) Євро та 153500 (сто п`ятдесят три тисячі п`ятсот) гривень. Виділеному кримінальному провадженню ЄРДР присвоєно № 0002869 від 23.10.2025.

05.11.2025 прокурор першого відділу першого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна, вилученого 18.07.2025 під час проведення обшуку житла за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною користування та розпорядження майном, а саме: на грошові кошти в сумі 204 850 (двісті чотири тисячі вісімсот п`ятдесят) доларів США, 24 300 (двадцять чотири тисячі триста) Євро та 153 500 (сто п`ятдесят три тисячі п`ятсот) гривень.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 листопада 2025 року клопотання прокурора задоволено.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст. 168 КПК України передбачено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Окрім того, відповідно до ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення, у тому числі передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 96-2 КК України встановлено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна.

Частиною 10 ст. 170 КПК України, передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч.1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Частина 1 статті 64-2 КПК України визначає, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Згідно з ч. 2 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Згідно положень ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно абзацу 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Надані суду матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На переконання колегії суддів, наведених вимог закону слідчий суддя та сторона обвинувачення дотримались.

Так, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку та правильно зазначив в оскаржуваній ухвалі про наявність правових підстав для задоволення внесеного на розгляд клопотання слідчого про арешт майна та арешту цього майна.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб та у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

При цьому, колегія суддів ставиться критично до доводів апеляційної скарги про належність вилучених в ході обшуку грошових коштів сім`ї ОСОБА_8 , оскільки вони належним чином не підтверджені.

Відносно посилань апеляційної скарги, що ОСОБА_8 не може бути суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368-5 КК України, колегія суддів, відповідно до наданих матеріалів, враховує, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Решта доводів апеляційної скарги також є недоведеними та не можуть слугувати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Також при постановленні рішення колегією суддів враховано і позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 листопада 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора першого відділу першого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 про арешт майна та накладено арешт на майно, яке вилучено 18.07.2025 під час проведення обшуку житла за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження № 0002869 від 23.10.2025, із забороною користування та розпорядження майном, а саме: на грошові кошти в сумі 204 850 (двісті чотири тисячі вісімсот п`ятдесят) доларів США, 24 300 (двадцять чотири тисячі триста) Євро та 153 500 (сто п`ятдесят три тисячі п`ятсот) гривень, - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/1264/2026 Категорія ст. 170 КПК України

Унікальний № 757/54919/25-к

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_14

Доповідач: ОСОБА_1