Номер провадження 11-сс/816/107/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА

Іменем України

05 березня 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 18.11.2025 про арешт майна,

установила:

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 18.11.2025 клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на майно, що перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_8 , з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, шляхом заборони його відчуження та розпорядження, а саме на: трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянка з кадастровим номером: :04:003:0017, площею 1,992 га; нежитлові приміщення, що знаходяться у спільній частковій власності розмірами часток: 15/100, 35/100, розташовані за адресою: м. Суми, вул. Покровська площа, буд. 5 за реєстраційним номером 080; автомобіль марки RENAULT модель TRAFIC, д.н.з. НОМЕР_1 чорного кольору, 2012 року випуску, номер кузова VIN: НОМЕР_2 ; мотоцикл HARLEY-DAVIDSON, модель VRSCDX, д.н.з. НОМЕР_1 чорного кольору, 1972 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 .

Не погодившись з таким рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_7 звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 18.11.2026, скасувати та відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що клопотання слідчого було розглянуто судом без виклику та за відсутності ОСОБА_8 та його захисника, про існування оскаржуваної ухвали ОСОБА_8 стало відомо 25.11.2025.

На думку апелянта, слідчим суддею взагалі не досліджувалось питання наявності обґрунтованої підозри, оскільки, в даному випадку йде мова про прилад обліку газу, який Сумська філія ТОВ «ГРМУ» в незаконний спосіб, поза межами території ТОВ «Метангаз-Моторс» встановила шафу, в якій змонтувала прилад обліку газу, про що ТОВ «Метангаз-Моторс» стало відомо 07.08.2025, в той час, коли Сумська філія ТОВ «ГРМУ» намагалось ввести його в експлуатацію в порушення вимог Кодексу газорозподільних систем. При цьому, прилад обліку газу, що належить ТОВ «Метангаз-Моторс» був демонтований представниками Сумської філії ТОВ «ГРМУ» 13.08.2025, його подальша повірка заводом-виробником ТОВ «Курс 2М» свідчить про відсутність будь-яких порушень з боку ТОВ «Метангаз-Моторс», а тим більше ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Апелянт наголошує, що комерційний вузол обліку газу ТОВ «Метангаз-Моторс» був встановлений, введений в експлуатацію та експлуатувався відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема вимог Кодексу газорозподільних систем, а також умов укладеного договору розподілу природного газу. Вузол обліку був погоджений оператором газорозподільної системи, прийнятий без зауважень та використовувався у встановленому порядку. При цьому, сторона захисту зазначає, що встановлення Сумською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України» іншого вузла обліку відбулося поза межами балансової належності, без належного документального оформлення введення в експлуатацію та без правових підстав для демонтажу чи втручання у роботу раніше встановленого приладу.

Також захисник ОСОБА_7 вказує на те, що слідчий суддя не перевірила наявність підстав для накладення арешту на майно та інші наслідки, які можуть позначитись на інтересах інших осіб.

Крім того, захисник вказує, що слідчим суддею в ухвалі не наведено, що нерухоме та рухоме майно, що належить ОСОБА_8 одержано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, призначалось для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, є та були предметом кримінального правопорушення, було підшукано, виготовлено, пристосовано або використано як засоби чи знаряддя вчинення будь якого кримінального правопорушення, а тому вказане майно не підпадає на даній стадії під конфіскацію чи спеціальну конфіскацію.

Зазначає адвокат і про те, що відповідно до Переліку майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, що додається до Закону України "Про виконавче провадження", стягнення за виконавчими документами не може бути звернено на таке майно, що належить боржникові - фізичній особі на праві власності або є його часткою у спільній власності, необхідне для боржника, членів його сім`ї.

Трикімнатна квартира, на яку накладено арешт є єдиним житлом ОСОБА_8 , в якій проживає його родина, а як наслідок, не може підлягати конфіскації

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного рішення, пояснення представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 та власника майна ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який вважав судове рішення законним та обґрунтованим, просив залишити його без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення, дослідивши матеріали даного провадження, обговоривши доводи клопотання та апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Положенням ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до п. 4 ч. 2, ч. 6 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) і у цьому випадку арешт накладається на майно підозрюваного за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Тобто, і у випадку, коли слідчий просить накласти арешт з метою забезпечення цивільного позову, КПК не вимагає, щоб таке майно мало відношення до кримінального провадження чи відповідало критеріям визначеним ст.98 КПК України. Водночас, слідчий суддя перевіряє наявність двох обставин: 1) майно повинно бути власністю підозрюваного; 2) у кримінальному провадженні повинен бути заявлений цивільний позов, у якому наявні обґрунтування його розміру.

Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення в межах поданої представником власника майна апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що слідчим суддею в повному обсязі було дотримано вимоги кримінального процесуального закону, з яким пов`язано вирішення питання щодо накладення арешту на майно.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що СУ ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 000062 від 20.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України за фактом того, що ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 в період дії режиму воєнного стану, а саме з 13.01.2025 по 13.08.2025 шляхом втручання в роботу вузла обліку газу комерційним підприємством ТОВ «Метангаз-Моторс» таємно заволоділи природнім газом об`ємом 97 794,87 м3 на суму 2 363 491,94 грн, належного СФ ТОВ «Газорозподільні мережі України», що є особливо великим розміром.

07.11.2025 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, 16.11.2025 ОСОБА_8 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за ч. 5 ст. 185 КК України.

Санкцією ч. 5 ст. 185 КК України передбачене покарання у виді конфіскації майна.

Окрім того, у кримінальному провадженні до підозрюваних ОСОБА_8 та ОСОБА_9 представником Сумської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» заявлено цивільний позов на суму в 2363491,94 грн у зв`язку з недооблікованими об`ємами газу.

У зв`язку із цим, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, слідчий просив накласти арешт на вказане у клопотанні майно, шляхом обмеження ОСОБА_8 у праві на його відчуження.

Перевіряючи доводи вказаного клопотання та додані до нього докази, слідчим суддею було встановлено, що відповідно до наданих суду документів, у власності ОСОБА_8 перебуває: трикімнатна квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка з кадастровим номером: :04:003:0017, площею 1,992 га; нежитлові приміщення, що знаходяться у спільній частковій власності розмірами часток: 15/100, 35/100, розташовані за адресою: м. Суми, вул. Покровська площа, буд. 5 за реєстраційним номером 080; автомобіль марки RENAULT модель TRAFIC, д.н.з. НОМЕР_1 чорного кольору, 2012 року випуску, номер кузова VIN: НОМЕР_2 ; мотоцикл HARLEY-DAVIDSON, модель VRSCDX, д.н.з. НОМЕР_1 чорного кольору, 1972 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 .

З метою відшкодування спричинених матеріальних збитків, в.о. директора департаменту безпеки Сумської філії ТОВ «Газорозподільчі мережі України» ОСОБА_10 заявлено цивільній позов в провадженні, на суму 2363491,94 грн, зокрема, і до ОСОБА_8 .

Враховуючи вищевикладене, а також те, що санкцією ч. 5 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді конфіскації, слідчий суддя дійшов висновку, що в даному випадку слідчим доведено те, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, що належить на праві власності ОСОБА_8 .

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується в повному обсязі та вважає, що з метою забезпечення конфіскації та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, для потреб досудового розслідування достатнім та співмірним буде накладення арешту на вищезазначене належне ОСОБА_8 на праві власності майно шляхом заборони у його праві на розпорядження та відчуження.

Щодо доводів представника власника майна ОСОБА_7 про те, що клопотання слідчого було розглянуто судом без неї та без виклику і за відсутності ОСОБА_8 , то їх колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна. Колегія суддів не вбачає порушення вказаної норми закону під час розгляду клопотання про накладення арешту.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника власника майна про необґрунтованість висунутої підозри, то колегія суддів зауважує на практику, визначену у рішеннях ЄСПЛ, відповідно до яких термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення, тобто, обґрунтованою є підозра яка побудована на фактах, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність і стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Щодо рівня імовірності, за якого підозра вважається обґрунтованою, то цей стандарт доказування не передбачає, що уповноважені особи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, які необхідні на наступних етапах кримінального провадження.

Підозра підтверджується наданими стороною кримінального провадження з боку обвинувачення доказами, які об`єктивно зв`язують підозрюваного із кримінальним правопорушенням.

На даній стадії досудового розслідування, доказів, доданих до клопотання, достатньо для висновку про те, що повідомлена ОСОБА_8 підозра за ч. 5 ст. 185 КК України підозра є обґрунтованою.

Колегія суддів вважає необґрунтованими і твердження апелянта про те, що слідчим суддею в ухвалі не наведено, що рухоме майно, що належить ОСОБА_8 одержано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, призначалось для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, є та були предметом кримінального правопорушення, було підшукано, виготовлено, пристосовано або використано як засоби чи знаряддя вчинення будь якого кримінального правопорушення, а тому вказане майно не підпадає на даній стадії під конфіскацію чи спеціальну конфіскацію, оскільки відповідно до п. 4 ч. 2, ч. 6 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) і у цьому випадку арешт накладається на майно підозрюваного за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Також безпідставним є й посилання адвоката ОСОБА_7 на Перелік майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, що додається до Закону України "Про виконавче провадження", оскільки наведені норми регулюють порядок примусового виконання судових рішень у виконавчому провадженні, а не порядок застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Доводи апелянта про те, що квартира не може підлягати конфіскації, є передчасними.

При цьому, колегія суддів зазначає, що арешт має тимчасовий характер і спрямований на забезпечення можливого виконання вироку суду в майбутньому, у разі доведення вини особи.

При цьому, той факт, що трикімнатна квартира є єдиним житлом ОСОБА_8 , в якій проживає його родина, саме по собі не виключає можливості накладення арешту у кримінальному провадженні.

Арешт у даному випадку полягає у встановленні заборони на відчуження майна та не передбачає позбавлення права користування житлом чи виселення осіб, які у ньому проживають.

Отже, права членів сім`ї на проживання у квартирі не обмежуються, а доводи представника власника майна ОСОБА_7 про порушення їх житлових прав є необґрунтованими.

При цьому, колегія суддів враховує і те, що відповідно до положень ч. 2 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, під час апеляційного перегляду не встановлено обставин, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали, в даному випадку арешт слідчим суддею було накладено правомірно і жодних порушень, при цьому, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищезазначене, всупереч доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою та не вбачає підстав для її скасування, у зв`язку з чим вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 18.11.2025 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000062 від 20.03.2025, залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Час проголошення повного тексту ухвали 06.03.2026 о 14.00 год.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4