У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» лютого 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

при розгляді у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0001504, за апеляційними скаргами першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 липня 2025 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ханлар Республіки Азербайджан, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 липня 2025 року ОСОБА_9 засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_9 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. На підставі ст. 76 КК України покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_9 у дохід держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, в сумі 16 660 грн 16 коп.

У задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 відмовлено.

Вирішено питання речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Прокурор ОСОБА_7 просить вирок в частині призначеного покарання змінити, пом`якшити призначене ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік із застосуванням до основного покарання вимог ст. 75, 76 КК України, до покарання у виді штрафу у розмірі 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.

Потерпіла ОСОБА_6 просить вирок в частині вирішення цивільного позову скасувати та ухвалите нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті ДТП, задовольнити, в іншій частині вирок залишити без змін.

Захисник ОСОБА_8 просить вирок змінити в частині призначеного додаткового покарання та ухвалити рішення щодо обвинуваченого без позбавлення права керування транспортними засобами.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Прокурор ОСОБА_7 , не оспорюючи кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення вважає, що вирок підлягає зміні в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягав застосуванню.

Звертає увагу, що відповідно до ст. 61 КК України покарання у виді обмеження волі не застосовується до осіб, що досягли пенсійного віку.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на момент вчинення кримінального правопорушення досяг 61 року, а на момент ухвалення вироку йому виповнилося 63 роки, що унеможливлює застосування до нього покарання у виді обмеження волі.

Прокурор вважає, що суд допустив неправильне застосування вимог закону України про кримінальну відповідальність та призначив покарання, яке не відповідає вимогам закону. За таких обставин, з огляду на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 07.12.2021 у справі № 617/775/20, зважаючи на альтернативні покарання, визначені санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, які можуть бути застосовані до ОСОБА_9 та є менш суворими, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання підлягає зміні.

Потерпіла ОСОБА_6 не погоджується з висновком суду про те, що позов про відшкодування шкоди був пред`явлений до неналежного відповідача. Зазначає, якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі ст. 396 ЦК України.

Звертає увагу на висновки Великої палати Верховного Суду, згідно з яким відповідач, який правомірно керував транспортним засобом, є належним відповідачем у справі про відшкодування майнової та моральної шкоди. Окрім того, недостатньо довести лише факт, що заподіював шкоди на момент вчинення ДТП перебував у трудових відносинах їх відповідачем, але обов`язково необхідно довести, що він виконував його трудові (службові) обов`язки.

На думку потерпілої, матеріали кримінального провадження не містять доказів, що цивільний відповідач під час вчинення ним ДТП виконував службові обов`язки, які покладені на нього трудовим договором та законодавством.

Завдання шкоди відбулось не в зв`язку з виконанням його обов`язків як працівника, тому правові підстави для покладення на роботодавця ТОВ «СТЕФІ» відповідальності за наслідками вчинення обвинуваченим злочину відсутні.

Захисник ОСОБА_8 вважає, що вирок підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Зазначає, що суд при призначенні покарання врахував, що вчинений обвинуваченим злочин є тяжким, обставинами, які пом`якшують покарання, визнано щире каяття, добровільне відшкодування завданих збитків, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, дані щодо особи обвинуваченого, а саме, його позитивні характеристики, наявність тяжкого захворювання.

На думку захисника, вищезазначені обставини суттєво знижують суспільну небезпеку та тяжкість вчиненого, та є підставами для застосування положень ст. 69 КК України та призначення більш м`якого покарання, ніж передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

09 листопада 2023 року приблизно о 06:50 год, водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «ГАЗ-САЗ 53Б», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався у світлий час доби, по сухій чистій проїжджій частині вул. Пушкінської, зі сторони вул. Адмірала Макарова в напрямку вул. Потьомкінської в м. Миколаєві, де наблизившись до регульованого світлофором перехрестя з вул. Шевченка, здійснював маневр повороту ліворуч на проїжджу частину вул. Шевченка, в напрямку вул. Наваринської в м. Миколаєві.

У цей же час, по проїжджій частині вул. Пушкінської, зі сторони вул. Потьомкінської, в напрямку вул. Адмірала Макарова в м. Миколаєві, рухався автомобіль «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рухаючись в обраному напрямку водій ОСОБА_9 , діючи із кримінальною протиправною самовпевненістю, тобто, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, порушив вимоги п.п.2.3 «б», 10.1. 16.6 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, із відповідними змінами та поповненнями (далі ПДР), а саме: проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та відповідно не реагував на її зміни; не контролював рух свого транспортного засобу, хоча зобов`язаний був постійно це робити і мав таку можливість; перед початком виконання маневру повороту ліворуч, на проїжджу частину вул. Шевченка, не надав перевагу в русі автомобілю «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався в зустрічному напрямку та в цей час проїжджав дане перехрестя, здійснив виїзд на зустрічну смугу для руху, внаслідок чого допустив зіткнення передньою лівою частиною кузова свого транспортного засобу з лівою боковою частиною кузова автомобіля «Fiat Doblo» реєстраційний номер НОМЕР_2 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримала тілесні ушкодження у вигляді компресійного перелому 1 поперекового хребця ІІ ступеню, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_9 вимог п.п.2.3 «б», 10.1, 16.6 ПДР, які знаходяться у прямому причинному зв`язку із наслідками, що настали.

Судом першої інстанції ОСОБА_9 визнаний винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження, та його дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_5 просив кримінальне провадження закрити на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого.

Потерпіла ОСОБА_6 не заперечувала проти задоволення клопотання про закриття кримінального провадження.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні рішення, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши думку прокурора та потерпілої, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю, виходячи з наступних підстав.

Прокурор ОСОБА_5 надав копію відповіді Національного центрального бюро Інтерполу в Азербайджанській Республіці, якою підтверджено факт смерті ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до повідомлення Міністерства юстиції Азербайджану, обвинувачений помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , факт чого зареєстровано 08.10.2025 у реєстраційному центрі району Goygol.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження підлягає закриттю, якщо обвинувачений помер, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.

У відповідності до вимог ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, скасовує вирок чи ухвалу і закриває провадження.

Заяв про реабілітацію обвинуваченого ОСОБА_9 від осіб, які мають право звернутись з такою заявою, не надійшло.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_9 помер і заяви про його реабілітацію відсутні, оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_9 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю у зв`язку з його смертю.

Керуючись п. 5 ч. 1 ст. 284, ст. 405, 407, 409, 417, 419, 424, 532 КПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 липня 2025 року скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 закрити на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3