Справа № 740/3218/25
Провадження № 1-кс/740/168/26
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року місто Ніжин

Слідчий суддя Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваної ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині клопотання слідчого СВ Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваної

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Пашківка Ніжинського району Чернігівської області, громадянки України, пенсіонерки, з вищою медичною освітою, раніше не судимої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у кримінальному провадженні, внесеному 07.06.2025 до ЄРДР за №0000434 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.140 КК України, -

встановила:

02.03.2026 слідчий ОСОБА_7 звернулася до слідчого судді з клопотанням, з якого вбачається, що Ніжинським РУП ГУНП в Чернігівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000434, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.140 КК України.

На час подання клопотання досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , відповідно до наказу головного лікаря Комунального закладу «Ніжинський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» № 1-0 від 01.02.2014 року працюючи лікарем загальної практики сімейним лікарем в комунальному закладі «Ніжинський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Ніжинської міської ради Чернігівської області, який в жовтні 2018 року було реорганізовано в Комунальне некомерційне підприємство «Ніжинський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Ніжинської міської ради Чернігівської області, маючи вищу освіту за спеціальністю «педіатрія», сертифікат лікаря-спеціаліста зі спеціальності «Загальна практика-сімейна медицина», з лютого 2014 до 01.08.2025, тобто будучи відповідно до статті 74 Основ законодавства України про охорону здоровя від 19.11.1992 медичним працівником зі спеціальною освітою, а також, маючи відповідно до розділу ІІ-го своїх функціональних обов`язків, затверджених директором КНП «Ніжинський міський ЦПМСД» НМР ЧО, обов`язки по прийняттю рішень про скерування пацієнтів на вищі рівні надання медичної допомоги, організацію якісної та ефективної диспансеризації хворих терапевтичного профілю, раннє виявлення, діагностику та лікування інфекційних хворих лікарями амбулаторії, своєчасне направлення ними в СЕС термінових повідомлень та прийняття необхідних заходів щодо інфекційних хворих, залишених на лікування вдома, проведення протиепідемічних заходів у вогнищах інфекції, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинна була і могла їх передбачити, неналежно виконала свої професійні обовязки внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за наступних обставин.

05.06.2025 в період часу з 10 год. 41 хв. по 11 год. 01 хв. на прийомі у сімейного лікаря ОСОБА_5 в КНП «Ніжинський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Амбулаторія сімейної медицини № 3 перебував малолітній пацієнт ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з клінічною картиною гострого інфекційного захворювання, що характеризувалося фебрильною гарячкою (до 39°C), дрібнокрапковим висипом, явищами тонзіту та вираженим диспептичним синдромом (повторне блювання вночі).

Надалі, ОСОБА_5 , в порушення міжнародної постанови NICE NG84, дізнавшись від матері хворого ОСОБА_9 , що в останнього мав місце факт багаторазового блювання на тлі високої гарячки, що є ознакою системної інтоксикації, без урахування повного обсягу анамнестичних даних, встановила частково вірний діагноз «Скарлатина», проте, не вірно визначила ступінь тяжкості та стратифікації ризиків як «легкий», хоча об`єктивні дані вимагали встановлення діагнозу «Скарлатина, середньотяжкий перебіг» із зазначенням ризику дегідратації та ускладнень, не провела обов`язковий лабораторний скринінг для об`єктивізації запального процесу та не забезпечила парентерального (ін`єкційного) введення препаратів, що було безальтернативним для даного клінічного випадку, після чого призначила ОСОБА_9 відповідне лікування, яке не відповідало клінічному статусу пацієнта.

У подальшому, лікар ОСОБА_5 , не застосувала алгоритм дій (протокол) при підозрі на тяжку бактеріальну інфекцію або сепсис (Sepsis Screening Tool згідно з NICE NG51), який передбачає негайну госпіталізацію, забір крові на аналіз та старт інфузійної терапії, та в порушення міжнародних клінічних протоколів (NICE Clinical Knowledge Summaries) обрала тактику «пасивного амбулаторного спостереження».

Вказані недоліки надання медичної допомоги сімейним лікарем ОСОБА_5 унеможливили адекватне лікування та своєчасне виявлення ознак інфекційно-токсичного шоку.

У подальшому, на фоні неналежного лікування, близько 12 години 53 хвилин 07.06.2025 за адресою: АДРЕСА_2 бригадою ШМД № 70234 було констатовано смерть малолітнього ОСОБА_9 , причиною якої є згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 43: гостра генералізована бактеріальна інфекція (сепсис), яка ускладнилася розвитком інфекційно-токсичного шоку та поліорганної недостатності.

Не вірна оцінка тяжкості стану та ігнорування критерії високого ризику т.з. «червоних прапорців», обрання помилкової тактику лікування (амбулаторно, перорально через рот) за наявності протипоказань (блювання), призвели до того, що тяжка бактеріальна інфекція розвивалася без належного лікування, що стало безпосередньою умовою настання смерті ОСОБА_9 , перебувають у причинно-наслідковому зв`язку зі спричиненням тяжких наслідків для малолітнього ОСОБА_9 у вигляді його смерті.

26.02.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.140 КК України, тобто уненалежному виконанні медичним працівником своїх професійних обов`язків, внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для неповнолітнього хворого.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 , у даному провадженні підтверджується зібраними доказами, а саме: рапортом оперативного чергового про повідомлення на лінію «102» з приводу смерті гр. ОСОБА_9 ; рапортом начальника ВРЗСЖЗО ОСОБА_10 з приводу неналежного виконання професійних обов`язків ОСОБА_5 ; висновком експерта № 139 трупа гр. ОСОБА_9 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 , яка повідомила, що 05.06.2025 під час прийому лікар ОСОБА_5 не пропонувала госпіталізацію ОСОБА_9 та призначила амбулаторне лікування таблетками; висновком експерта № 43 за результатами проведення комісійної судово-медичної експертизи; іншими доказами в сукупності.

Слідчий зазначила, що підставою застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.140 КК України та вказаний запобіжний захід має бути обраний з метою запобігання зазначених у п.п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України ризиків.

Так, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні нетяжкого злочину, за який законом передбачене покарання на строк до трьох років позбавлення волі, та усвідомлюючи вид та розмір покарання, ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду за для уникнення покарання, впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, які є її колишніми пацієнтами та колегами.

Враховуючи вищевикладене, слідчий просила застосувати до підозрюваної ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний період доби, з метою запобігання зазначених у клопотанні ризиків та покласти обов`язки: прибувати за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду у визначений час; утримуватися від спілкування з потерпілою та свідками в даному кримінальному провадженні; передати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Слідчий ОСОБА_4 у судововму засіданні вказала, що під час проведення досудового розслідування, з боку на той час свідка ОСОБА_5 фактів впливу на інших свідків у кримінальному провадженні або ухилення останньої від слідства не було.

Захисник адвокат ОСОБА_6 просив відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, так як ризики для його обрання не доведені, остання має незадовільний стан здоров`я, має міцні соціальні зв`язки. Разом з тим, не заперечував щодо застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Підозрювана заперечила проти обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, пояснила, що має поганий стан здоров`я, потребує постійного медичного догляду, з потерпілою та свідками не спілкується, підтримала позицію захисника.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали клопотання, дійшла наступних висновків.

Згідно зі змістом ст.ст.131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді.

Частиною 2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Згідно ч.3 ст.176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш мяких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш мяким запобіжним заходом є особисте зобовязання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

За змістом ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обовязків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобовязаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш мяких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування (рішення у справі «Феррарі-Браво проти Італії»).

Слідчий суддя виходить з того, що на даному етапі провадженні він не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, він не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобовязаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді є підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, інкримінованого стороною обвинувачення.

Аналіз представлених доказів звязують підозрювану з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990). Отже на даний час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон повязує можливість перебування особи під одним із запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України.

Слідчий суддя, вирішуючи питання про застосування підозрюваній запобіжного заходу, враховує і положення, що передбачені КПК України, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, відповідно до яких обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо тільки в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, між тим ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» зазначено, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер, та доводитися відповідними доказами. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії» серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться. Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно звязують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обовязково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для предявлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

Водночас слідчий суддя не погоджується з існуванням ризиків, про які вказує сторона обвинувачення, оскільки за рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Бойченко проти Молдови» від 11.07.2006 тільки одне посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу. У справі «Мамедова проти Росії» у рішенні від 01.06.2006. Суд дійшов висновку, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Як слідує із клопотання, сторона обвинувачення просить врахувати, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби, що вона може переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, втім відомостей, що підтверджували означене, слідчому судді не надано. Отже клопотання не містить переконливого обґрунтування доводів про наявність у підозрюваної наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш мякого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а тому застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту є непропорційними меті, яка ставиться до їх застосування.

Долучені до клопотання докази містять дані щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого діяння та частково підтверджують ризики, при цьому в своїй сукупності це не може свідчити про наявність підстав для застосування до підозрюваної такого запобіжного заходу, як домашній арешт. Отже слідчий суддя, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваної, не знайшов підстав для задоволення клопотання.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш мякий запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обовязки передбачені частиною пятою ст.194 КПК України.

Вивченням особи підозрюваної, встановлено, що вона має зареєстроване та постійне місце проживання, раніше не судима, є інвалідом ІІ групи, пенсіонерка за віком, міцні соціальні звязки.

Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обовязків у звязку з тим, що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та частково доведено актуальність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на даний час, приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді особистого зобовязання з покладенням обовязків, передбачених ст.194 КПК України.

Питання доведеності винуватості підозрюваної у скоєнні інкримінованого злочину і правильності кваліфікації її дій, слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалися, оскільки це є предметом дослідження досудового розслідування і судового розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст. 131,132,176,177,178,179,193-196 КПК України, слідчий суддя

постановила:

у задоволенні клопотання відмовити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покласти на неї обов`язки, встановлені ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора, судді, суду за першим викликом, зокрема, по телефону;

- не відлучатись за межі Чернігівської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування зі свідками ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та потерпілою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Роз`яснити ОСОБА_5 , що у разі невиконання покладених на неї обов`язків - до неї може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Строк дії ухвали встановити до 01.05.2026 включно.

Копію ухвали негайно вручити прокурору, підозрюваній та її захиснику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1