ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисниці ОСОБА_6 на ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 14 квітня 2026 року у кримінальному провадженні № 0000961 від 13.08.2025 про продовження строку тримання під вартою стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 307 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю:

захисниці ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 14 квітня 2026 року клопотання прокурора задовольнено, продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 строком на шістдесят днів до 12 червня 2026 року включно, визначено розмір застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Мотивуючи прийняте рішення суд вказав, що наявність ризиків у даному кримінальному провадженні, зокрема, передбачених п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК (ризик переховування від суду, впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується) суд вважає їх доведеним та такими, які на даний час не зменшились та своєї актуальності не втратили, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років, обвинувачений неодружений, на утриманні нікого не має, не працює, тобто характеризується відсутністю міцних соціальних зв`язків та стримуючих факторів.

Суд вважає підтвердженим ризик того, що ОСОБА_7 може впливати на свідків, які не допитані в судовому засіданні. Виснував, що обвинувачений не має офіційного місця роботи, що свідчить про відсутність законного джерела доходу для забезпечення рівня життя, відтак, існує продовження вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченим.

Судом визначено розмір застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що на його думку відповідає критеріям справедливості та співмірності (пропорційності), забезпечить справедливий баланс інтересів особи та суспільства, не суперечитиме Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку з чим відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про зменшення розміру застави.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальненні доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі захисниця просить скасувати ухвалу суду, постановити нову, якою обрати більш м`який запобіжний захід або визначити розмір застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисниця зазначає, що визначений ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та встановлений розмір застави є занадто суворим, а розмір застави непомірним для нього та його родини, що призводить до неможливості виконання застави. Вважає, що в матеріалах справи відсутні дані про те, що жоден більш м`який запобіжний захід не здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Вважає, що стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження встановлених ризиків, оскільки обвинувачений не має наміру переховуватися від суду та впливати на свідків, вважає, що запобігти вказаним ризикам можливо шляхом покладення на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 КПК.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисниця та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити.

Інші учасники судового розгляду про час та дату апеляційного провадження повідомлені належним чином, клопотань про особисту участь до суду від них не надходило, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК апеляційний суд здійснює розгляд без їх участі.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Прокурором в судовому засіданні в суді першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку статей 199, 331 КПК, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

З огляду на стадію кримінального провадження, яке наразі перебуває на стадії судового розгляду і ОСОБА_7 вже пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в суді за стандартом «поза розумним сумнівом», апеляційний суд не входить в перевірку питання «обґрунтованості підозри».

Разом з тим, враховуючи стадію кримінального провадження апеляційний суд не має повноважень входити в перевірку доказів кримінального провадження та надавати їм оцінку, оскільки в такому випадку неминуче увійде у вирішення тих питань, які на цій стадії відносяться до повноважень суду першої інстанції, який розглядає кримінальне провадження по суті.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора у контексті наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, суд першої інстанції правильно встановив, що вони є достатньо обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують.

Відповідно до клопотання прокурора метою продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання ризикам переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків та вчинення нового кримінального правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження тримання під вартою обвинуваченого та доводи захисту, викладені в судовому засіданні про необґрунтованість клопотання сторони обвинувачення, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення цього питання.

Так, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК врахував тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , який відноситься до категорії тяжких, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 6 до 10 років з конфіскацією майна та яке йому загрожує у разі визнання його винуватим та відповідно наявність, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, ризиків, які не припинили існувати, тому дійшов до переконливого висновку про необхідність продовження останній строку тримання під вартою та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Також тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 та суворість можливого покарання, яке може бути йому призначено у випадку визнання його винуватим, як за національним законодавством, так і за судовою практикою Європейського суду з прав людини, визнаються вагомими факторами при оцінці ризику, що підозрювана особа може переховуватись від органу досудового розслідування.

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, суд враховує ведення в Україні військового стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, іншого запобіжного заходу, що може значно ускладнити органам правопорядку вжиття заходів реагування на таку поведінку обвинуваченого та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Обґрунтованими є і висновки суду про доведеність ризику незаконного впливу з боку обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні з метою зміни їх показів, враховуючи, що такий ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що твердження захисника щодо відсутності вказаного ризику, оскільки свідками у кримінальному провадженні є працівники поліції, судоми не приймаються оскільки по-перше, відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування не всі свідки у справі є працівниками поліції, а є і цивільними особами, а по-друге, факт того, що свідками є працівники поліції не нівелює ризик можливого впливу на них, ураховуючи те, що анкетні дані та місце роботи таких свідків відомі обвинуваченому.

Стосовно ризику можливого вчинення іншого кримінального правопорушення, то судом першої інстанції належним чином враховані відомості про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований та не має легального постійного джерела доходу, характеризується відсутністю міцних соціальних зв`язків, не одружений, на утриманні неповнолітніх та інших осіб не має.

Вказані обставини у сукупності об`єктивно свідчать про існування реального ризику можливого вчинення іншого кримінального правопорушення, а також недостатність запобігання вказаним вище ризикам більш м`якого запобіжного заходу.

Отже, викладені обставини у сукупності свідчать про те, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виправданим і з такими висновками погоджується апеляційний суд.

Враховуючи характер пред`явленого обвинувачення, продовження військового стану, а також існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, які не зменшились, судовий розгляд триває, тому апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законним та доцільним у даному кримінальному провадженні для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та забезпечення належного судового розгляду в розумний строк.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи відповідне рішення, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, дані про її особу, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження в межах, необхідних для вирішення питання в порядку ст. 331 КПК та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

При цьому, на думку колегії суддів, відсутні підстави для зміни розміру застави, яка була визначена обвинуваченому, а саме в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки вказаний розмір застави було визначено судом з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, а також даних щодо наявності ризиків.

Апеляційний суд, з урахуванням викладеного, не вбачає підстав для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру застави, який повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Будь-яких порушень КПК при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись статтями 183, 315, 405, 407, 419, 422-1 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 14 квітня 2026 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 307 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4