Справа № 308/6015/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2026 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання- ОСОБА_2 , прокурора- ОСОБА_3 , захисника- ОСОБА_4 , обвинуваченого- ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_6 , погодженого прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця села Лазещина, Рахівського району, Закарпатської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, у кримінальному провадженні №0000312, відомості про яке 08.07.2025 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно: ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, у кримінальному провадженні №0000312, відомості про яке 08.07.2025 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 23.10.2025 у ОСОБА_5 та ОСОБА_7 спільно з достовірно невстановленими органом досудовим розслідуванням особами виник злочинний умисел, спрямований на організацію незаконного переправлення осіб призовного віку від 18 до 60 років, яким в умовах правового режиму воєнного стану обмежено виїзд за межі України, через державний кордон України шляхом протиправного перетинання державного кордону України поза межами офіційних пунктів пропуску.

Так, реалізовуючи спільний злочинний умисел, спрямований на організацію незаконного переправлення особи через державний кордон України, ОСОБА_5 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 23.10.2025, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням точному місці, але на території Закарпатської області, у телефонному режимі повідомив громадянину України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому під час дії правового режиму воєнного стану заборонено виїзд за межі України, що може організувати незаконне переправлення останнього через державний кордон України поза офіційними пунктами пропуску.

Надалі, 02.11.2025 близько 09:00 год. ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_7 та іншими невстановленими органом досудового розслідування особами, здійснюючи свою діяльність з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, реалізовуючи злочинний умисел, спрямований на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, приїхав на автомобілі марки «TOYOTA AVENSIS» з д.н.з. НОМЕР_1 до міста Івано Франківськ, звідки забрав ОСОБА_8 та повіз його в м. Ужгород.

Того ж дня, близько 14:00 год. ОСОБА_9 та ОСОБА_8 приїхали в м. Ужгород, де їх зустріла ОСОБА_7 , з якою вони разом поїхали до заздалегідь орендованої ними квартири, що розташована в будинку за адресою АДРЕСА_2 , в яку поселили ОСОБА_8 та сказали очікувати на подальші дії та вказівки.

В подальшому, 04.11.2025 близько 10:00 год. ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного плану, пов`язаного з організацією незаконного переправлення осіб через державний кордон України, приїхали на автомобілі марки «TOYOTA AVENSIS» з д.н.з. НОМЕР_1 та забрали ОСОБА_8 , після чого поїхали до ринку «П`яний Базар», що розташований по вулиці Павла Чубинського в місті Ужгород. На вказаному ринку, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 купили різного роду продукти, після чого наказали ОСОБА_8 сідати до багажного відділення вищевказаного автомобіля, де його прикрили пакетами з купленими продуктами, тим самим приховали останнього, з метою уникнення його виявлення під час перевірок на блокпостах та забезпечення безперешкодного проїзду в напрямку прикордонної території. Таким чином, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_7 безперешкодно проїхали повз блокпост та відвезли ОСОБА_8 до будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_3 . Приїхавши до вказаного будинку, ОСОБА_5 наказав ОСОБА_8 йти поселятися, а власнику ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який не був обізнаний із злочинними намірами останніх, сказати, що він є його ( ОСОБА_5 ) племінником. При цьому, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 повідомили ОСОБА_8 , що наступного дня зранку вони його заберуть.

Надалі, 05.11.2025 близько 10:00 год. ОСОБА_5 спільно із ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою із невстановленими органом досудового розслідування особами, здійснюючи свою діяльність з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, продовжуючи реалізацію злочинного плану щодо незаконного переправлення осіб через державний кордон України, приїхали на автомобілі марки «Nissan» з д.н.з. НОМЕР_2 до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , звідки забрали ОСОБА_8 та почали везти його до прикордонної зони, а саме до лісового масиву, що розташований в н.п. Гута, Ужгородського району на відстані близько 2500 метрів від лінії державного кордону України зі Словацькою Республікою. При цьому останні здійснювали проїзд маршрутом, на якому були відсутні контрольовані блок пости. Рухаючись до вказаного місця, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 провели ОСОБА_8 інструктаж, надали йому поради та вказівки щодо його незаконного переправлення через державний кордон України, запевняли, що все буде добре, оскільки вони вже неодноразово вчиняли такі діяння, а також те, що більш детальний інструктаж додаткового проведе особа, яка безпосередньо буде проводити його до лінії державного кордону. Також, ОСОБА_7 забрала від ОСОБА_8 паспорт громадянина України та повідомила, що поверне йому даний паспорт вже на території країни Європейського Союзу, тобто після успішного незаконного перетину кордону, а за вказані послуги, ОСОБА_8 треба буде надати останній 10 000 доларів США.

Того ж дня, близько 13:30 год. ОСОБА_5 та ОСОБА_7 доставили ОСОБА_8 до лісової зони в с. Гута, Ужгородського району, з координатами 48.7106456, 22.3847488, де передали його невстановленій органом досудового розслідування особі чоловічої статі, яка провела останнього до лінії державного кордон України зі Словацькою Республікою, після чого ОСОБА_8 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом.

За таких обставин, ОСОБА_11 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, а саме організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, усуненням перешкод, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Наявність обґрунтованої підозри, повідомленої стороною обвинувачення ОСОБА_5 , підтверджується наступними зібраними матеріалами досудового розслідування, а саме: протоколами допиту свідка ОСОБА_8 ; протоколами огляду предметів від 06.11.2025; протоколом пред`явлення особи до впізнання за фотознімками; протоколом пред`явлення речей до впізнання за фотознімками; протокол слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ; іншими зібраними доказами і матеріалами досудового розслідування.

Отримані на даному етапі досудового розслідування відомості задокументовані у відповідний процесуальний спосіб, передбачений КПК України, і вказують на причетність ОСОБА_5 до вчинення зазначеного злочину, при цьому таке цілком узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що зазначена особа могла вчинити правопорушення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Влох проти Польщі»).

Доводячи існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, сторона обвинувачення зауважує про те, що ризиком є дія, яка може вчинятись з високим ступенем ймовірності.

Під час досудового розслідування встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати документи, речі які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на інших підозрюваних, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом погодження показань з особами, причетними до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення в якому підозрюється.

Підозрюваний ОСОБА_5 , може ухилятися від органу досудового розслідування та суду, оскільки злочин, який інкримінують йому, є тяжким та передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 7-ми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, та будучи обізнаним про покарання, що загрожує йому за інкримінований злочин, для уникнення покарання може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, та в будь-який момент може покинути територію України, у тому числі поза межами пунктів пропуску через державний кордон України, оскільки його злочинна діяльність безпосередньо була пов`язана саме з такою діяльністю. На даний час у кримінальному провадженні проведений не увесь комплекс необхідних слідчих (розшукових) дій, не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування; не встановлені усі співучасники злочину, місця зберігання речей та документів, що можуть бути використані як речові докази; отримано не всі дані щодо місць проживання невстановлених осіб, причетних до вчинення злочину, що дає обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, буде намагатися знищити, сховати або спотворити вказані речові докази та документи, які мають значення для кримінального провадження. У разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, неможливо буде запобігти контактам ОСОБА_5 з іншими невстановленими співучасниками вчинення злочину, з якими ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі, зможе вільно спілкуватись та координувати їхні дії щодо приховування слідів та засобів вчинення кримінальних правопорушень, вчинення тиску на інших підозрюваних та свідків, з метою схилити їх до відмови від дачі правдивих показань та узгодження їх з метою ухилення від кримінальної відповідальності та введення в оману сторону обвинувачення. Так, кримінальне правопорушення вчинене підозрюваним здійснювалося з невстановленим на даний час колом осіб, яким підозрюваний може повідомити форми і методи роботи правоохоронних органів України, що стали йому відомі у зв`язку із набуттям статусу підозрюваного. Крім того, з метою ухилення від кримінальної відповідальності він зможе як сам, так і на його вимогу використовуючи інших осіб, шляхом вмовлянь, погроз видати інформацію про інших учасників злочину, чи підкупу впливати, або вимагати впливу на свідків та очевидців вчиненого злочину, відомості про які він може отримати як з копій матеріалів кримінального провадження так із інших джерел. На даний час не встановлені усі спільники ОСОБА_5 , у вчиненні даного кримінального правопорушення, яким останній може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі йому в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб, а тому ОСОБА_5 , може перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом. З метою особистого збагачення може вчиняти інші кримінальні правопорушення (злочини). До того ж ОСОБА_5 має злочинні зв`язки та досвід організації незаконного перетину державного кордону України, а тому може і сам залишити територію України, поза пунктами пропуску, у зв`язку з тим, що він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, санкція за який передбачена у вигляді позбавлення волі на строк на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, а тому усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування запобіжного заходу непов`язаного з триманням під вартою, останній може переховуватися від органу досудового слідства за кордоном.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ст. 178 КПК України, у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено наступне: зібрані під час досудового розслідування докази є вагомими та підтверджують причетність ОСОБА_5 , до вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України; підозрюваний ОСОБА_5 вчинив тяжке кримінальне правопорушення (злочин), за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, то ж тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні (злочині), у вчиненні якого він підозрюється, є достатньою та співрозмірною для обрання останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; вік та стан підозрюваного ОСОБА_5 дозволяють йому перебувати в слідчому ізоляторі під час досудового розслідування, що є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

У органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що

будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_5 . Застосування до підозрюваного ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання не забезпечить належної поведінки підозрюваного, не зменшить наявність вищевказаних ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації, оскільки зважаючи на особу підозрюваного він не може самоорганізуватися для здійснення належного самоконтролю.

Не можливе і застосування до підозрюваного і запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки на момент повідомлення йому про підозру та звернення до слідчого судді із вказаним клопотанням до органу досудового розслідування не надійшло жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру, про обрання відносно підозрюваного саме такого запобіжного заходу.

На підставі викладеного, слідчий просить застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , українця, громадянина України, уродженця села Лазещина, Рахівського району, Закарпатської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

01.05.2026 захисником обвинуваченого ОСОБА_4 подано письмові заперечення, згідно яких у підозрюваного та ОСОБА_7 спільно з достовірно невстановленими особами виник умисел на організацію незаконного переправлення через державний кордон поза офіційними пунктами пропуску осіб чоловічої статі призовного віку є непідтвердженим, припущенням слідчого. Необґрунтованість цього припущення полягає в тому, що в клопотанні не міститься зазначення доказів, якими це підтверджується (хоча би виду і типу цих доказів: дані негласних слідчих розшукових дій тощо. Зокрема, взагалі відсутні доводи щодо джерела доказів, що інкримінований умисел виник саме у підозрюваного та ОСОБА_7 . Оскільки підозрюваний знайомий з ОСОБА_7 , міг пересуватися з нею на автомобілі, остання користувалася його телефоном (зокрема, встановлювала у месенджері Whats App функцію відстежування місця перебування підозрюваного коли той віз вантажі гуманітарного призначення військовослужбовцям чи переміщався на автомобілі дорогами для цього). Тому, в останньої міг бути умисел «в темну» (без відома ОСОБА_5 ) скористатися вказаними обставинами для своєї протиправної діяльності. ОСОБА_5 не мав умислу на організацію, сприяння чи переправлення осіб чоловічої статі призовного віку через державний кордон поза офіційними пунктами пропуску. Доводи клопотання, що підозрюваний у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 23.10.2025 р. повідомив у телефонному режимі громадянину України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що може організувати його переправлення через державний кордон поза офіційними пунктами пропуску є непідтвердженими, припущенням слідчого. Необґрунтованість цього припущення полягає в тому, що в клопотанні не міститься зазначення доказів, якими це підтверджується (хоча би виду і типу цих доказів: дані негласних слідчих розшукових дій тощо). Показання свідків самі по собі не є доказом для суду, оскільки зібрані в ході досудового розслідування покази свідків не є джерелом доказів, і можуть бути такими виключно в разі допиту цих осіб судом. Інкриміновані обставини щодо поїздки 02.11.2025 р. так само є припущенням, щодо якого в клопотанні не міститься зазначення доказів, якими це підтверджується (хоча би виду і типу цих доказів: дані негласних слідчих розшукових дій тощо). Так, виникає обґрунтований сумнів як міг ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , переміщуватися з Івано-Франківська до Ужгорода, якщо на вказаному шляху організовано відеоконтроль, контрольно-огляд транспортних засобів працівниками поліції, пропускні пункти та прикордонної служби. Оскільки матеріали, додані до клопотання не підтверджують, що переміщення вказаної особи здійснювалося приховано, то вказане означає, що сумніви захисника є підставними, а саме: що ОСОБА_8 переміщувався або відкрито мав належні документи, або це була провокація злочину, або дії ОСОБА_7 , про які ОСОБА_5 нічого не відомо. ОСОБА_5 не організовував перевезення ОСОБА_8 , він не має розуміння щодо анкетних даних такого чоловіка. Прохання підвезти чоловіка до Ужгорода не є злочином. Ніяких намірів когось довезти з метою переправлення в подальшому цієї людини через державний кордон ОСОБА_5 не мав і не вчиняв. Всі його дії та поїздки були або з метою передачі гуманітарних вантажів, або як фактичні перевезення людини на авто на прохання людини (без мети організації якихось протиправних дій). Не підтвердженим припущенням є доводи про те, що 05.11.2025 р. ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 поїхали до заздалегідь орендованої ними квартири по АДРЕСА_2 , в яку заселили ОСОБА_8 . Матеріали, додані до клопотання, не підтверджують, в який саме спосіб, коли здійснювалася оренда вказаної квартири, на який строк, від якого орендодавця, зокрема від власника чи агенства тощо. Так само є непідтвердженим припущенням слідчого довід клопотання про те, що 04.11.2025 р. ОСОБА_5 та ОСОБА_7 приховано переміщували ОСОБА_8 до населеного пункту Сімер, Ужгородського району. Необґрунтованість цього припущення полягає в тому, що в клопотанні не міститься зазначення доказів, якими це підтверджується (хоча би виду і типу цих доказів: дані негласних слідчих розшукових дій тощо). Показання свідків сам по собі не є доказом для суду, оскільки зібрані в ході досудового розслідування покази свідків не є джерелом доказів, і можуть бути такими виключно в разі допиту цих осіб судом. Так само не підтвердженим зміст розмов в с. Сімер та обставин поїздки автомобіля Ніссан в районі нас. пункту Гута, Ужгородського району. Зокрема, матеріали справи не містять посилань на те, чи здійснювалися НСРД щодо розмов в автомобілі під час його поїздки. Для з`ясування обставин подій 02.11.2025 р., 04.11.2025 р. та 05.11.2025 р. необхідним є допит в якості свідків (як під час досудового розслідування, так і в разі здійснення судового розгляду кримінального провадження) ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_5 . Оскільки показання свідків одержані на етапі досудового розслідування не є доказом для суду, який розглядає обвинувальний акт, то в будь-якому випадку на етапі досудового розслідування необхідно провести допити, в т.ч. перехресні зазначених осіб з ОСОБА_5 та його захисником. А тому є обґрунтованими припущення, що хід та обставини подій мали ряд важливих нюансів, з урахуванням яких ОСОБА_5 може набути статусу свідка в даному кримінальному провадженні, а не підозрюваного чи обвинуваченого. Доводи клопотання не містять обґрунтування того, які саме відомості та як задокументовані на етапі досудового розслідування. Щодо заявлених ризиків, то захисник посилається на те, що зокрема, на ризик перешкоджати кримінальному провадженню. Однак, з моменту затримання 29.04.2026 р. ОСОБА_5 не пропонувалося бути допитаним в якості підозрюваного. Хоча він готовий до цього і може бути допитаний в присутності захисника. Намір переховуватися є припиненням, а не об`єктивною дійсністю. Адже ОСОБА_5 усвідомлює, що в разі переховування чи перешкоджання слідству йому би загрожувало більш серйозне покарання. Клопотання не враховує того, що ОСОБА_5 може отримати менш суворе покарання, зокрема, з встановленням для нього іспитового строку. Санкція інкримінованого йому кримінального правопорушення передбачає це. Відсутність ризик, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що відсутні дії зі сторони слідчого щодо з`ясування обставин подій та допити підозрюваного та інших осіб. Ризик за п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (щодо впливу на інших осіб з метою викривлення показань і координування дій для цього) є необґрунтованим. Запобігти йому можливо шляхом покладення на підозрюваного обов`язків судом (не спілкувати з визначеними особами, щодо обставин подій 02.11.2025 р., 04.11.2025 р. та 05.11.2025 р. тощо). Необґрунтованість доводів клопотання цього ризику також полягає в тому, що в клопотанні містяться твердження, що факт протиправної діяльності задокументовано. В такому випадку було би доцільно завершити кримінальне провадження шляхом пред`явлення обвинувачення. Посилання на ризики, передбачені п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України взагалі є необґрунтовані. Вік та стан здоров`я підозрюваного викликають сумнів в можливості його перебувати в умовах тримання під вартою. Підозрюваний є волонтером, учасником бойових дій, ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції. Неодноразово закуповував за власні кошти та кошти отримані від інших людей транспортні засоби, передавав їх військовим частинам (військовослужбовцям) сил оборони (Збройних Сил України тощо). Закуповував та передав їм також матеріальні ресурси (дрова, деревину тощо). У зв`язку з чим пересувався територією України, в т.ч. їздив в райони ведення бойових дій. Після початку повномасштабного вторгнення Росії став на захист Батьківщини, приймав безпосередню участь у бойових діях. Попри те, що мав ряд серйозних захворювань, зокрема кардіологічних. З військової служби звільнений за станом здоров`я, виключений з військового обліку. Щодо стану здоров`я підозрюваного Згідно з висновком медико-соціальної експертної комісії (довідка серії 12 ААГ №301212 від 09.05.2023, копія додається) підозрюваному заборонена робота зі значним фізичним, психо-емоційним та стато-динамічним навантаженням, ненормованим робочим днем. Підозрюваному рекомендовано лікування у кардіолога та сімейного лікаря. У 2016 р. підозрюваний інфаркт міокарда, під час служби в ЗСУ лікування не отримував. 3 1996 р. хворіє на гіпертонічну хворобу (виписка з медичної карти додається). Довідкою Комунального некомерційного підприємства «Закарпатський обласний клінічний центр кардіології та кардіохірургії» Закарпатської обласної ради від 23.12.2024 підтверджується, що ОСОБА_14 перебував на лікування в КНП ЗОКЦКК з 18.12.2024 р., діагноз ІХС. Стан напружений. Кардіосклероз. Наявність перенесеного минулому інфаркту також підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого 6912 від 24.12.2024 р. Згідно з консультаційним висновком спеціаліста від 24.01.2025 р. Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська багатопрофільна клінічна лікарня» Ужгородської міської ради підозрюваний має захворювання цукровий діабет типу 2 з неуточненими ускладненнями. На підставі наведеного, просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у кримінальному провадженні № 0000312 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Прокурор у судовому засіданні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні та додані до нього матеріали кримінального провадження.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання слідчого, з підстав наведених у письмових запереченнях, посилаючись на ті обставини, що ризики є необґрунтованими, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_5 , який є учасником бойових дій, мав інфаркт міокарда та має цукровий діабет, утримання такого в СІЗО призведе до погіршення здоров`я, тому просить застосувати відносно підозрюваного домашній арешт.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника, просив застосувати домашній арешт.

Заслухавши позицію прокурора з приводу внесеного клопотання, пояснення підозрюваного та його захисника, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як встановлено слідчим суддею у судовому засіданні, Ужгородським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000312, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Згідно короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи за попередньою змовою із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та іншими невстановленими особами, 05.11.2025 організували незаконне переправлення ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , через державний кордон України, поза межами пунктів пропуску, в ході чого 05.11.2025 о 13:50 год. ОСОБА_8 був виявлений та затриманий працівниками ДПСУ на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 » на напрямку 241 прикордонного знаку на відстані 500 метрів від лінії державного кордону України та Словацької Республіки.

29.04.2026 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, усуненням перешкод, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Статтею 131 КПК України визначено, що запобіжний захід є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст. 178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчий суддя враховує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжкого злочину та санкцією якого передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від від п`яти до семи років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Дослідивши матеріали, долучені до клопотання, а саме: повідомлення про виявлення кримінального правопорушення; протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 07.11.2025 року; протоколи пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 07.11.2025 року; протоколи огляду предмету від 06.11.2025 року; постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №308/16710/25 від 01.12.2025 року; протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 07.11.2025 року; протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 07.11.2025 року; протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_8 від 08.04.2026 року; протокол проведення слідчого експерименту від 08.04.2026 року; витяг з Державної міграційної служби України; протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 29.04.2026 року; постанову про виправлення описки від 30.04.2026 року; а також копію посвідчення учасника бойових дій № НОМЕР_3 від 01.08.2024 року; копію посвідчення ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС серії А №212119с від 26.02.2019 року; акт приймання -передачі благодійної допомоги від 22.05.2024; копію військового квитка серії НОМЕР_4 від 05.07.2022 року; довідку №09/296 від 11.09.2024 року; медичну характеристику; копію медичної книжки курсанта, вихованця та іншщих військовослужбовців; повідомлення №112/772 від 07.02.2023 року; витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) №165 від 23.06.2023 року; консультативний висновок спеціаліста із діагнозом хронічний постравматичний головний біль; довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №301212; виписку із медичної картки станціонарного хворого 5675; виписка із медичної картки станціонарного хворого 4787; довідку №8 КНП "Закарпатський обласний кліничний центр кардіології та кардіохірурхгії Закарпатської обласної ради" від 23.12.2024 року; виписку із медичної картки станціонарного хворого №6912 з відомостями про перенесення у минулому інфаркт міокарда; консультативний висновок спеціаліста, з діагнозом цукровий діабет типу 2 з неуточненими ускладненнями; консультативний висновок спеціаліста, з діагнозом серцева недостатність, неуточнена; консультативний висновок спеціаліста; виписка із медичної картки стаціонарного хворого №5989/2428 з повним діагнозом стенокардія напруги. ФК ІІІ. Кардіосклероз атеросклеротичний та постінфарктний (2016, 2023 р.). КВГ за стентувании ДГ ЛКА (22.03.2016). Ургентна КВГ та стентування ДГ 1(01.12.23). Відносна МН І ст. Відносна ТН І ст. ХСН 11 А з зниженова функцією ЛШ (ФВ-46%). 111 ФК за NYНА. Гіпертонічна хвороба III ст., ст. 3, ризик дуже високий. Цукровий діабет 2 тип, середнього ступеня важкості, декомпенсований стан. Анемія важкого ступеня; слідчий суддя вважає обгрунтованою підозру.

Між тим, поняття «обґрунтована підозра» з позиції Європейського суду з прав людини (справа «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04, рішення від 21.04.2011 року) означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

Водночас слідчий суддя констатує, що під час вирішення питання щодо застосування запобіжних заходів оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб встановити чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Слідчий суддя погоджується з доводами слідчого в клопотанні про доведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки такий витікає з серйозності висунутої підозри та тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_5 в разі визнання його винуватим, оскільки тяжкість вчиненого злочину і покарання за таке, вже самі по собі є підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Також діяльність особи була пов`язана з незаконним переправленням осіб через державний кордон, може покинути територію України зважаючи на наявні у матеріалах клопотання докази. Враховуючи невжиття усього комплексу слідчих дій, ризик знищити, сховати документи, речі, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає доведеним. Натомість наведений у клопотанні слідчого ризик незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, враховуючи міцні соціальні зв`язки та відсутність будь-яких даних, які б свідчили про неналежну процесуальну поведінку є необґрунтованими на думку слідчого судді, оскільки як заявлено стороною захисту такий сам з`явився до органу досудового розслідування. Існування інших ризиків, про які зазначав прокурор в судовому засіданні не доведено.

Оцінюючи доводи слідчого та прокурора про необхідність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через існування встановлених ризиків, недоведеність існування інших ризиків, та враховуючи обставини справи, особу підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, наявність важких захворювань у підозрюваного, що підтверджено доданими доказами, наявність статусу учасника бойових дій, ліквідатора на ЧАЕС, добровільне повернення на військову службу таким та звільнення зі служби за станом здоров`я, слідчий суддя вважає, що прокурором та слідчим не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно правової позиції викладеній у рішенні Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року по справі «Харченко проти України» (п. 80), при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Так, особистого зобов`язання для запобігання ризиків буде недостатньо, оскільки виконання покладених на підозрюваного обов`язків буде залежати виключно від волі самого ОСОБА_5 , та їх порушення не матиме для нього очевидних і достатньо суттєвих негативних наслідків.

Застосування особистої поруки є неможливим, оскільки відсутні особи, які прибули до суду та висловили готовність надати письмове зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його в суд на першу про те вимогу.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Враховуючи наведене, слідчий суддя доходить висновку, що сама лише обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до вимог п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, враховуючи факт того, що він має можливість переховуватися від органів досудового слідства та суду, наявність інших ризиків, а також враховуючи стан здоров`я особи підозрюваного, який має численні захворювання та потребує лікування, що унеможливлює перебування такого під вартою, враховучи відомості про особу підозрюваного, слідчий суддя вважає, що прокурором в судовому засіданні не доведена неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення належної процесуальної поведінки та запобігання доведеним ризикам, слідчий суддя вважає за потрібне застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю, оскільки необхідним та достатнім буде саме такий запобіжний захід, та такий на даному етапі кримінального провадження зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, визначеним ст. 177 КПК України. В силу ч. 5 ст. 194 КПК України, та зважаючи на встановлені ризики в судовому засідання, на підозрюваного слід покласти обов`язки, передбачені п. п. 1-3, 8, зазначеної норми.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Згідно ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

В задоволенні клопотання прокурора слід відмовити, заперечення сторони захисту знайшли своє часткове підтвердження під час розгляду клопотання.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 186, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 369, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задовленні клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_6 , погодженого прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, у кримінальному провадженні №0000312, відомості про яке 08.07.2025 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово за адресою: АДРЕСА_1 , без застосування електронного засобу контролю.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

1) прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора та суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Встановити строк дії ухвали до 25 червня 2026 року, включно.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Копію ухвали передати для виконання до органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 .

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений 06 травня 2026 року.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1