Провадження №1-кп/193/86/26
У Х В А Л А

іменем України

31 березня 2026 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потеріплого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області у межах кримінального провадження № 0007159 від 31.12.2025 клопотання прокурора Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_5 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Назарівка Софіївського району Дніпропетровської області, громадянина України, з базовою вищою освітою, не одруженого, який на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей не має, військовослужбовця ЗСУ, старшого солдата, курсанта 8 навчальної механізованої роти 2 навчального механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень,

передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 135 КК України,

В С Т А Н О В И В:

26.03.2026 до Софіївського районного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0007159 від 31.12.2025 відносно ОСОБА_5 про його обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407, ч.1 ст.121, ч.1 ст.296 та ч.1 ст.135 КК України.

Ухвалою судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 30.03.2026 призначено підготовче судове засідання на 31.03.2026 на 13:00 год.

У підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк дії якого спливає 02.04.2026, з тих підстав, що ризики, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не відпали та не змінились, застосування будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу унеможливить забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Прокурор вважає, що метою продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання ризикам, передбаченим п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України: зокрема: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, через суворість покарання за вчинення, зокрема тяжкого злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років та доволі слабкі соціальні зв`язки; незаконно впливати на свідка ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, показання яких суд досліджує та оцінює безпосередньо у судовому засіданні; вчиняти інше кримінальне правопорушення, в обґрунтування якого прокурор вказав, що обвинувачений вчинив вказані кримінальні правопорушення з особливою зухвалістю та цинізмом, а тому з метою залякування та тиску на свідків, ОСОБА_5 може вчинити щодо них нове кримінальне правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 заперечували проти задоволення вказаного клопотання сторони обвинувачення. Зокрема обвинувачений просив пом`якшити йому запобіжний захід, зазначив, що він має власний будинок у якому він проживає разом з матір`ю та вітчимом, а тому просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Захисник просив змінити запобіжний захід обвинуваченому на більш м`який, або ж у разі задоволення просив визначити альтернативний запобіжний захід заставу. Насамперед, в обґрунтування своїх заперечень захисник посилається на те, що жодні з ризиків, передбачені п. 1,3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор, не доведені належними та допустимими доказами. Наголосив, що ОСОБА_5 не має на меті переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання. Ризики впливу на свідка є безпідставними, оскільки в матеріалах справи є більш вагомі докази, які підтверджують вказані події - це відеозаписи з камер спостереження.

Потерпілий у підготовче судове засідання не з`явився, його представник - адвокат ОСОБА_4 підримала клопотання про продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні матеріали справи суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 02.02.2026 ОСОБА_5 було затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

04.02.2026 за ухвалою слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області відносно підозрюваного ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, тобто до 02.04.2026, без права внесення застави.

Відповідно до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового засідання суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Виходячи з положень глави 18 КПК України, зокрема ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Дійсно, згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього кодексу.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також і мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, при вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу враховується втому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність його соціальних зв`язків у місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців, постійного місця роботи, навчання; репутацію, його майновий стан; наявність судимостей; повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, повинно містити в тому числі виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд вважає доведеним існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості ОСОБА_5 переховуватися від суду.

Цей ризик доводиться, зокрема тяжкістю покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень, у тому числі кількох тяжких злочинів, за один з яких (ч. 4 ст. 407 КК України) передбачено покарання лише у вигляді позбавлення волі на строк у від п`яти до десяти років.

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, у справах «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001, «Москаленко проти України» від 20.05.2010 в яких зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Слідчий суддя також погоджується із наявністю ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, зокрема на свідка ОСОБА_7 , а тому з огляду на тяжкість імовірного покарання, суд вважає вагомим існування ризику застосування ОСОБА_5 випливу, погроз чи фізичного насильства до цього свідка з метою зміни ним показань чи відмови від своїх свідчень, тоді як показання цього свідка є вагомим джерелом доказів під час безпосереднього розгляду кримінального провадження у суді.

Суд вважає також цілком доведеним існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто ризику того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення. В обґрунтування цього ризику слід зазначити, що ОСОБА_5 пред`явленого обвинувачення у вчиненні відразу чотирьох кримінальних правопорушень, серед яких у вчиненні трьох злочинів, тому суд вважає, що він цілком може вчинити нове кримінальне правопорушення.

Таким чином, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, для застосування стосовно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Також суд оцінює суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, що йому інкримінуються, імовірну можливість продовження обвинуваченим протиправної поведінки у подальшому. Будь-яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості його подальшого тримання під вартою до суду не надходило.

Обраний запобіжний захід відносно обвинуваченого узгоджується також з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду у справі за скаргою «Москаленко проти України», де зазначено, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Також вказано, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутого щодо ОСОБА_5 обвинувачення, можливо виправдано вважати, що такий ризик існує.

У зв`язку з вищенаведеним, суд вважає що відсутні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який, ніж тримання під вартою.

Таким чином, суд вважає, що прокурором було доведено наявність достатніх підстав, вважати, що існують ризики, передбачені п. 1,3,5 ч. 1 ст.177 КПК України, і про необхідність продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також слід зауважити, що оскільки ОСОБА_5 , як військовослужбовцю, інкримінується вчинення під час дії воєнного стану злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, то згідно вимог ч. 8 ст. 176 КПК України, до нього застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому, враховуючи вказані обставини, а також дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має достатньо міцні соціальні зв`язки, зокрема має постійне місце проживання, яке співпадає з його реєстрацією у сел. Софіївка, де він проживає разом з матір`ю та вітчимом; до мобілізації, яку вважає незаконною та планує оскаржити її до суду через наявність відстрочки, він працював інспектором ДУ "Табір для тримання військовополонених Центр-5", тому суд вважає за можливе у відповідності до положень ч.5 ст.182 КПК України під час продовження строку раніше обраного запобіжного заходу визначити для обвинуваченого альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини, як приклад рішення від 22.05.2018 у справі «Гафа проти Мальти», ЄСПЛ зазначає, що оскільки питання тримання особи під вартою, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5 Конвенції, органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Крім того, розмір застави, має бути належним чином обґрунтовано у рішенні про визначення застави і повинна враховувати майновий стан обвинуваченого. Нездатність національних судів оцінити здатність заявника сплатити необхідну суму може викликати виявлення Судом порушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину розмір застави визначається у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України).

За вказаних умов, зважаючи на наявні ризики поза процесуальної поведінки обвинуваченого, обсяг та обствини пред`явленого обвинуваченого, наслідки вчиненого злочину, а також враховуючи відсутність достатніх даних щодо майнового стану обвинуваченого та його сім`ї, суд вважає, що заставу необхідно визначити у максимальному розмірі, визначеному п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

На погляд суду, застава у вказаному розмірі буде визначатися саме тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, у випадку ухилення від суду та/або порушення встановлених обов`язків, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб присікти у обвинуваченого бажання сховатися, перешкоди судовому розгляду, впливати на свідків чи не виконувати процесуальні обов`язки, які згідно п.п. 2-4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України на обвинуваченого ОСОБА_5 безумовно будуть покладені.

Керуючись ст. 176-178, 182, 183, 194, 331, 371, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому вигляді тримання під вартою, - задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, тобто до 30 травня 2026 року включно.

Визначити відносноОСОБА_5 можливість внесення застави, як альтернативного запобіжнго заходу, у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 266 240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) гривень (Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26239738; банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; код банку отримувача (МФО): 820172; рахунок отримувача: UA0017442).

Сума застави у визначеному судом розмірі у національній грошовій одиниці може бути внесена, як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою заставодавцем у будь-який момент протягом дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При внесенні суми застави у визначеному судом розмірі, обвинувачений підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави, на обвинуваченого ОСОБА_5 покласти такі обов`язки:

1) не відлучатися з селища Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області без дозволу прокурора або суду;

2) повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання, навчання та/або місяця роботи;

3) прибувати за кожною вимогою до суду;

4) утримуватись від жодних спілкувань з потерпілим та усіма свідками й членами їхніх родин.

Строк дії обов`язків, покладених судом у разі внесення застави, визначити до 30 травня 2026 року включно.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави має бути наданий уповноваженій службовій особі установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, яка не може тривати більше одного робочого дня, уповноважена службова особа установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області негайно має здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити письмово суд.

З моменту звільнення з-під варти у разі внесення застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі якщо він будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього даною ухвалою обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України, а до обвинуваченого може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду (м. Кривий Ріг).

Оскарження ухвали про продовження строку тримання під вартою, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання та не зупиняє судовий розгляд кримінального провадження.

У зв`язку з неявкою усіх учасників судового провадження, фіксація оголошення повного тексту цієї ухвали 01.04.2026 звукозаписувальними технічними пристроями не здійснювалася.

Суддя ОСОБА_1