У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 16 січня 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Варюшино Веселинівського району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000364.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 16 січня 2026 року відносно обвинуваченої ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17.03.2026 р. включно, без визначення розміру застави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

Захисник просить врахувати, що ОСОБА_5 має постійне місце мешкання, не обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є пенсіонеркою, раніше до кримінальної відповідальності не притягалась, позитивно характеризується за місцем мешкання.

На думку захисника, прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які б обґрунтовували продовження застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Ризик переховування від суду ґрунтується лише на тяжкості можливого покарання, що йде в розріз із практикою Європейського суду з прав людини, при цьому прокурором не доведено реальних намірів або дій обвинуваченої направлених на переховування від суду. Ризик незаконного впливу на свідків не підтверджений жодним доказом та є лише припущенням прокурора, при цьому обвинувачена особисто не знайома з викривачем. Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення нічим не обґрунтований та не доведений.

Крім наведеного захисник вважає, що у клопотанні прокурора не обґрунтовано неможливості застосування відносно ОСОБА_5 менш суворих запобіжних заходів, в тому числі у виді цілодобового домашнього арешту.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

У провадженні Веселинівського районного суду Миколаївської області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000364, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

За змістом пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_5 , переслідуючи корисливу мету та мотив незаконного збагачення, діючи всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», умисно, незаконно, в невстановлений в ході досудового розслідування час, однак не пізніше 07.00 год. 18.11.2025 р., використовуючи земельну ділянку за місцем мешкання, за адресою АДРЕСА_2 , посадила невстановлену кількість рослин роду конопель з метою подальшого їх збору, сушіння, зберігання та подальшого збуту виготовленого наркотичного засобу, чим виконала всі дії пов`язані з незаконним виготовленням та зберіганням з метою збуту наркотичних засобів, обіг яких обмежено канабіс. Після цього ОСОБА_5 дочекавшись стадії дозрівання, зірвала вирощені кущі рослин роду коноплі та перенесла їх до господарського приміщення свого домоволодіння, де незаконно сушила та зберігала для подальшого збуту та отримання прибутку.

Згідно з клопотанням прокурора, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, отже може переховуватись з метою уникнення кримінальної відповідальності, перебуваючи на волі може незаконно впливати та здійснювати тиск на свідків у вказаному кримінальному провадження з метою зміни їх показань, вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у якому підозрюється.

Врахувавши ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, дані про особу обвинуваченої, наявність ризиків переховування від суду, незаконного впливу на свідків, які не допитані судом, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується, суд дійшов висновку, що застосування іншого, менш суворого запобіжного заходу, не забезпечить належної поведінки обвинуваченої та виконання нею процесуальних обов`язків.

З урахуванням обставин інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визначення застави.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно положень ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений в межах строку досудового розслідування, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором в клопотанні поданому до суду в порядку ст. 199 цього ж Кодексу, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, має також враховувати наявність чи зміну обставин передбачених ст. 178 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу. Окрім іншого, суд повинен врахувати і тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Перевіривши ухвалу суду першої інстанції на предмет її законності, обґрунтованості та відповідності вимогам кримінального процесуального закону, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для її скасування чи зміни.

Так, судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000364 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, постановлено ухвалу про продовження їй строку тримання під вартою на 60 днів до 17.03.2026 р.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України, суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції:

- ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою;

- клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Витребування з суду першої інстанції інших матеріалів кримінального провадження діючим кримінальним процесуальним законодавством не передбачено.

Отже, на даній стадії судового провадження, апеляційний суд оцінює законність ухвали про продовження строків тримання під вартою лише шляхом перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою.

Будь-які інші доводи сторін кримінального провадження можуть бути покладені в апеляційну скаргу під час оскарження судового рішення ухваленого за результатами розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

На даний час, кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розслідування кримінального провадження.

Як убачається з матеріалів провадження, ймовірність ухилення обвинуваченої від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності обумовлена тим, що ОСОБА_5 інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

Крім того, зважаючи на обізнаність ОСОБА_5 про осіб, які можуть бути свідками у цьому кримінальному провадженні та які ще не допитані судом, у разі перебування на волі, вона матиме реальну можливість здійснювати на них незаконний вплив.

З огляду на обставини інкримінованого обвинуваченій ОСОБА_5 кримінального правопорушення, кількість виявленої та вилученої за місцем її мешкання наркотичних засобів, наявні обґрунтовані підстави вважати, що за відсутності інших законних джерел доходу вона може продовжити злочинну діяльність.

Отже, сукупність наведених обставин дає підстави вважати, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є дійсними, не зменшилися та не відпали, а тому доводи захисника про їх відсутність є безпідставними.

Перевіривши доводи та мотиви оскарженого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що, продовжуючи ОСОБА_5 строк тримання під вартою, суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість подальшого застосування цього запобіжного заходу, врахував конкретні дані кримінального провадження й особу обвинуваченої, дотримався вимог КПК України та практики Європейського суду з прав людини.

З урахуванням тривалості запобіжного заходу його подальше застосування не виходить за межі розумного строку та відповідає характеру суспільного інтересу і меті запобіжного заходу, узгоджується з позицією ЄСПЛ у справі «Самойлович проти України» від 16.05.2013 р., відповідно до якої за умов особливої тривалості тримання під вартою підстави для цього мають бути винятково вагомими.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що у даній конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченої та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наявність у підозрюваної ОСОБА_5 постійного місця мешкання та певних соціальних зв`язків не є підставами для зміни обраного запобіжного заходу, і, як наслідок, скасування ухвали слідчого судді, оскільки не спростовують висновків суду про можливість вчинення нею дій, передбачених ст. 177 КПК України.

Доводи захисника про можливість застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є необґрунтованими, оскільки, зважаючи на обставини інкримінованого їй кримінального правопорушення, які полягали у безпосередньому вирощуванні наркотичних засобів (канабіс) за місцем проживання, застосування домашнього арешту в цьому випадку не здатне належним чином запобігти ризику продовження протиправної діяльності та забезпечити виконання покладених процесуальних обов`язків, а відтак не може вважатися достатньою альтернативою триманню під вартою.

Отже, правових підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд не вбачає, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 не має, ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 7, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 16 січня 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3