Справа № 462/6306/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1125/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові кримінальне провадження №0000460 від 09 квітня 2025 року про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК, ч. 1 ст. 357 КК України щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Львова, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 28 лютого 2025 року Франківським районним судом м. Львова за ст. 395, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця обмеження волі,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 18 листопада 2025 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Залізничного районного суду м. Львова від 18 листопада 2025 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України та призначено йому покарання: за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_6 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2025 року, із застосуванням п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, та призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 2 (два) місяці позбавлення волі. Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту його фактичного виконання.

Вирішено питання із речовими доказами.

Згідно вироку, 04 квітня 2025 року, приблизно о 09 год. 30 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи по вул. Любінська у м. Львові, більш точне місце не встановлено, знайшовши на тротуарі шкіряний гаманець, маючи злочинний умисел на привласнення банківських карток на ім`я потерпілого ОСОБА_9 , які знаходилися в середині вказаного гаманця, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає і потерпілого поруч з ним немає, привласнив 2 банківські картки потерпілого ОСОБА_9 з поточними рахунками № НОМЕР_1 , відкритого у АТ КБ «Приватбанк» та № НОМЕР_2 , відкритого у АТ «А-Банк», з метою подальшого заволодіння грошовими, які знаходяться на вказаних банківських картах, шляхом здійснення купівлі продукції.

Крім цього, 04 квітня 2025 року, у період часу з 09 год. 49 хв. по 10 год. 18 хв., ОСОБА_6 , реалізовуючи свій злочинний умисел на заволодіння грошовими коштами, із привласнених банківських карт, використовуючи банківську карту з рахунком НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «Приватбанк», належну потерпілому ОСОБА_9 , перебуваючи у приміщеннях магазину «Новий Градус», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Виговського, 45а, магазину «Сирна казка», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Виговського, 47, магазину «Економ клас», що находиться за адресою: м.Львів, вул. Виговського, 49а, магазину «Смайлик», що знаходиться за адресою: м.Львів, вул. Виговського, 89, за допомогою безконтактної дії «Pay Pass» викрав з вказаної банківської картки грошові кошти на загальну суму 1586 гривень 76 копійок, які належали потерпілому, здійснивши розрахунок зазначеною карткою за придбані ним товари.

Також, 04 квітня 2025 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, однак не пізніше 10 год. 37 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи біля ТЦ «ВАМ», що знаходиться по вул. Виговського, 100 у м. Львові, завідомо розуміючи, що банківська карта з рахунком № НОМЕР_2 , відкритого у АТ «А-Банк», належить потерпілому ОСОБА_9 , передав її своєму знайомому ОСОБА_10 , не повідомляючи останньому, що вищевказана банківська карта ним привласнена та належить іншій особі, для подальшої купівлі ним товарів за рахунок коштів, наявних на цій картці.

У подальшому 04 квітня 2025 року, у період часу з 10 год. 37 хв. по 12 год. 12 хв., ОСОБА_10 , перебуваючи у приміщеннях магазину «Сім-23», що за адресою: м. Львів, вул. Виговського, 47, магазину «Колекція Напоїв», що за адресою: м. Львів, вул. Любінська, 104, магазину «Новий Градус», що за адресою: м. Львів, вул. Виговського, 45а, магазину «Є таке», що за адресою: м. Львів, вул. Любінська, 102, вважаючи, що надана йому ОСОБА_6 банківська карта з рахунком НОМЕР_2 належить останньому, за допомогою безконтактної дії «Pay Pass» здійснив розрахунок карткою за товари на загальну суму 8538 гривень 21 копійок.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_6 заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 10124 гривень 97 копійок.

Не погоджуючись з вироком суду у частині призначеного покарання , захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Залізничного районного суду м. Львова від 18 листопада 2025 року щодо ОСОБА_6 змінити та постановити ухвалу, якою застосувати положення ст. 69 КК України щодо ОСОБА_6 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, визнані доведеними невстановлені обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Наголошує, що судом першої інстанції не враховано особу обвинуваченого, стан його здоров`я, те, що при затримання обвинувачений не чинив опір, повністю сприяв судовому слідству та повністю визнав вину. Хворіє тяжкими недугами, відповідних доказів не надано через незадовільний фінансовий стан та відсутність коштів на проведення належного лікування.

Відтак вважає, що наявні підстави для застосування положень ст. 69 КК України, що не було враховано судом першої інстанції.

Заслухавши доповідача, міркування захисника адвоката ОСОБА_8 , підтриману обвинуваченим ОСОБА_11 про задоволення апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 , підтриману потерпілим ОСОБА_9 , які просили залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника, а вирок суду першої інстанції - без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, та кваліфікація її дій в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому судом апеляційної інстанції вирок суду у цій частині не переглядається.

Перевіривши апеляційні доводи захисника адвоката ОСОБА_8 у частині призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Колегією суддів встановлено, що призначене ОСОБА_6 у повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання місцевим судом враховано ступінь суспільної небезпеки вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до кримінального проступку, а інше до тяжкого злочину відповідно до ст. 12 КК України, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до скоєного - вину визнав повністю, щиро кається у скоєному, дані про його особу, а саме: під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (Т-2 а.с.158,160), раніше неодноразово судимий, зокрема, за кримінальні правопорушення проти власності. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому суд визнає щире каяття обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненому. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому відсутні.

Також місцевий суд взяв до уваги правила, призначення покарання, передбачені ст. 71 КК України та до покарання, призначеного за оскаржуваним вироком частково приєднав невідбуте покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2025 року, визначивши обвинуваченому ОСОБА_6 за сукупністю вироків остаточне покарання, з розрахунку, що відповідно до п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Що стосується доводів захисника про необхідність застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Апелянтом не зазначено обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дають підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання, а також свідчать явну несправедливість призначеного покарання.

За змістом ст.69 КК України вбачається, що призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення особі навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

З відомостей кримінального провадження та доводів апеляційної скарги, а також фактичних обставин справи, не вбачається обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину та надавали законні підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання.

На переконання колегії суддів встановлені у справі обставини, хоча й пом`якшують покарання обвинуваченого, проте істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального проступку та ступінь суспільної небезпеки і не є достатніми для застосування положень ст. 69 КК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 за покарання у повній мірі відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На думку колегії суддів, такі висновки місцевого суду з урахуванням обставин цього кримінального провадження відповідають принципам законності, індивідуалізації та справедливості призначення покарання.

При апеляційному розгляді не встановлено підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`якого покарання, в тому числі, із застосуванням вимог ст.69 КК України, з огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення та особу обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема не встановлено обставин, які б свідчили, що призначене ОСОБА_6 , покарання є занадто суворим.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга захисника адвоката ОСОБА_8 до задоволення не підлягає, оскільки не містить правових підстав для зміни оскаржуваного вироку, зокрема у частині призначеного обвинуваченому покарання.

При перевірці справи в апеляційному порядку не виявлено неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність чи порушень вимог кримінального процесуального закону, що мало б наслідком скасування або зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 18 листопада 2025 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченому у кримінальному провадженні № 0000460 від 09 квітня 2025 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК, ч. 1 ст. 357 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4