ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/309/26 Справа № 202/3143/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року Кривий Ріг

20.01.2026р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 21.01.2025р., яким обвинувачену

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась в с. Студенок Ізюмського району Харківської області, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст.111-1 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на десять років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, а саме пов`язаних із наданням публічних послуг, виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк п`ятнадцять років з конфіскацією усього майна, яке є її власністю.

за участю захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6

прокурора (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на десять років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, а саме пов`язаних із наданням публічних послуг, виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк п`ятнадцять років з усього майна, яке є її власністю.

Вирок суду першої інстанції оскаржено захисником ОСОБА_9 , яка в апеляційній скарзі.

- вважає, оскаржуваний вирок необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладеним у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження; неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність - призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність; невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої, оскільки за своїм видом є явно несправедливим через суворість;

- вважає, що вирок базується на припущеннях, право на захист обвинуваченої не було дотримано, через необізнаність обвинуваченої про її кримінальне переслідування, судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченої ОСОБА_7 (in absentia), яка показань суду не надавала, та будь-яких клопотань від неї на адресу суду також не надходило; відповідно до ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.01.2023р. надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000439 за відсутністю обвинуваченої ОСОБА_7 , повістки про виклик обвинуваченої ОСОБА_7 у судові засідання, а також інформація про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог ст. 323 КПК України; судом вживалися заходи для виклику обвинуваченого ОСОБА_7 для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку із чим вона викликалась в судові засідання в порядку ст. 323 КПК України: повістки про виклик публікувалися у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження у газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, проте, через відсутність можливості розповсюдження газети «Урядовий кур`єр», на тимчасово окупованій території (далі ТОТ), а також можливого блокування офіційних сайтів правоохоронних органів та уряду України на ТОТ, обвинувачена ОСОБА_7 не знала ні про розпочате кримінальне провадження щодо неї, ні про пред`явлення їй підозри у вчинені тяжкого злочину, ні про розгляд обвинувального акту в суді першої інстанції, що аж ніяк не свідчить про її наміри про ухилення від кримінальної відповідальності, що є порушенням ст. 6 ЄКПЛ

- вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки під час судового розгляду, не встановлено належними та достовірними доказами, того факту, що обвинувачена ОСОБА_7 саме умисно та добровільно зайняла посаду, обвинувачена ОСОБА_7 можливо була змушена піти на співпрацю з ворогом в зв`язку із застосуванням до неї фізичного та/або психічного примусу, це не підпадає під колабораційну діяльність, висновки про реальний намір та непереборні обставини, що склалися під час проживання в умовах окупації, може повідомити тільки вона та її обвинувачення є припущенням;

- зазначає, що допитана, в якості свідка ОСОБА_10 , пояснила, що вона виїхала з смт. Новоселівка в період з 14.04.2022р. по 11.10.2022р., тобто всі події, які відбувалися в цей період їй відомі зі слів інших осіб, та даний свідок не може стверджувати, які саме функції виконувала обвинувачена; допитана, в якості свідка ОСОБА_11 , пояснила, що вона з окупаційною владою не спілкувалася взагалі, тільки бачила обвинувачену, що вона «беседовала», та які саме організаційно розпорядчі або адміністративно господарські функції виконувала обвинувачена, пояснити не змогла, тільки загальні фрази, що займалася «гуманітаркою та вуглем», інших доказів, які б прямо або непрямо підтверджували існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню, у сторони обвинувачення немає;

- прохає оскаржуваний вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченої ОСОБА_7 скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченої ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.

Про дату, час та місце судового розгляду обвинувачена повідомлена належним чином шляхом розміщення відповідних повідомлень у друкованому виданні «Урядовий кур`єр» від 16.01.2026р. та на сайті Дніпровського апеляційного суду.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.01.2023р. надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000439 від 19.10.2022р. щодо обвинуваченої ОСОБА_7 .

Суд апеляційної інстанції, врахувавши обставини кримінального провадження та думки учасників судового провадження, дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги захисника за відсутності обвинуваченої з врахування присутності в залі суду його захисника , що свідчить про належний захист інтересів обвинуваченої.

На думку суду апеляційної інстанції, наведене вище узгоджується з рішенням ЄСПЛ від 08.11.2005р. у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 ЄКПЛ, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доводи захисника ОСОБА_9 , яка підтримала подану апеляційну скаргу та прохала її задовольнити, позицію прокурора ОСОБА_12 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, вирок суду першої інстанції прохала залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватою вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України при наступних обставинах.

Так 24.10.1945р. набув чинності Статут ООН, підписаний 26.06.1945р, яким фактично створено Організацію Об?єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН увійшли Українська Радянська Соціалістична Республіка (3 24.08.1991р. змінено назву на Україна), Союз Радянських Соціалістичних Республік (з 24.12.1991р. змінено назву на російська федерація) та ще 49 країн-засновниць, а в подальшому до вказаної міжнародної організації прийняті інші країни світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН всі Члени ООН утримуються в їх міжнароднихвідносинах від загрози силою або її застосування як протитериторіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об?єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 9 грудня 1981 року № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями від 16 грудня 1970 року Ne2734 (XXV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; від 21 грудня 1965 року №2131 (XX), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та обмеження їх суверенітету та від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX), що містить визначення агресії, установлено, що ні одна з держав не має право здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Закріплено обов?язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації; здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня1974 року № 3314 (XXIX) серед іншого визначено:

- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної та політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою першою в порушення Статуту ООН є перш за все свідченням акту агресії.

Будь-яка з наступних дій, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не носила, що є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські і повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за згодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, що дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп,іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, що мають настільки серйозний характер, що це рівнозначнонаведеним вище актам.

Жодні міркування будь-якого характеру, з політичних, економічних, військових чи інших причин не можуть бути виправданням агресії.

Статтями 1 та 2 ШІ Конвенції про відкриття воєнних дій (Гаага, 18 жовтня 1907року), яка вступила в дію 26 січня 1910 року, яку 7 березня 1955 року визнано Союзом Радянських Соціалістичних Республік, правонаступником якого є російська федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього і недвозначного попередження, яке буде мати форму мотивованого оголошення війни або форму ультиматуму з умовним оголошенням війни. Стан війни повинен бути без уповільнення оповіщений нейтральним державам і буде мати для них дійсну силу лише після одержання оповіщення.

24.08.1991р. Верховною Радою УРСР схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

16.07.1990р. вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах ї території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і російська федерація.

Згідно з п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв?язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року російська федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні їх зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов?язались утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім "цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

31.05.1997р відповідно до положень Статуту ООН і зобов?язань за Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі Україна та російська федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року Ш3/98-ВР та Федеральним Законом російської федерації від 2 березня 1999 року №42 Ф3). Відповідно до ст.ст. 2-3 зазначеного Договору російська федерація зобов?язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та будівництво відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або загрози силою, включаючи економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов?язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які с додатками до Договору між Україною та російською федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований російською федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької та Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1-2 Конституції України визначено, що Україна с суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно із статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Згідно з ч. 1 ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов?язком громадян України.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов?язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять:Автономна Республіка Крим,Вінницька,Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська,Херсонська,Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід?ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Таким чином, із зазначених міжнародних нормативно-правових актів, а також актів національного законодавства, яке визначає основні засади державної політики, спрямованої на захист національних інтересів і гарантування в Україні безпеки особи, суспільства і держави від зовнішніх і внутрішніх загроз в усіх сферах життєдіяльності, випливає, що дії рф на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України створюють реальні загрози національній безпеці та є проведенням підривної діяльності проти України. Її результатом стала в 2014 році анексія Криму, окупація території Донецької та Луганської областей, масштабні руйнування провідних промислових бюджетоутворюючих підприємств на сході держави, що призвело до загострення суспільно-політичної обстановки в України, падіння економіки держави та інших вкрай негативних для України наслідків.

Наведені вище факти розв?язання та ведення російською федерацією агресивної війни проти України, здійснення підривної діяльності, в тому числі. і шляхом вторгнення підрозділів ЗС рф на територію півострова Крим, захоплення державних установ, організацій та військових частин із 27 лютого 2014 року широко висвітлювалися більшістю засобів масової інформації України та іноземних держав, у зв?язку з чим були достовірно відомі ОСОБА_7 .

Постановою Ради Федерації Федеральних Зборів рф «Про використання Збройних Сил російської федерації на території України» від 01 березня 2014 року № 48-СФ за результатами звернення президента рф, виходячи з інтересів безпеки життя громадян рф, особового складу військового контингенту ЗС рф, що дислокується на території України (АР Крим), надано згоду президенту рф на використання ЗС рф на території України.

06 березня 2014 року Верховною Радою АР Крим прийнята Постанова «Про проведення загальнокримського референдуму». Указом Президента України від № 261/2014 від 07 березня 2014 року дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України № 2-рц/2014 від 14 березня 2014 року визнана неконституційною.

11 березня 2014 року Постановою Верховної Ради АР Крим прийнята «Декларація», якою проголошено АР Крим «суверенною державою» - «Республікою Крим». Указом Президента України від 14 березня 2014 року № 296/2014 дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2014 від 20 березня 2014 року визнана неконституційною.

Постановою Верховної Ради України від 15 березня 2014 року № 891- VII Верховна Рада АР Крим була розпущена.

17 березня 2014 року представники розпущеної «Верховної Ради АР Крим» прийняли Постанову № 1745-6/14 «Про незалежність Криму», за якою створено нелегітимне державне утворення «Республіка Крим», а також Постанову 1748-6/14«Про правонаступництво Республіки Крим», за якою вищим органом влади «Республіки Крим» є «Державна рада Республіки Крим».

18 березня 2014 року «Державна рада Республіки Крим» підписала «Договір» між рф та «Республікою Крим» про прийняття до рф «Республіки Крим» та утворення, у складі рф нових суб?єктів, який вже 19 березня рішенням Конституційного Суду рф визнаний таким, що відповідає Конституції РФ. 20 березня 2014 року його ратифікувала більшістю голосів Держдума рф, а 2 березня 2014 року - Рада Федерації Федеральних Зборів рф, відтак цей «Договір» набрав чинності 21 березня 2014 року.

21 березня 2014 року прийнятий Закон РФ № 6-ФК3 (т. 4 а. 175-214), яким прийнято до рф «Республіку Крим» та утворені в складі рф нові суб?єкти. «Республіка Крим» вважається прийнятою до рф з дати підписання «Договору» (ст. 1 Закону рф № 6-ФК3).

11 квітня 2014 року «Державна рада Республіки Крим» прийняла «Конституцію Республіки Крим» як суб?єкта рф.

Надалі, продовжуючи підривну діяльність проти України, рф утворила на окупованій території України в АР Крим федеральні органи державної влади рф, правоохоронні органи та органи судової системи, місцевого самоврядування, з метою становлення та зміцнення окупаційної влади рф та недопущення контролю України над цією територією.

Верховною Радою України 15 квітня 2014 року прийнято Закон України № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон / 1207-УП), за яким перебування підрозділів 3С рф на території Украйни з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, а також всупереч міжнародно-правовим актам, визнано окупацією частини території суверенної держави Україна, а територію АР Крим, відповідні води, територіальне море. України, територію виключної (морської) економічної зони України, а також повітряний простір над територіями визнано тимчасово окупованими територіями України внаслідок агресії з боку рф.

Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН «Територіальна цілісність України» від 27 березня 2014 року № 68/262, «референдум», проведений в АР Крим 16 березня2014 року, визнано таким, що не мас законної сили і не може бути основою для зміни статусу АР Крим.

Реакцією на такі дії російської федерації, стало прийняття Верховною Радою України 21 квітня 2015 року постанови № 337-VIII «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії російської федерації та подолання її наслідків», згідно з якою констатовано початок такої агресії з боку рф на території АР Крим 20 лютого 2014 року, яка завершилася воєнною окупацією та подальшою незаконною анексією цієї частини території України.

Резолюціями Генеральної Асамблеї ООН «Стан у сфері прав людини в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (Україна)» від 19 грудня 2016 року № 71/205 та від 19 грудня 2017 року № 72/190, «Проблема мілітаризації Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, Україна, районів Чорного та Азовського морів» від 17 грудня 2018 року, «Ситуація з правами людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополь. Україна» від 22 грудня 2018 року послідовно засуджено тимчасову окупацію з боку рф внаслідок військової агресії частини території України - АР Крим - підтверджено невизнання анексії.

Продовжуючи реалізацію злочинного плану, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами України російської федерації та світовою спільнотою, 21 лютого 2022 року російською федерацією визнано «донецьку народну республіку» та «луганську народну республіку» незалежними державами.

22 лютого 2022 року президент російської федерації, реалізуючи злочинний план, направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил рф за межами рф, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року о 05 годині президент російської федерації оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні.

У подальшому, Збройними силами рф, які діяли за наказом керівництва рф і ЗС рф, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам зброї та підрозділам ЗСУ, також військовими формуваннями рф здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна.

24.02.2022 Указом Президента Україна №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану продовжено Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022,№ 259/22 під 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022 - востаннє з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до п.п. 6. 7 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», окупаційна адміністрація російської федерації - сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб?єктів адміністративних послуг.

Тимчасово окупована територія - це частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Згідно ст. 42 IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додаток до неї: положення про закони і звичаї війни на суходолі (1907 року) територія визнається окупованою, якщо вона фактично перебуває під владою армії супротивника.

Внаслідок розв?язання і ведення агресивної війни, починаючи з 24.02.2022 збройними формуваннями російської федерації тимчасово окуповано частини території Дніпропетровської, Донецької, Запорізької, Луганської, Миколаївської, Сумської, Харківської, Херсонської областей.

Зокрема, починаючи з 21.05.2022 до 01.10.2022, російською федерацією тимчасово окуповано територію населених пунктів Лиманської міської територіальної громади Донецької області.

Представниками російської федерації на тимчасово окупованій території с. Новоселівка, Лиманської міської територіальної громади Донецької області було створено підпорядковану, керовану та фінансовану російською федерацією окупаційну адміністрацію, в яку входили органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованою територією України.

При цьому, представники підконтрольних російській федерації самопроголошених органів узурпували виконання владних функцій держави на тимчасово окупованій території смт. Новоселівка Лиманської міської територіальної громади Донецької області, здійснювали підбір кадрів для зайняття посад в незаконних самопроголошених органах, у тому числі із числа громадян України, які на той час перебували на вказаній тимчасово окупованій території. Кінцевою метою окупаційних органів, є інтеграція та подальше незаконне включення захопленої частини суверенної держави Україна до складу російської федерації.

21.05.2022 «указом т.зв. «главы днр» «О внесениии зменений в указ главы днр», «поселок городского типа Новоселовка (Краснолиманского района) входит в администрацию города Енакиево».

У подальшому, 12.06.2022 «указом» т.зв. «главы днр» №285 «Об администрации города Красный Лиман» на тимчасово окупованій території м. Лиман Донецької області створена не передбачена законодавством України т.зв. «местная администрация донецкой народной республики - администрация города Красный Лиман», яка була розташована за адресою: Донецька область Краматорський район, м. Лиман, вул. Незалежності, буд. 46, та на яку незаконно покладено здійснення функції, властивих міській раді України.

Так, у ОСОБА_7 , громадянки України, обізнаної про факт ведення російською федерацією агресивної війни проти України з мотивів непогодження з політикою чинної влади в Україні та підтримки входження тимчасово окупованих територій України до складу вказаної держави, невизнання рф поширення державного суверенітету України на тимчасово окуповані її території, виник умисел на співпрацю з представниками держави агресора.

3 початку серпня 2022 року до 09.09.2022, обвинувачена ОСОБА_7 , перебуваючи на тимчасово окупованій території - у смт. Новоселівка Краматорського району Донецької області, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, з метою встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань, окупаційної адміністрації держави-агресора, співпраці з державою-агресором,збройними формуваннями та окупаційною адміністрацією, надала добровільну згоду і була призначена на посаду т.зв. «заместителя главы поселкового совета пгт. Новоселовка администрации г. Красный Лиман днр», створеного на тимчасово окупованій території окупаційною адміністрацією російської федерації.

На обвинувачену ОСОБА_7 , як на «заместителя главы поселкового совета пгт. Новоселовка администрации г. Красный Лиман днр», було покладено виконання наступних організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій: здійснення загального керівництва роботою працівників селищної ради, контролю за їх робочим графіком та станом виконаної роботи; вирішення соціальних питань місцевих мешканців: складення списків мешканців щодо здійснення перепису місцевого населення зазначеного населеного пункту; збір заяв на отримання місцевими мешканцями будівельних матеріалів: організація інших заходів, направлених на вирішення соціальних питань, об?єктів життєзабезпечення населення.

Місцем роботи т.зв. «поселковогосоветапгт. Новоселовка администрации г. Красный Лиман днр» було визначено адміністративну будівлю Новоселівської селишної ради, розташовану за адресою: смт. Новоселівка, вул. Партизанська, буд. 1.

Отже, обвинувачена ОСОБА_7 громадянка України, у період часу з початку серпня 2022р. до 09.09.2022, перебуваючи на вказаній посаді, виконувала організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації російської федерації, а саме у т.зв. «поселковом совете пгт. Новоселовка администрации г. Красный Лиман днр» в адміністративній будівлі Новоселівської селищної ради, розташованої за адресою: смт. Новоселівка, вул. Партизанська, буд. 1.

Таким чином, дії обвинуваченої ОСОБА_7 виразилися у колабораційній діяльності, тобто у добровільному зайнятті громадянином України посади,пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 5 ст. 111-1 КК України, як добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору допустимості та достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. При цьому суд першої інстанції перевірив доводи сторони захисту щодо непричетності обвинуваченої до умисних дій, які виразились у добровільному зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, дійшов висновку, що вони суперечать фактичним обставин справи, не узгоджуються з усією сукупністю зібраних доказів по справі, які спростовують показання обвинуваченої, надані нею в судовому засіданні.

Так суд першої інстанції безпосередньо дослідивши матеріали кримінального провадження, надані прокурором під час судового розгляду, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, підтверджується такими доказами:

- протоколом огляду Інтернет-ресурсу від 09.11.2022р., згідно якого було проведено огляд телеграм-каналу "Місто Лиман...Фільтр" та зроблено скріншоти, на яких зображена обвинувачена з новим керівником смт. Новоселівка Лиманської ОТГ;

- протоколом допиту та протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_13 від 05.12.2022р., хід та результати якого зафіксовані за допомогою відео фіксації, яким підтверджується, що обвинувачена була призначена окупаційною владою на посаду заступника голови сільської ради с. Новоселівка, яка підпорядковувалась своєму чоловікові ОСОБА_14 , обвинувачена вирішувала питання щодо надання місцевому населенню допомоги для відновлення пошкодженого житла, складала списки осіб, хто залишився проживати в селищі у період окупації, виконувала організаційні функції;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.12.2022р. за участю свідка ОСОБА_13 , яким підтверджується впізнання свідком обвинуваченої, як особи, яка під час окупації с. Новоселівка, Лиманської ОТГ була призначена на посаду заступника голови т.зв. селищної ради с. Новоселівка "адміністрації м. Красний Лиман тзв "ДНР" і займала зазначену посаду у період з початку серпня по 09.09.2022р.;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.12.2022р. за участю свідка ОСОБА_10 , яким підтверджується впізнання свідком обвинуваченої, як особи, яка під час окупації с. Новоселівка, Лиманської ОТГ призначена на посаду заступника голови т.зв. селищної ради с.. Новоселівка "адміністрації м. Красний Лиман тзв "ДНР" і займала зазначену посаду у період з початку серпня по 09.09.2022р.;

- протоколами допиту свідка ОСОБА_15 від 08.11.2022р., хід та результати якого зафіксовані за допомогою відеофіксації та згідно якого вона повідомила, що під час окупації с. Новоселівка обвинувачена з початку серпня 2022р. до 09.11.2022р. обіймала посаду заступника голови селищної ради, та займалась організацією видачі гуманітарної допомоги, вирішувала питання щодо видачі будівельних матеріалів для відновлення пошкодженого житла, складала списки осіб із числа селян, що залишились в окупації для проведення референдуму, здійснювала збір грошей для закупівлі вугілля на опалення оселі;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.12.2022р. за участю свідка ОСОБА_15 , яким підтверджується впізнання свідком обвинуваченої, як особи, яка під час окупації с. Новоселівка, була призначена на посаду заступника голови т.зв. селищної ради с. Новоселівка "адміністрації м. Красний Лиман тзв "днр" і займала зазначену посаду у період з початку серпня по 09.09.2022р.;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.12.2022р. за участю свідка ОСОБА_11 , яким підтверджується впізнання свідком обвинуваченої, як особи, яка під час окупації с. Новоселівка, Лиманської ОТГ була призначена на посаду заступника голови т.зв. селищної ради с. Новоселівка "адміністрації м. Красний Лиман тзв "днр" і займала зазначену посаду у період з початку серпня по 09.09.2022р.;

- протоколами слідчих експериментів від 05.12.2022р. з диском до нього, за участю свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , які підтвердили свої показання;

- протоколом огляду інтернет-сайту від 14.12.2022р. з диском до нього, де на сторінці було оглянуто публікацію з сайту http://npa.dnronline.su/, під назвою "Указ главы донецкой народной республики № 228 от 21.05.2022г. О внесении изменений в Указ главы донецкой народной республики от 03.03.2022 № 45";

- протоколом огляду інтернет-сайту від 14.12.2022р., згідно якого було оглянуто публікацію під назвою "О принятии временного (типового) положения о местных администрациях донецкой народной республики";

- протоколом огляду інтернет-ресурсу від 14.12.2022 року з диском до нього, згідно якого оглянуто інтернет-сторінку "Официальный сайт донецкой народной республики";

- постановою про оголошення в розшук підозрюваного від 18.01.2023р., згідно якої ОСОБА_7 оголошено в розшук;

- ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.01.2023р. надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000439 від 19.10.2022р. щодо ОСОБА_7 .

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_10 показала, що з обвинуваченою ОСОБА_7 знайома, раніше проживали в одному населеному пункті. Під час окупації м. Лиман та с. Новоселівка обвинувачена виконувала обов`язки голови селищної ради, а саме вирішувала питання щодо надання будівельних матеріалів для відновлення пошкодженого житла, збирала грошові кошти по вулицях, та вела списки осіб, які залишились у селищі з метою організації і проведення референдуму.

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_11 показала, що під час окупації смт. Новоселівка Лиманської ТГ не виїжджала, а перебувала у межах тимчасово окупованої території, підтвердила суду, що під час окупації обвинувачена співпрацювала з окупаційною владою та працювала у сільській раді замість ОСОБА_10 . Співпрацюючи з окупаційною владою, обвинувачена складала списки людей, які залишились проживати в селі, збирала грошові кошти, видавала гуманітарну допомогу.

Суд першої інстанції дослідивши і перевіривши в ході судового розгляду протоколи допиту свідків, хід і результати допиту яких фіксувалися за допомогою технічних засобів відеофіксації, у відповідності до вимог ч. 11 ст. 615 КПК України, які є процесуальними джерелами доказів, дійшов висновку, що вони можуть бути використані, як докази, є конкретними та узгоджуються із сукупністю інших доказів, які судом покладено в обґрунтування вироку.

При цьому судом першої інстанції не встановлено доказів, на яких ґрунтується доказування вини обвинуваченої, які були б отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, та не встановлено підстав, які б призвели до визнання цих доказів недопустимими.

Суд першої інстанції після аналізу досліджених в судовому засіданні доказів, вважав їх достовірними, допустимими, такими, що узгоджуються між собою, та в повній мірі поза розумним сумнівом доводять факт того, що обвинувачена, яка будучи громадянином України, з серпня 2022р. по 09.09.2022р. перебувала тимчасово окупованій території у смт. Новоселівка Краматорського району Донецької області та займала посаду "заступника голови сільської ради смт. Новоселівка адміністрації м. Красний Лиман днр", яка пов`язана з виконанням адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, при цьому обвинувачена усвідомлювала факт відкритої російської агресії проти України, яка розпочалась 24.02.2022 року повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, що вказує на добровільність зайняття нею посади, враховуючи характер її дій, їх послідовність та тривалість.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції доведена подія кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, та правильно встановлені фактичні обставини справи, а саме що обвинувачена, будучи обізнаною про факт ведення російською федерацією агресивної війни проти України з мотивів непогодження з політикою чинної влади в Україні та підтримки входження тимчасово окупованих територій України до складу вказаної держави, невизнання рф поширення державного суверенітету України на тимчасово окуповані її території, виник умисел на співпрацю з представниками держави агресора, реалізуючи свій вказаний злочинний умисел. Обвинувачена реалізуючи свій злочинний умисел, з метою встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань, окупаційної адміністрації держави-агресора, співпраці з державою-агресором, збройними формуваннями та окупаційною адміністрацією, надала добровільну згоду і була призначена на посаду т.зв. «заместителя главы поселкового совета пгт. Новоселовка администрации г. Красный Лиман днр», створеного на тимчасово окупованій території окупаційною адміністрацією російської федерації.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що винуватість обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України підтверджується, по-перше, особистими показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які підтвердили добровільну згоду обвинуваченої на співпрацю з представниками держави агресора, по-друге, протоколами допиту свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , та протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками вказаними свідками, які підтвердили добровільну згоду обвинуваченої на співпрацю з представниками держави агресора, по-третє, протоколами огляду Інтернет-сторінок, на яких розміщенні укази так званої днр щодо лояльності адміністратицій на тимчасово окупованих територіях; по-четверте, протоколом огляду Інтернет-ресурсу від 09.11.2022р., яким проведено огляд телеграм-каналу "Місто Лиман...Фільтр" та зроблено скріншоти, на яких зображена обвинувачена з новим керівником смт. Новоселівка;

Таким чином суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги захисника, що оскаржуваний вирок є незаконним та таким, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неспроможними та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги, що вирок базується на припущеннях, право на захист обвинуваченої не було дотримано, через її необізнаність про її кримінальне переслідування, судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченої ОСОБА_7 (in absentia), яка показань суду не надавала, та будь-яких клопотань від неї на адресу суду також не надходило; відповідно до ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.01.2023р. надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000439 за відсутністю обвинуваченої ОСОБА_7 , повістки про виклик обвинуваченої ОСОБА_7 у судові засідання, а також інформація про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог ст. 323 КПК України, судом вживалися заходи для виклику обвинуваченої ОСОБА_7 для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку із чим вона викликалась в судові засідання в порядку ст. 323 КПК України: повістки про виклик публікувалися у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження у газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Індустріального районного суду м Дніпропетровська, проте, через відсутність можливості розповсюдження газети «Урядовий кур`єр», на тимчасово окупованій території (далі ТОТ), а також можливого блокування офіційних сайтів правоохоронних органів та уряду України на ТОТ, обвинувачена ОСОБА_7 не знала ні про розпочате кримінальне провадження щодо неї, ні про пред`явлення їй підозри у вчиненні тяжкого злочину, ні про розгляд обвинувального акту в суді першої інстанції, що аж ні як не свідчить про її наміри на ухилення від кримінальної відповідальності, що є порушенням ст. 6 ЄКПЛ, є також безпідставними з урахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.01.2023р. надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000439 від 19.10.2022р. щодо обвинуваченої ОСОБА_7 відповідно до вимог ст.ст. 135, глави 24-1 КПК України «Особливості спеціального досудового розслідування кримінальних правопорушень», та ст. 323 КПК України, тобто відповідно до вимог діючого КПК України в порядку та у спосіб, визначений вказаним законом.

Спеціальне судове провадження (також відоме як провадження "in absentia") - це особлива диференційована процедура кримінального судочинства, яка дозволяє розглядати справу і ухвалити вирок за відсутності обвинуваченого. Це можливо лише у випадках, коли обвинувачений переховується від органів слідства та суду, і його неможливо розшукати, або він перебуває на тимчасово окупованих територіях чи в державі-агресорі, та прямо передбачено КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, постановою органу досудового розслідування від 18.01.2023р.про оголошення в розшук підозрювану ОСОБА_7 оголошено в розшук.

Основна мета запровадження спеціального досудового розслідування полягає у забезпеченні невідворотності покарання для осіб, які ухиляються від кримінальної відповідальності, зокрема тих, хто переховується від органів слідства та суду. Це особливо актуально в умовах збройного конфлікту, коли особи, винні у вчиненні злочинів, перебувають на тимчасово окупованих територіях України або оголошені у міжнародний розшук. Запровадження провадження "in absentia" є прямою, прагматичною відповіддю на надзвичайні геополітичні реалії та збройний конфлікт, спрямованою на забезпечення відповідальності там, де традиційні правові механізми виявляються неефективними. Це підкреслює здатність української правової системи адаптуватися для забезпечення правосуддя та верховенства права навіть за умов серйозних практичних обмежень, таких як неможливість фізичного затримання або повідомлення обвинувачених на певних територіях. Така адаптація свідчить про стратегічне пріоритетне значення національної безпеки та правосуддя за тяжкі злочини.

Доводи апеляційної скарги захисника, що висновків суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки під час судового розгляду, не встановлено належними та достовірними доказами, того факту, що обвинувачена ОСОБА_7 саме умисно та добровільно зайняла посаду, та обвинувачена ОСОБА_7 , можливо була змушена піти на співпрацю з ворогом в зв`язку із застосуванням до неї фізичного та/або психічного примусу, та це не підпадає під колабораційну діяльність, висновки про реальний намір та непереборні обставини, що склалися під час проживання в умовах окупації, може повідомити тільки сама обвинувачена та її обвинувачення є припущенням, також не мають під собою підґрунтя, оскільки стороною захисту не надано належних та допустимих доазів на підтвердження вказаного факту.

Більш того, допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_11 показала, що під час окупації смт. Новоселівка Лиманської ТГ, вона особисто не виїжджала, а перебувала у межах тимчасово окупованої території. Її відомо, що під час окупації обвинувачена співпрацювала з окупаційною владою та працювала у сільській раді замість ОСОБА_10 . Співпрацюючи з окупаційною владою, обвинувачена складала списки людей, які залишили проживати в селі, збирала грошові кошти, видавала гуманітарну допомогу.

Тобто обвинувачена мала змогу покинути окуповану території, та не підкорятися окупаційній владі.

Крім того, окупація смт. Новоселівка Лиманської ТГ не була миттєвою, для розуміння наслідків такої окупації та усвідомлення необхідності евакуації на підконтрольну Україні територію.

Доводи апеляційної скарги захисника, що допитана, в якості свідка ОСОБА_10 , показала, що вона виїхала з смт. Новоселівка в період з 14.04.2022р. по 11.10.2022р., тобто всі події, які відбувалися в цей період їй відомі зі слів інших осіб, та даний свідок не може стверджувати, які саме функції виконувала обвинувачена; допитана, в якості свідка ОСОБА_11 , показала, що вона з окупаційною владою не спілкувалася в загалі, тільки бачила обвинувачену, що вона «беседовала», та які саме організаційно розпорядчі або адміністративно господарські функції виконувала обвинувачена, пояснити не змогла, тільки загальні фрази, що займалася « гуманітаркою та вуглем», інших доказів, які б прямо або непрямо підтверджували існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню, у сторони обвинувачення немає, є також безпідставними, оскільки вказані свідки чітко та послідовно повідомили про обставини події після окупації територіальної громади та після її деокупації, повідомили про посадові обов`язки, які були покладені на обвинувачену окупаційною владою, а саме, що обвинувачена обіймала посаду виконувачки обов`язків голови селищної ради, а саме вирішувала питання щодо надання будівельних матеріалів для відновлення пошкодженого житла, збирала грошові кошти по вулицях, та вела списки осіб, які залишились у селищі з метою організації і проведення референдуму.

Показання свідка ОСОБА_10 підтвердили свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , які є узгодженими із усією сукупністю доказів, які досліджені та оцінені судом безпосередньо у судовому засіданні, та їм надана відповідна оцінка.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо призначення обвинуваченій покарання поза межами санкції статті суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки покарання у виді позбавлення волі строком на десять років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, а саме пов`язаних із наданням публічних послуг, виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк п`ятнадцять років з конфіскацією усього майна, яке є її власністю, призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, відповідно до санкції ч. 5 ст. 111-1 КК України, з урахуванням п. 4 ч. 1 ст. 55 КК України, тобто є таким що відповідає вимогам КК України.

Таким чином доводи апеляційної скарги захисника про скасування оскаржуваного вироку суду першої інстанції щодо обвинуваченої ОСОБА_7 та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, істотних порушень вимог кримінального та кримінального процесуального закону не встановлено, підстави для зміни або скасування вироку суду першої інстанції відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 21.01.2025р., яким обвинувачену ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст.111-1 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на десять років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, а саме пов`язаних із наданням публічних послуг, виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк п`ятнадцять років з конфіскацією усього майна, яке є її власністю залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 21.01.2025р., яким обвинувачену ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст.111-1 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на десять років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, а саме пов`язаних із наданням публічних послуг, виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк п`ятнадцять років з конфіскацією усього майна, яке є її власністю залишити без змін

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили після її проголошення, може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою у той самий строк з дня отримання копії ухвали суду апеляційної інстанції.

Судді