Справа № 215/9053/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Тернівського районного суду м. Кривого Рогу кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч. 2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт у відношенні обвинуваченого надійшов до суду з Криворізької північної окружної прокуратури та затверджений прокурором ОСОБА_3 ..

Прокурор вважає за можливе призначити судовий розгляд, надав суду для приєднання до обвинувального акту матеріали кримінального провадження на 127 аркушах, та просить продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що діє по 22.03.2026 р., відповідно до ухвали суду від 22.01.2026 р..

Обвинувачений та захисник не заперечують проти клопотань прокурора.

У підготовчому судовому засіданні судом не встановлено перешкод проти призначення судового розгляду.

Також суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши клопотання прокурора, ухвалу від 22.01.2026 р. про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважає, що обвинуваченому слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, виходячи з наступного.

Дійсно, згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього кодексу.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також і мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується в тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного (обвинуваченого); міцність його соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; постійного місця роботи, навчання; репутація, майновий стан підозрюваного (обвинуваченого); наявність судимостей; повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється (обвинувачується) особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється (обвинувачується) особа.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, повинно містити в тому числі виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України.

Тобто, оскільки обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та на які посилається в клопотанні прокурор не змінилися, суд вважає, що хоча обвинувачений одружений і має малолітню дитину, але інший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як він обвинувачується в тому, що у період іспитового строку, вчинив нове кримінальне правопорушення, яке є тяжким злочином та за який передбачено покарання від 6 до 10 років позбавлення волі, не працює, міцних соціальних зв`язків немає, тобто, він зможе переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, які можуть підлягати допиту в судовому засіданні, вчинити інше кримінальне правопорушення, чим перешкоджати кримінальному провадженню, яке є суспільним інтересом, що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості. Він не є неповнолітнім або інвалідом, або особою похилого віку

Крім цього, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вказані ризики, на які посилався слідчий суддя при обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд при продовженні строку його дії, та прокурор у своєму клопотанні, продовжують існувати та не зменшилися.

Чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає від прокурора надання доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі не перебуваючи під вартою. Суд вважає, що прокурор довів вказані у клопотанні ризики.

У матеріалах провадження відсутні дані чи докази, які б свідчили про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу.

Суд вважає, що відсутність на даний час фактів втечі обвинуваченого - з метою переховування, впливу на свідків, вчинення нового умисного кримінального правопорушення, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому. Фактично, його належна процесуальна поведінка та відсутність фактів спроб, передбачених ст. 177 КПК України, зумовлені в першу чергу дієвістю обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 197, 199, 314-316 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Призначити судовий розгляд по кримінальному провадженню у відношенні ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч. 2 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000644 від 18.09.2025 р., на 12-30 годину 20.04.2026 року в залі № 4 Тернівського районного суду м. Кривого Рогу.

Судовий розгляд кримінального провадження проводити у відкритому судовому засіданні суддею одноособово.

Долучити до обвинувального акту матеріали досудового кримінального провадження: на 127 арк..

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по 15.05.2026 р..

Доручити представнику Тернівського РВ м. Кривий Ріг філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, скласти досудову доповідь на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , надавши її суду до 20.04.2026 р..

Ухвала, в частині запобіжного заходу, може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим з дня вручення її копії.

Суддя: