П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року

м. Київ

справа № 307/2796/20

провадження № 51-4140км25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 28 липня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Тячів Закарпатської області, жителя АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 146 КК, і

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 квітня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим та призначено покарання зач. 2 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк 9 років; за ч. 2 ст. 146 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Цим же вироком за ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 146 КК засуджено ОСОБА_9 , судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржуються.

Вирішено цивільні позови потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Застосовано на користь держави спеціальну конфіскацію належного ОСОБА_8 автомобіля марки «Volkswagen Passat B6», номерний знак НОМЕР_1 .

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 28 липня 2025 року вирок місцевого суду залишено без змін.

Судами попередніх інстанцій ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 28 червня 2020 року у стані алкогольного сп`яніння по АДРЕСА_2 розпочав конфлікт із потерпілим ОСОБА_12 , в ході якого спочатку спричинив йому удари кулаками в обличчя, а в подальшому спільно з ОСОБА_9 , який приєднався до конфлікту, шляхом застосування психічного насильства та погроз змусив потерпілого залізти до багажного відділення свого автомобіля. Після цього по АДРЕСА_1 ОСОБА_7 відкрив багажне відділення свого автомобіля та дозволив вийти ОСОБА_12 . Далі ОСОБА_7 та ОСОБА_9 неодноразово заподіювали удари потерпілому, від яких він втратив свідомість. Після побиття вони помістили непритомного ОСОБА_12 до автомобіля та перевезли до вхідних воріт його домоволодіння. В результаті таких протиправних дій потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких на наступний день помер у лікарні.

Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала, та заперечень на неї

До початку касаційного розгляду захисник подав зміни до касаційної скарги, в яких посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити ухвалу апеляційного суду і скасувати це рішення в частині конфіскації майна.

На обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що було неправильно застосовано спеціальну конфіскацію автомобіля, оскільки він є спільною сумісною власністю ОСОБА_7 та його дружини ОСОБА_13 , на що не звернув увагу апеляційний суд.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні:

- захисник підтримав зміни до касаційної скарги, яку просив задовольнити;

- прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги зі змінами і просила залишити ухвалу апеляційного суду без зміни.

Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не прибули, причин своєї неявки Суду не повідомили.

Мотиви суду

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, учасників судового провадження,перевірила матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи і дійшла такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

З урахуванням змін до касаційної скарги правова кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч 2 ст. 121, ч. 2 ст. 146 КК, доведеність його дій за цими кримінальними правопорушеннями та призначення покарання за їх вчинення у касаційній скарзі не оскаржуються.

На переконання захисника, вироком місцевого суду було неправильно застосовано спеціальну конфіскацію автомобіля, оскільки він є спільною сумісною власністю ОСОБА_7 та його дружини ОСОБА_13 , а апеляційний суд безпідставно погодився з рішенням місцевого суду у цій частині.

Суд не погоджується з цим твердженням захисника.

Метою застосування спеціальної конфіскації є припинення володіння знаряддям та засобами вчинення кримінального правопорушення, їх вилучення у особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння і в такий спосіб забезпечення превенції вчинення нових правопорушень та убезпечення суспільства від їх вчинення.

Об`єднаною палатою ККС ВС у постанові від 02 лютого 2026 року у справі № 669/338/24 було сформульовано правовий висновок, згідно з яким відповідно до статей 96-1, 96-2 КК майно, що перебуває у спільній власності, підлягає спеціальній конфіскації, якщо співвласник, який є правопорушником, використав його як знаряддя чи засіб вчинення кримінального правопорушення.

Якщо майно, яке було використано як знаряддя чи засіб вчинення кримінального правопорушення, перебуває у спільній власності подружжя і воно було використано одним із подружжя в ході вчинення кримінально-караного діяння, то таке майно підлягає спеціальній конфіскації в повному обсязі, оскільки його власник (той з подружжя, який вчинив кримінальне правопорушення) усвідомлено використав його в протиправних цілях.

У цьому кримінальному провадженні належність транспортного засобу ОСОБА_8 підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а. с. 190, Т. 1).

З копії свідоцтва про шлюб видно, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_14 27 листопада 2004 року було зареєстровано шлюб (а. с. 101, Т. 3).

Як встановлено судами, в ході вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК, належний засудженому ОСОБА_8 транспортний засіб було використано як знаряддя його вчинення, оскільки потерпілого було поміщено до багажного відділення автомобіля, в якому останнього утримували й перевозили.

З огляду на те, що транспортний засіб виконував роль засобу вчинення кримінального правопорушення, то його конфіскація на користь держави є правильною, а таке рішення місцевого суду узгоджується із наведеним вище висновком ОП ККС ВС.

З врахуванням того, що транспортний засіб є неподільною річчю у розумінні ст. 183 Цивільного кодексу України, то другий з подружжя, вправі ініціювати провадження у порядку цивільного судочинства для визначення та відшкодування грошової вартості своєї частки у спільній сумісній власності на транспортний засіб у тому разі, якщо він не знав і не міг знати про його незаконне використання (ч. 9 ст. 100 КПК). У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).

З огляду на викладене, Верховний Суд вважає, що в ході розгляду цього кримінального провадження суд апеляційної інстанції не допустив істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Ухвала апеляційного суду є вмотивованою та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Керуючись статтями 433, 436, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 28 липня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3