печерський районний суд міста києва
Справа № 757/6404/26-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_4 ,

захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_5 ,

захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_6 ,

підозрюваного - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві судове провадження за клопотанням слідчого у кримінальному провадженні - начальника відділення СВ Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000356 від 25.02.2021, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

В С Т А Н О В И В:

04.02.2026 року у провадження Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого у кримінальному провадженні - начальника відділення СВ Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 , за погодженням і прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000356 від 25.02.2021, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотивуючи подане клопотання слідчий вказує, що що у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не раніше 15.05.2019, у невстановленому досудовим розслідуванням місці у ОСОБА_7 , директора та єдиного власника ТОВ «СТАНЛІ» () (далі - Товариство), виник умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме приміщеннями спільного користування співвласників багатоквартирного житлового будинку - проїздами до машиномісць, загальною площею 219,7 кв.м, розташованими у паркінгу будинку АДРЕСА_1 , підвал «-1» рівень.

Таким чином, ОСОБА_7 , як директор ТОВ «СТАНЛІ», спричинив майнову шкоду співвласникам квартир та інших приміщень багатоповерхового будинку АДРЕСА_1 , незаконно обернувши проїзди до машиномісць, площею 219,7 кв.м., вартістю 5 898 000,00 грн. у власність ввіреного йому Товариства.

Крім того, 01.02.2021, бажаючи обернути на свою користь усі приміщення, в тому числі проїзди до машиномісць, площею 219,7 кв.м., ОСОБА_7 , як фізична особа, придбав у ТОВ «СТАНЛІ», директором якого він був, нежитлове приміщення №209, загальною площею 734, 2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 всього за 2 100 000 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненому в особливо великих розмірах, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Слідчий вважає наявними ризики, які передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та з метою їх запобігання наявні підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Прокурор в судовому засіданні доводи клопотання підтримала, просила задовольнити, зазначивши, що інші, більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Захисники та підозрюваний в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання та просили застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, мотивуючи необґрунтованістю підозри та відсутністю ризиків у кримінальному провадженні.

Вивчивши клопотання, заслухавши позицію учасників провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

Судовим розглядом встановлено, що у провадженні слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових за №0000356 від 25.02.2021, за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

30 січня 2026 року, відповідно до ст. 276 КПК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вручено письмове повідомлення про підозру за ознаками кримінального правопорушення передбаченого, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

З частини 2 статті 8 та частини 5 статті 9 КПК України слідує, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, жодна особа не може бути позбавлена свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом та судовим органом, створеним відповідно до закону.

Згідно з положеннями ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правовою допомогою захисника. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання. Про арешт або затримання людини має бути негайно повідомлено родичів заарештованого чи затриманого.

Пріоритет положень Конституції над законами та підзаконними актами є очевидним та не підлягає доведенню. Окрім іншого, це підтверджено у рішенні ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» та інших справах.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи, що, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Таким чином, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, суд, аналізуючи доводи сторони обвинувачення, дійшов висновку, що підозра можливого вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення не є вочевидь необґрунтованою. Проте, наявні у матеріалах клопотання та дослідженні у судовому засіданні докази не доводять, що існує обґрунтованість підозри такого рівня, який є необхідним для обмеження прав і свобод особи шляхом застосування щодо останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Долучені до клопотання докази, не містять обґрунтованих доказів стосовно наявності ризиків вказаних у клопотанні, передбачених ст. 177 КПК України, які б передбачали застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки вони є узагальненими, не підтвердженими, а тому, на думку слідчого судді, даний запобіжний захід є занадто суворий та не відповідає ступеню ризиків у кримінальному провадженні.

Сторона обвинувачення вказує на наявність ризику переховування від органів досудового розслідування, проте вказаний ризик жодним чином не обґрунтовано та спростовується тим, що підозрюваний 02 лютого 2026 року самостійно з`явився на допит до слідчого у кримінальному провадженні, враховуючи що досудове розслідування триває з 2021 року та надав показання, відповів на всі питання, які цікавили слідство, на підтвердження свої показань долучив письмові докази, якими обґрунтовує свою позицію щодо незгоди з пред`явленою йому підозрою.

Окрім цього, сторона обвинувачення стверджує про ризик незаконного впливу на свідків, який сторона обвинувачення обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 в ході виконання процесуальних дій отримає копії документів, котрі нададуть останньому можливість фізично та психологічно вплинути на свідків, та інших причетних осіб.

Також, на даний час, досудове розслідування триває, при цьому частина свідків у кримінальному провадженні ще не допитана, а їхні показання мають істотне значення для встановлення всіх обставин вчинення кримінального правопорушення.

Підозрюваний обізнаний із предметом досудового розслідування, колом потенційних свідків, а також має реальні можливості для впливу на них шляхом переконання, тиску або узгодження позицій, що може призвести до спотворення або знищення доказової бази та перешкоджання кримінальному провадженню, проте на переокання слідчого судді, такі твердження ґрунтуються лише на припущеннях без будь-яких фактичних даних.

Так, слідчий суддя приймає до уваги доводи сторони захисту, що незрозуміло про які копії документів йдеться мова, котрі нададуть останньому можливість фізично та психологічно вплинути на свідків, та інших причетних осіб, приймаючи до уваги, що всі документи знаходяться або у самого підозрюваного і копії тих документів, які відсутні у слідства для встановлення всіх обставин справи, підозрюваний сам надав слідчій під час допиту 02 лютого 2026 року.

Прокурором в судовому засіданні жодним чином не спростовано те, що за весь час досудового розслідування, яке триває з 25 лютого 2021 року (тобто майже 5 років) підозрюваний не впливав на жодних осіб, які можуть потенційно бути свідками у даному кримінальному проваджені, не спотворив та не знищив жодні документи, які стосуються процесу придбання, реконструкції та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна.

Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, то слідчий в клопотанні вказує про те, що ОСОБА_7 може продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення. Крім того, останній обрав для себе спосіб отримання прибутку шляхом вчинення кримінальних правопорушень, при цьому, для ствердження того, що підозрюваний може вчинити інший злочин, має бути підтверджено та доведено які саме дії особи вказують на це та має бути доведена реальність замаху на вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження наявного.

Підставою для застосування щодо особи запобіжного заходу є наявність реальних ризиків вчинення підозрюваним дій, які перешкоджатимуть належному проведенню досудового розслідування, але в жодному випадку не припущення слідчого.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Наряду з вказаним, слідчий суддя приймає до уваги, що підозрюваний раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, одружений, має на своєму утриманні трьох дітей, двох малолітніх дітей - дочку 2018 року народження та сина 2014 року народження, та повнолітню доньку 2007 року народження, яка навчається у ВУЗІ, є приватним підприємцем, який здійснює свою діяльність у формі ФОП, відповідно має тісні соціальні зв`язки, злочин не пов`язаний проти життя та здоров`я.

Відтак, вказані дані про особу підозрюваного, його вік, стан здоров`я і те, що він має постійне місце проживання свідчить на користь останнього, та з урахуванням обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, в свою чергу спростовує доводи слідчого та прокурора щодо можливості існування неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваного, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки були спростовані стороною захисту.

Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, у межах строку досудового розслідування.

Питання щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації його дій слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 193, 376 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні клопотання слідчого у кримінальному провадженні - начальника відділення СВ Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000356 від 25.02.2021, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Застосувати до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000356 від 25.02.2021, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, у межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 0000356 від 25.02.2021, а саме до 30.03.2026 включно.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконувати процесуальні обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості з`явитися через поважні причини - завчасно повідомляти про це;

- не відлучатися за межі м. Києва та Київської області без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що, у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обов`язок контролю за виконанням ухвали слідчого судді покладається на прокурора у кримінальному провадженні № 0000356 від 25.02.2021.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню в частині застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала в частині відмови в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1