Справа №127/6128/26
Провадження №1-кс/127/2535/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваної ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого слідчого відділу Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, ОСОБА_6 , про застосування в рамках кримінального провадження №0000015 від 19.01.2026, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Цекинівка, Ямпільського району, Вінницької області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , громадянки України, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судима, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання старшого слідчого слідчого відділу Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_4 .

Клопотання мотивовано тим, що проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000015 від 19.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог ст.ст. 7, 12, 17, 25 Закону України « Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними» від 15.02.1995, постанови Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 та наказу Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000 (з наступними змінами та доповненнями до наведених нормативних актів), маючи умисел на незаконне придбання, зберігання особливо небезпечних психотропних речовин без мети збуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його наслідки і бажаючи їх настання, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у невстановленому місці, в невстановлені дату та час, незаконно придбала особливо небезпечну психотропну речовину обіг якої заборонено - PVP, яку в подальшому незаконно зберігала при собі без мети збуту.

ОСОБА_4 , реалізовуючи свій кримінально-протиправний умисел, направлений на незаконне зберігання особливо небезпечної психотропної речовини без мети збуту, 19.01.2026, приблизно о 16:20 годин, незаконно зберігаючи її при собі, проходячи повз будинок № 29, що за адресою: вулиця Київська в місті Вінниці, була зупинена працівниками ВКП Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області та на запитання про наявність при собі заборонених речей, усвідомлюючи, що її дії, спрямовані на незаконне зберігання особливо небезпечної психотропної речовини, будуть викриті працівниками поліції, повідомила, що у неї наявні заборонені речовини, які вона зберігає при собі для власного вживання.

У подальшому, в ході проведення огляду місця події в період часу з 18:55 год. по 19:03 год. 19.01.2026, біля будинку № 29, що за адресою: вулиця Київська в місті Вінниці, ОСОБА_4 , в присутності двох понятих, дістала з лівої шкарпетки, в яку вона буда одягнена, прозорий полімерний пакетик із кристалічною речовиною білого кольору, яку в подальшому, працівниками поліції було вилучено та поміщено до спеціального пакету.

Відповідно до висновку експерта в наданій на експертизу речовині, масою 2,9068 г, міститься особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено - PVP, масою 2,3368 г, що відповідно до Таблиці 2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України, від 01 серпня 2000 року № 188, є великими розмірами (від 1,5 г до 15,0 г).

30 січня 2026 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Вина ОСОБА_4 підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами:

- заявою ОСОБА_4 від 19.01.2026;

- протокол огляду місця події від 19.01.2026 з додатком;

- протокол допиту свідка ОСОБА_7 від 19.01.2026;

- протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 19.01.2026;

- постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 19.01.2026;

- висновком експерта № СЕ-19/102-26/1280-НЗПРАП від 22.01.2026;

- іншими матеріалами кримінального провадження.

ОСОБА_4 підозрюється у вчинені не тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до трьох років.

Як зазначає слідчий у клопотанні, 11.02.2026 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вручено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, однак в судове засідання остання не з`явилась, не повідомила про причини свого неприбуття, була відсутня за місцем свого проживання, місце перебування її було невідоме.

У ході досудового розслідування неодноразово здійснювався виклик ОСОБА_4 за мобільним телефоном № НОМЕР_1 , який був вказаний останньою у поясненні як свій контактний номер телефону, однак вказаний номер був вимкнутий.

Також за місцем проживання ОСОБА_4 , в ході неодноразової перевірки працівниками ВКП Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області остання була відсутня.

Отже, як зазначає слідчий, ОСОБА_4 за викликами до слідчого не з`являлася без поважних причин, не повідомила про причини свого неприбуття, була відсутня за місцем свого проживання, не повідомила про зміну місця свого проживання, переховувалась від органу досудового розслідування, знаходиться в розшуку з 20.02.2026 року.

З огляду на викладене слідчий зазначає, що у вказаному кримінальному провадженні існують ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема:

- переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_4 , перебуває в розшуку Вінницьким районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, усвідомлює тяжкість покарання, яке їй загрожує у разі визнання винною в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а саме позбавлення волі на тривалий строк.

Крім того, на розгляді у Вінницькому міському суді стосовно ОСОБА_4 перебуває кримінальне провадження №0001894 за ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України та кримінальне провадження №0000176 за ч.1 ст.309 КК України, що вказує на її схильність до вчинення нових кримінальних правопорушень. Також у вказаних кримінальних провадженнях ОСОБА_4 за викликом до суду не з`являється;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, а також продовжити інкриміноване кримінальне правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів оскільки ОСОБА_4 , офіційно не працює, не заміжня, у неї відсутнє постійне джерело доходу, що свідчить про відсутність у неї стійких соціальних зав`язків, що дає підстави слідству вважати, що перебуваючи на іншому - більш м`якому запобіжному заході, остання продовжить вчиняти нові кримінальні правопорушення з метою отримання грошових коштів;

- незаконно впливати на свідків, знаючи їх місце проживання.

Вказані ризики є достатніми для переконання, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної ОСОБА_4 .

Отже, як зазначає слідчий, у кримінальному провадженні існують ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, ризик має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, суд має дійти висновку про високий ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

До того ж перебування підозрюваної ОСОБА_4 під вартою не можна визнати таким, що є свавільним або таким, що порушує принцип справедливої співрозмірності.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_4 не суперечитиме п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України та правовій позиції ЄСПЛ, оскільки саме такий запобіжний захід дасть можливість уникнути настання перелічених вище ризиків та забезпечить виконання підозрюваною покладених процесуальних обов`язків.

Враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 років, та беручи до уваги обґрунтованість підозри і наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що жоден більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної, слідчий за погодженням з прокурором просив суд, застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів, визначити ОСОБА_4 , заставу в розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 66 560 гривень та у разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав з підстав викладених у клопотанні.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення вимог клопотання, вважає, що ризики передбаченні ст. 177 КПК України не доведенні, а тому просила застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Підозрювана ОСОБА_4 в судовому засідання підтримала позицію свого захисника, просила суд застосувати до неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. На запитання суду повідомила, що вона в силу 89 КК України не судима, заощаджень не має, має дитину яка перебуває у неї на утриманні.

Дослідивши вказане клопотання, матеріали кримінального провадження №0000015 від 19.01.2026, заслухавши думку прокурора, підозрюваної та її захисника, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять наданні сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального провадження; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначених у клопотанні.

Згідно з частиною першою статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до частини другої статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

З матеріалів справи встановлено, щослідчими слідчого відділу Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000015 від 19.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

30 січня 2026 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого їй кримінального правопорушення, суд зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також, суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування (рішенні у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984).

Проаналізувавши зміст клопотання про застосування запобіжного заходу, а також доданих до клопотання доказів, слідчий суддя дійшов висновку, що на час розгляду даного клопотання підозра щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України - обґрунтована.

На теперішній час органом досудового розслідування ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у вигляді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років (ч. 2 ст. 309 КК України), а тому враховуючи обставини кримінального правопорушення, його наслідки, тяжкість покарання за злочин по якому оголошено підозру, особу підозрюваної, суд під час розгляду клопотання дійшов висновку, що підозрювана ОСОБА_4 перебуваючи на волі може переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у зазначеному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Однак, прокурором в ході розгляду даного клопотання не доведено, що вказані обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти зазначеним ризикам, оскільки ОСОБА_4 зареєстрована та має постійне місце проживання, у неї на утриманні перебуває неповнолітня дитина, підозрювана в силу 89 КК України раніше не судима, має родичів за місцем своєї реєстрації, що свідчить про наявність у останньої достатніх соціальних зв`язків.

Разом з тим суд звертає увагу на ту обставину, що слідчий в клопотанні та прокурор в судовому засіданні просили суд, застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів та визначити ОСОБА_4 , заставу в розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 66 560 гривень.

Натомість, суд констатує, як зазначалось вище, підозрювана ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.

Разом з тим, пунктом 4 частини 2 статті 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як зазначалось вище (та зазначено у підозрі) підозрювана ОСОБА_4 в силу ст. 89 КК України вважається несудимою особою, та відомості щодо попередніх притягнень до кримінальної відповідальності можуть бути враховані судом виключно в якості характеризуючих особу даних.

Притягнення до кримінальної відповідальності в інших справах, та наявність на розгляді у судів відносно підозрюваної різних обвинувальних актів, не може бути прийнято судом до уваги в якості підстави для застосування відносно неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою з огляду на принцип презумпції невинуватості.

Крім того суд не бере до уваги посилання прокурора висловлені під час судового засідання, щодо наявності підстав для застосування до підозрюваної ОСОБА_4 тримання під вартою, передбачених пунктом 3 частиною 2 статті 183 КПК, з огляду на наступне.

Як зазначила підозрювана ОСОБА_4 під час судового засідання, наміру переховуватись від органу досудового розслідування чи суду не мала, та не змогла прибути до суду для вирішення питання про обрання їй запобіжного заходу за попереднім клопотанням у зв`язку з тим, що у неї виник конфлікт з її хлопцем під час якого він зачинив її у квартирі, забрав ключі та пішов у невідомому напрямку, зателефонувати слідчому вона не мала змоги адже телефон був розряджений.

Вказані обставини органом досудового розслідування не перевірено, та оцінку їм не надано, поряд з цим, суд звертає увагу на ту обставину, що підозрювана ОСОБА_4 в розшуку перебувала лише 4 дні, з 20.02.2026, по 24.02.2026, коли й була затримана працівниками поліції в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області о 16 год. 10 хв., куди прибула самостійно для прийняття участі в судовому засіданні в якості підозрюваної за обвинувальним актом, який перебуває в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області.

Принагідно суд відзначає, що ухвала про дозвіл на затримання ОСОБА_4 була постановлена судом лише 24.02.2026 (справа № 127/5821/26), та в цей же день і була «реалізована» (24.02.2026) в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області.

Наведене свідчить про відсутність підстав для тверджень про те, що ОСОБА_4 вчиняла умисні, активні, систематичні дії чи вживала будь - яких заходів, що спрямовані на переховування від слідства чи суду, чи ухилення від явки до слідчого, прокурора чи суду.

Також суд відзначає, що згідно клопотання слідчого від 11.02.2026 (це ж провадження), останній, за погодженням з прокурором, просив застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, однак уже 24.02.2026 орган досудового розслідування, з огляду на ніби то обставини переховування підозрюваної, свою позицію змінив, та не наводячи для цього жодних законних та реальних процесуальних підстав, просив обрати відносно підозрюваної найсуворіший запобіжний захід.

З огляду на вище викладені обставини, суд вважає, що відсутні достатні та законні підстави для застосування до ОСОБА_9 найсуворішого, визначеного КПК України, запобіжного заходу.

Відповідно до статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Таким чином, оцінюючи в сукупності усі вищенаведені обставини, беручи до уваги наявність постійного місця проживання, наявність родини, а також перебування неповнолітньої дитини на утриманні підозрюваної, слідчий суддя дійшов висновку про достатніcть підстав для переконання про можливість застосування до підозрюваної запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі.

Виходячи із практики Європейського суду з прав людини, суди, перевіряючи законність та обґрунтованість продовження тримання заявниці під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину (справа «Мамедова проти Росії»).

Так, на думку суду, та обставина, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжких злочинів, розуміючи, що за скоєне їй може загрожувати міра покарання у виді позбавлення волі, має значення при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою, а відтак слідчий суддя дійшов до переконання про відмову в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до частини першої та другої статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Таким чином, слідчий суддя, враховуючи вимоги статті 181 КПК України, вважає за можливе та необхідне застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем реєстрації, так як даний запобіжний захід зможе запобігти ризикам зазначеним у ст. 177 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. 176, 177, 178, 179, 181, 184, 186, 193, 196, 309, 372, 400 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого відділу Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, що полягає у забороні залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 30 березня 2026 року, включно.

Покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою у визначений ними час;

- не відлучатись з населеного пункту, де вона зареєстрована, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- утриматись від спілкування із особами, які є свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на відповідальне зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорта) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Визначити строк дії ухвали, в межах строку досудового розслідування, тобто до 30 березня 2026 року, включно.

Роз`яснити підозрюваній ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за її поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вона перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Негайно доставити ОСОБА_4 до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де звільнити її з-під варти.

Направити ухвалу для виконання органу Національної поліції України за місцем реєстрації ОСОБА_4 для негайної постановки на облік підозрюваної, про що повідомити слідчого і прокурора.

Контроль за виконанням ухвали суду покласти на старшого слідчого слідчого відділу Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_6 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, однак її оскарження не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя