Справа № 734/5320/25
Провадження № 1-кп/734/107/26
У Х В А Л А

іменем України

05 травня 2026 року селище Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку кримінальне провадження № 0005659, відомості про яке 26 листопада 2025 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольська Полтавської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , згідно зі ст. 89 КК України не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 402 і ч. 4 ст. 409 КК України,

із участю сторін кримінального провадження прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

08 грудня 2025 року до Козелецького районного суду Чернігівської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0005659, відомості про яке 26 листопада 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених: ч. 4 ст. 402 КК України, - у непокорі, що виразилась у відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану; ч. 4 ст. 409 КК України, - у відмові від несення обов`язків військової служби, вчиненій в умовах воєнного стану.

20 квітня 2026 року до Козелецького районного суду Чернігівської області обвинуваченим ОСОБА_3 подане клопотання про зміну запобіжного заходу. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що загальний строк перебування під вартою становить близько шести місяців. Тривалий строк тримання під вартою є самостійною новою обставиною, яка відповідно до вимог КПК України та практики ЄСПЛ зобов`язує суд щоразу перевіряти наявність реальних і актуальних ризиків, а не формально їх констатувати. Прокурором не доведено: існування реального ризику переховування від суду; впливу на свідків чи інші сторони; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Зазначає про те, що: належно виконує покладені на нього обов`язки; має постійне місце проживання; має міцні соціальні зв`язки; має на утриманні неповнолітню дитину; не вчиняв жодних дій, які б підтверджували наявність ризиків. Обвинуваченим ОСОБА_3 заявлені вимоги про зміну запобіжного заходу на більш м`який: цілодобовий домашній арешт, або домашній арешт у певний період доби, або особисте зобов`язання.

22 квітня 2026 року до Козелецького районного суду Чернігівської області обвинуваченим ОСОБА_3 подане клопотання про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що на даний час щодо обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Незважаючи на рішення апеляційної інстанції, вважає, що подальше перебування під вартою є непропорційним і порушує його конституційні права. Сторона обвинувачення не надала жодних фактичних даних, які б підтверджували, що обвинувачений ОСОБА_3 має намір переховуватися або перешкоджати правосуддю. Ризики, на які посилається прокурор, є абстрактними та не підкріплені доказами. Має постійне місце проживання у м. Горішні Плавні та має на утриманні перебуває малолітня дитина. Вважає, що цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю (або без них) за адресою його проживання повністю забезпечить належну процесуальну поведінку. Обвинуваченим ОСОБА_3 заявлені вимоги про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою фактичного проживання.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтримав вимоги вказаних клопотань. Захисник-адвокат ОСОБА_5 покладається на законність судового рішення. Прокурор ОСОБА_4 не погодився із вимогами клопотань.

Вислухавши позиції учасників судового провадження, дослідивши докази, суд вважає, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою є заходом забезпечення кримінального провадження, тобто заходом кримінального процесуального примусу, оскільки такий захід дає можливість виявляти та зберігати докази, запобігти прогнозованій протиправній поведінці чи унеможливити ухилення від слідства та суду обвинуваченого. Такий превентивний та забезпечувальний захід спрямований на недопущення можливої протидії з боку обвинуваченого провадженню у кримінальній справі, та є ефективним засобом коригування його неправомірної поведінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

За ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 07 квітня 2026 року обвинуваченому ОСОБА_3 , який є військовослужбовцем Збройних Сил України, продовжений строк дії застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на шістдесят діб, до 06 червня 2026 року включно, без визначення розміру застави, з подальшим його утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Органами досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 402 і ч. 4 ст. 409 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами.

Ризики, передбачені п.п. 1 і 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (можливість переховуватися від суду і вчинити інше кримінальне правопорушення), не зменшилися і не зникли, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою. У судовому засіданні 05 травня 2026 року задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про витребування з ІНФОРМАЦІЯ_3 доказів, що мають істотне значення, які у подальшому підлягають дослідженню. Судове рішення повинно забезпечити не лише права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як потерпілого, так і суспільства в цілому. Урахування тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , у цьому конкретному випадку, має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності його поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання, що може бути призначене, за вчинені кримінальні правопорушення підвищує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_3 може ухилитися від суду і вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та інше», а «серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти».

Обмежуючи конституційні права обвинуваченого у вчиненні злочину, запобіжні заходи виконують позитивну роль, реалізуючи у кримінальному процесі матеріально-правовий принцип крайньої необхідності: завдання меншої шкоди, щоб запобігти більшій шкоді. Отже, більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти існуючим у кримінальному провадженні ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 402 і ч. 4 ст. 409 КК України.

Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід розглядати у кожній справі окремо з урахуванням її особливостей (Рішення ЄСПЛ «Jecius проти Литви» заява № 34578 від 31 липня 2000 року).

Керуючись ст.ст. 193, 201 і 331 КПК України, суд

у х в а л и в:

клопотання ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 402 і ч. 4 ст. 409 КК України, про зміну запобіжного заходу залишити без задоволення.

Ухвала суду оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя