Номер справи 175/3136/26
Номер провадження 1-кс/175/368/26
УХВАЛА

іменем України

17 лютого 2026 року селище Слобожанське

Слідчий суддя Дніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_7 , законного представника неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_8 , психолога ОСОБА_9 розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП №2 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , погоджене керівником Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні ЄРДР №0000128 від 14.02.2026 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно неповнолітнього

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Зоря Дніпровського району Дніпропетровської області, громадянин України, учень 9 касу Зорянської гімназії Чумаківської сільської ради, зареєстрований та проживає АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

1. Зміст клопотання та короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється,

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою неповнолітнього ОСОБА_7 , який підозрюється за ч.1 ст.121 КК України у заподіянні умисних тяжких тілесних ушкоджень, тобто умисних тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

ОСОБА_7 підозрюється у тому, що він, діючи умисно, маючи намір спричинити потерпілому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тілесних ушкоджень та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, 12.02.2026, близько о 13:45, перебуваючи в с.Балівка Дніпровського району Дніпропетровської області, біля вул. Весела, за географічними координатами, згідно Google Maps 48.6068481, 34.8037933, випадково зустрівшись з потерпілим, під мізерним приводом, з метою спричинення останньому тілесних ушкоджень, стоячи обличчям до ОСОБА_10 , взяв обома руками за його комір куртки, силою штовхнув останнього на землю.

Перебуваючи у вказаному місці, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , неповнолітній ОСОБА_7 , діючи умисно, маючи на меті спричинити потерпілому тілесні ушкодження, бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, стоячи з лівого боку від потерпілого наніс останньому близько 6 ударів обома ногами в область обличчя потерпілого, який знаходився в положенні лежачи на животі, після чого, вчинивши усі дії, які вважав необхідними, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження, неповнолітній ОСОБА_7 покинув місце вчинення кримінального правопорушення.

Своїми умисними діями неповнолітній ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_10 , тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, забій головного мозку 3 ступеню, внутрішньомозкова гематома лівої скроневої частини, геморагічний забій обох лобних частин базально, тім`яної частини зліва, полюсу скроневої частини справа, субарахноїдальний крововилив, субдуральна гематома правої лобної ділянки малого об`єму, дефект тім`яної кістки зліва.

2. Позиції учасників

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, просив застосувати відносно неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення. Прокурор просив не визначати розмір алтернативної застави, оскільки злочин пов`язаний із застосуванням насильства. Обґрунтовуючи заявлені ризики, прокурор ОСОБА_3 наголосив, що відносно підозрюваного ОСОБА_7 на розгляді Дніпровського районного суду у 2025 році перебувало кримінальне провадження за ознаками суспільно небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.127 КК України, у листопаді 2025 прийнято рішення. Однак попри це ОСОБА_7 вже у лютому 2026 підозрюється у завданні тяжких тілесних ушкоджень іншій особі, хоча минув короткий проміжок від попередньої події. Потерпілий перебуває у лікарні без свідомості. Прокурор ОСОБА_4 просила задовольнити клопотання, оскільки обставини події вказують на наявність істотних ризиків продовження кримінальної поведінки підозрюваного.

Захисник ОСОБА_6 заперечував проти застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказав, що висунута підозра необґрунтована, ступінь тілесних ушкоджень висновком експерта не встановлено, а тому кваліфікація безпідставна; прокурором заявлені ризики не доведено; слід врахувати вік підозрюваного, соціальні зв`язки та відмовити повністю у задоволенні клопотання.

Неповнолітній підозрюваний ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечив проти заявленого клопотання, вказав, що шкодує про вчинене, підтвердив, що на вилученому у нього телефоні було відео, на якому зафіксовано, як він бив потерпілого. Пояснив, що проживає з бабою і дідом, навчається у ліцеї, навчання відвідував приблизно місяць тому, у них дистанційне навчання.

Законний представник непонолітнього потерпілого - начальник Служби у справах дітей Виконавчого комітету Обухівської селищної ради ОСОБА_8 пояснила, що раніше ОСОБА_7 вже був причетний до побиття хлопчика, а тому вважала за доцільне при вирішенні заявленого клопотання покластись на розсуд суду.

Психолог ОСОБА_9 пояснила, що мала спілкування із неповнолітнім, він усвідомлює ситуацію, процес розгляду заявленого клопотання вважає таким, що відповідає вимогам до процесу за участю неповнолітнього.

3. Встановлені слідчим суддею обставини та прийняті процесуальні рішення

Затримання ОСОБА_7 в порядку ст.208 КПК України не здійснювалось.

17.02.2026 о 10:56 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину за ч.1 ст.121 КК України.

17.02.2026 об 11:08 неповнолітньому підозрюваному ОСОБА_7 вручено копію клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Засідання розпочато після 16:00 17.02.2026, відтак вимоги ч.2 ст.184 КПК України про надання копій клопотання та матеріалів підозрюваному не пізніше ніж за три години до початку розгляду дотримано.

4.Обґрунтованість підозри та посилання на докази

Захист наголошував на необґрунтованості підозри, повідомленій ОСОБА_7 .

Слідчий суддя встановив, що повідомлення про підозру неповнолітньому ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України здійснено 17.02.2026.

Слідчим суддею взято до уваги вагомість наявних в матеріалах справи доказів, які дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а саме: показання свідка ОСОБА_11 , отримані в ході допиту 14.02.2026, який вказав, як на вимогу із погрозами від ОСОБА_7 знімав на телефон відео, як останній ногами бив потерпілого; протоколи огляду від 14.02.2026, заяви про добровільну видачу речей; протокол огляду за адресою с.Горянівське, вул.Фабрична, 5, в ході якого було вилучено речі, серед яких і взуття із нашаруванням речовини бурого кольору, вилучені речі визнано речовими доказами; рапорт про реєстрацію події в ЄО 14.02.2026 за повідомленням лікаря реанімаційного відділення №2 обласної лікарні ім.Мечнікова про те, що ОСОБА_12 з тілесними ушкодженнями (ЗЧМТ, ЗГМ, гематоми голови, забійні рани обличчя) перебуває у реанімації інтенсивної терапії без свідомості; довідку КП "Дніпровська обласна клінічна лікарня І.І.Мечнікова" ДОР про надання медичної допомоги ОСОБА_10 з приводу діагнозу ЗЧМТ, забій головного мозку 3 ступеню, внутрішньомозкова гематома лівої скроневої частини, геморагічний забій обох лобних часток базально, тім`яної частини зліва, полюсу скроневої частини справа, субарахноїдальний крововилив, субдуральна гематома правої лобної ділянки малого об`єму, дефект тім`яної кістки зліва, забійні садна обличчя, скроневої ділянки зліва; та всю сукупність документів, долучених до клопотання. Серед іншого слідчий суддя бере до уваги, що неповнолітній потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердив, що у нього було вилучено телефон з відео, як він б`є потерпілого.

Вищевказані докази свідчать про те, що підозрюваний міг вчинити інкриміноване кримінальне правопорушення, тобто підозра стосовно ОСОБА_7 є обґрунтованою.

Прокурором дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні.

Відсутність висновку судово-медичної експертизи тяжкості тілесних ушкоджень на момент звернення із клопотанням не виключає можливості попередньої кваліфікації дій підозрюваного за ст.121 КК України, оскільки факт наявності тілесних ушкоджень у потерпілого підтверджено медичною довідкою та рапортом за повідомлення лікаря про надане лікування. Учасники судового розгляду клопотання обізнані з фактом, що потерпілий без свідомості знаходиться у лікарні. Наведені обставини є достатніми для висновку про підозру за висунутою кваліфікацією.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

За змістом ст.279 КПК України, у випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор мають повноваження знову здійснити письмове повідомлення про підозру, дотримуючись вимог ст.278. При цьому Кодекс не обмежує кількість таких дій, а лише зобов`язує вчиняти дії у розумні строки, забезпечуючи їх дотримання через механізм встановлення граничних строків досудового слідства після повідомлення особі про підозру.

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Згідно ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Отже, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування відносно такої особи запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, та долученими доказами, обґрунтованість підозри щодо вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є підтвердженою.

5.Висновки про існування ризиків

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду

Слідчий суддя погоджується, що є достатні підстави вважати наявним ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від суду, зважаючи на тяжкість покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, що загрожує йому у разі визнання винним у вчиненні злочину, який йому інкримінується.

Неповнолітній підозрюваний постійно проживає із бабою та дідом, батько проходить службу, а місце знаходження матері учасниками не повідомлено, хоча неповнолітній підтвердив, що вона періодично дає про себе знати. Підозрюваний навчається, однак систематично допускає пропуски занять.

Згідно практики ЄСПЛ очікування можливого суворого вироку може мати значення при визначенні ризику переховування. Співставлення можливих негативних для підозрюваного ОСОБА_7 наслідків переховування у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі за тяжкий злочин у найближчій перспективі робить цей ризик достатньо високим.

Наведене у сукупності дозволяє вважати заявлений за п.1 ч.1 ст.177 ризик реальним.

Ризик незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні

У цьому кримінальному провадженні свідками є односельчани та неповнолітні особи, які є друзями підозрюваного. Використовуючи довірливі відносини підозрюваний може здійснити вплив на свідків з метою зміни ними показів та уникнення таким чином кримінальної відповідальності.

Підозрюваному достовірно відомі місця проживання свідків, в тому числі неповнолітньоно, який надав викривальні покази стосовно нього, у зв`язку з чим підозрюваний, перебуваючи на волі, не будучи обмеженим у вільному спілкуванні, матиме можливість вступати у позапроцесуальні відносини із цим та іншими свідками.

Цей ризик підтверджується показаннями свідка, який вказав, що підозрюваний погрозами спонукав його до відеозйомки процесу побиття потерпілого. Підозрюваному інкриміновано завдання тяжких тілесних ушкоджень іншій особі, що підтверджує наявність ризик впливу на свідків фізичним шляхом із застосуванням насильства.

Відтак, слідчий суддя переконаний, що на даний момент існує ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється

Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, підтверджується тим, що, перебуваючи на волі, підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення - здійснити вплив на свідків із застосуванням насильства, примушуючи їх до відмови надавати показання для уникнення покарання.

Показаннями свідка підтверджується, що підозрюваний висловлював погрози та спонукав його таким чином до відеозйомки процесу побиття потерпілого.

Під час судового засідання було встановлено, що в Дніпровському районному суді Дніпропетровської області стосовно ОСОБА_7 здійснювався судовий розгляд кримінального провадження за ознаками суспільно небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.127 КК України, 17.11.2025 винесено ухвалу, триває процедура апеляційного оскарження. Не порушуючи принцип презумпції невинуватості, слідчий суддя констатує, що попри здійснення судового розгляду такого кримінального провадження у 2025-2026 роках, який триває до сих пір, неповнолітньому ОСОБА_7 повідомлено про підозру за ст.121 КК України за дії, що мали місце у лютому 2026.

Самі обставини інкримінованої підозрюваному події злочину - прояв неспровокованої агресії до безхатька, побиття беззахисної лежачої особи, нанесення ударів ногами по голові, від яких потерпілий тривалий час знаходиться у безсвідомому стані у лікарні, запис події на відео - безпосередньо вказують на наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Тому слідчий суддя вважає реальним ризик вчинення іншого кримінального правопорушення підозрюваним ОСОБА_7 .

Відтак становлено, що наведені ризики є реальними, обґрунтованими та підтвердженими дослідженими у судовому засіданні доказами.

Вищевикладене у своїй сукупності свідчить про необхідність запобігти ризикам та застосувати запобіжний захід до підозрюваного.

6. Запобіжний захід, який застосовується, та обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам

При вирішенні питання щодо продовження обраного виду запобіжного заходу, суд враховує наявність ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, а також вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним злочину; тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винуватим; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного; наявність у підозрюваного постійного місця навчання; ризик повторення протиправної поведінки.

Психолог у судовому засіданні підтвердила, що процес розгляду заявленого клопотання вважає таким, що відповідає вимогам до процесу за участю неповнолітнього.

Слідчий суддя, розглядаючи клопотання, уважно оцінив неповнолітній вік підозрюваного, про що наголошував захист. Однак характер інкримінованого правопорушення, а саме підозра неповнолітнього у завданні тілесних ушкоджень дорослому, від яких останній без свідомості потрапив до лікарні, вказують на те, що вік не може бути єдиним виключним чинником для оцінки достатності певного виду запобіжного заходу.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ст. 492 КПК України, за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим Кодексом.

Затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.

ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, пов`язаного із застосуванням насильства, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.

Представлені сторонами документи не свідчать, що вікові та психологічні особливості, стан здоров`я підозрюваного виключабть застосування до нього будь-якого виду запобіжного заходу.

Недостатність застосування домашнього арешту обумовлена тим, що запобігання встановленим ризикам потребує постійного цілодобового стороннього контролю за діями підозрюваного, що неможливо досягти при домашньому арешті. У цьому провадженні дослідженими доказами обґрунтована повідомлена ОСОБА_7 підозра у заподіянні тілесних ушкоджень під мізерним приводом дорослій особі. Свідок підтверджує застосований підозрюваним примус до відеофіксації цієї події. Прокурором доведено, що домашній арешт за відсутності постійного стороннього контролю не зможе запобігти встановленим ризиками переховування від слідства, незаконного впливу на свідків чи вчинення іншого кримінального правопорушення.

Інші запобіжні заходи у виді застави, особистого зобов`язання та особистої поруки із тих самих причин є неспроможними запобігти встановленим ризикам, оскільки мають ще більш м`який характер та менші стримуючі спроможності впливу на поведінку підозрюваного.

За встановлених суддею обставин та інтенсивності ризиків, з урахуванням обґрунтованості підозри та фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, його тяжкості, застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зможе забезпечити виконання неповнолітнім підозрюваним покладних на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти встановленим ризикам.

Таким чином, слідчий суддя доходить висновку, що зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно неповнолітнього ОСОБА_7 на даному етапі є найбільш доцільним запобіжним заходом.

Згідно п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, беручи до уваги характер інкримінованого правопорушення та встановлені ризики, слідчий суддя вважає, що визначення альтернативного запобіжного заходу застави є недоцільним.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя доходить висновку, що клопотання слід задовольнити.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 184, 193, 194, 197, 395, 492 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно неповнолітнього ОСОБА_7 - задовольнити.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 17.04.2026 включно.

Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після оголошення.

Ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали.

Копію ухвали вручити підозрюваному негайно після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1