Провадження 11-кп/824/1663/2026 Доповідач у 2 інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0001582 від 11 листопада 2024 року за апеляційною заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 09 січня 2025 року,-

в с т а н о в и л а:

Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 09 січня 2025 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 22.11.2024 за ч. 1 ст. 309 КК України на 2 роки пробаційного нагляду;

- вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 28.11.2024 за ч. 1 ст. 309 КК України на 1 рік обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік:

засудженоза ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком 1 рік;

на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, частково склавши покарання, призначеного за даним вироком, вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 22.11.2024 та вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 28.11.2024, з урахуванням вимог ст.72 КК України, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік та 1 (один) місяць;

вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

Відповідно до вироку, ОСОБА_8 , 11 листопада 2024 року, приблизно о 16 годині 30 хвилин перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Будівельників, 8, незаконно придбав шляхом знахідки поліетиленовий зіп-пакет з порошкоподібною речовиною, який містить в собі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, масою у речовині 0,466 г., яку зберігав при собі без мети збуту до його затримання працівниками поліції того ж дня о 17 годині 36 хвилин по вул. Будівельників, 27-А, в м. Києві.

В апеляційній скарзі прокурора указано на незаконність вироку у зв`язку із невідповідністю тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обгрунтування доводів скарги указав на те, що суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_8 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, частково склавши покарання, безпідставно змінив покарання, призначене попереднім вироком за окреме кримінальне правопорушення. Так, вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 28.11.2024 ОСОБА_8 було призначено покарання у виді обмеження волі строком 1 рік та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік. Водночас оскаржуваним вироком ОСОБА_8 , за правилами ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарання, призначене цим вироком, вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 22.11.2024 та вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 28.11.2024, з урахуванням вимог ст.72 КК України, призначено остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік та 1 місяць. Зазначив, що у випадку, коли особі за одним із вироків призначено покарання, яке має бути реально відбуте, а за наступним вироком особу звільнено від відбування покарання з випробуванням, положення ч.4 ст.70 КК України не підлягають застосуванню, а вироки мають виконуватися самостійно. Просив вирок змінити та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.309 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ч.4 ст.70, 72 КК України, шляхом часткового складання покарань, з урахуванням вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 22.11.2024, призначити ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 1 місяць, вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 28.11.2024 виконувати самостійно.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав частково, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з огляду на таке.

Розгляд обвинувального акта у суді першої інстанції розглядався у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за правилами ст.ст. 302, 381 КПК України, у зв`язку із чим встановлені досудовим розслідуванням обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, судом апеляційної інстанції не перевірялися. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги відповідно до ч.2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання, то вони грунтуються на вимогах закону.

Відповідно до вироку, призначивши обвинуваченому покарання у виді 1 року 1 місяця обмеження волі та застосувавши при призначенні покарання в порядку ч.4 ст.70 КК України принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначених за даним вироком та вироками Дніпровського районного суду міста Києва від 22 та 28 листопада 2024 року, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що покарання за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 28 листопада 2024 року, яким ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням зі встановленням іспитового строку 1 рік, належало виконувати самостійно.

Призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.4 ст.70 КК України, суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окреме кримінальне правопорушення. Призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.4 ст.70 КК України має ряд особливостей, одна з яких полягає в тому, що в разі, коли особа засуджується до покарання, яке належить відбувати реально, а за наступним вироком звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Така помилка суду першої інстанції, на думку колегії суддів, підлягає виправленню не шляхом скасування в цій частині вироку та ухваленням нового, а шляхом зміни судового рішення та приведенню призначеного покарання у відповідність до вимог закону шляхом виключення із вироку рішення суду про призначення ОСОБА_8 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень призначених за даним вироком та вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 28 листопада 2024 року із застосуванням ч.4 ст.70 КК України, про що порушене питання у апеляційній скарзі прокурора.

Так, за змістом ст.420 КПК рішення про погіршення правового становища обвинуваченого апеляційний суд ухвалює у формі вироку. При цьому, у частині 1 вказаної статті законодавцем встановлено вичерпний перелік підстав для прийняття судом апеляційної інстанції відповідного рішення в разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосування більш суворого покарання, скасування необгрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції та неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Аналіз зазначених положень закону дає підстави для висновку, що погіршенням правового становища обвинуваченого судом апеляційної інстанції є скасування виправдувального вироку, застосування кримінального закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, призначення більш суворого покарання, скасування неправильного звільнення від відбування покарання, застосування щодо особи інших заходів кримінально-правового характеру, що не були застосовані судом першої інстанції.

У зв`язку із викладеним, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 09 січня 2025 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання шляхом приведення його у відповідність до вимог закону.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 09 січня 2025 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ч.4 ст.70, 72 КК України, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 22.11.2024, призначити ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 1 місяць.

Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 28 листопада 2024 року щодо ОСОБА_8 виконувати самостійно.

В решті вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 09 січня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців із моменту проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 у той же строк із моменту отримання копії ухвали.

СУДДІ

____________________ _________________________ ________________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4