Справа №760/8261/26 1-кс/760/4370/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2026 року місто Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000307 від 23.03.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Прокурор Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 , як прокурор групи прокурорів у кримінальному провадженні, звернулась до суду з клопотанням в якому просить накласти арешт на майно, що належить ОСОБА_4 , а саме на:

- мобільний телефон марки «Xiaomi», S/N: НОМЕР_1 , ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , з номером мобільного телефону НОМЕР_4 .

На обґрунтування клопотання зазначила, що слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області розслідується кримінальне провадження № 0000307 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.03.2026, за підозрою ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 23.03.2026 о 05 год. 34 хв. невстановленими особами на території АДРЕСА_2, а також о 07 год. 35 хв. по вул. Ю. Чабаха, 6, вчинено терористичні акти, тобто повторне вчинення вибухів, з метою порушення громадської безпеки та залякування населення, які створили небезпеку для життя та здоров`я людини, призвели до заподіяння значної майнової шкоди та тяжких наслідків.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що до вказаної протиправної діяльності причетний громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_5 , використовує номери мобільних телефонів - НОМЕР_6 та НОМЕР_7 та мобільний термінал з IMEI - НОМЕР_8 та IMEI - НОМЕР_9 .

Встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 13.03.2026, ОСОБА_5 використовуючи програму для обміну миттєвими повідомленнями «Telegram», акаунт з прив`язаним номером мобільного телефону « НОМЕР_6 », вступив в злочинну змову з невстановленою досудовим розслідуванням особою, яка за грошову винагороду домовились з останнім про вчинення ОСОБА_5 терористичного акту, шляхом здійснення вибухів на території м. Буча Київської області.

Надалі, встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 17.03.2026, ОСОБА_5 , у невстановлений спосіб отримав завдання від невстановленої особи, про отримання 10 електросірників, які в тому числі використовуються для виготовлення саморобних вибухових пристроїв, для цього ОСОБА_5 надав невстановленій особі для оформлення поштового відправлення вигадані анкетні дані « ОСОБА_6 », вказавши адресу доставки - поштомат ТОВ «Нової пошти» № 56462, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Буча, вул. Леоніда Бірюкова, буд. 7 та номер телефону отримувача « НОМЕР_10 ».

В подальшому, 17.03.2026 невстановлена досудовим розслідуванням особа, за допомогою глобальної мережі Інтернет на торговій площадці «Prom.ua» в Інтернет магазині під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 , замовила 10 електросірників та в ході оформлення замовлення, з метою прикриття злочинної діяльності ОСОБА_5 зазначила дані отримувача - « ОСОБА_6 » та вказала адресу доставки - поштомат ТОВ «Нової пошти» № 56462, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Буча, вул. Леоніда Бірюкова, буд. 7 та номер телефону отримувача - « НОМЕР_10 », які попередньо були надані ОСОБА_5 . Цього ж дня, було оформлено поштове відправлення ТТН - 9307 у середині з 10 електросірниками на вказану ОСОБА_5 адресу.

Надалі, 20.03.2026 ОСОБА_5 отримав поштове відправлення з № 9307 у середині з 10 електросірниками у поштоматі ТОВ «Нової пошти» № 56462, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Буча, вул. Леоніда Бірюкова, буд. 7 та доставив його до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де на виконання завдання здійснив його підключення для віддаленого (дистанційного) вчинення вибуху використовуючи для цього додаткові мобільні телефони, які попередньо останній придбав за завданням невстановленої особи.

23.03.2026 о 05 год. 34 хв. ОСОБА_5 на виконання завдання невстановлених осіб прибув до місця розташування будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де поряд з вказаним будинком під лавкою, яка знаходиться біля центрального входу, встановив саморобний вибуховий пристрій поміщений у пакет чорного кольору, який в подальшому у невстановлений спосіб було активовано, за результатом чого відбувся вибух та було пошкоджено фасад будівлі за вказаною адресою, повибивало вікна та пошкоджено газові труби.

Надалі, цього ж дня, без розриву у часі, ОСОБА_5 попрямував до місця розташування будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де приблизно об 07 год. 35 хв., на виконання завдання, поряд з вказаним будинком встановив саморобний вибуховий пристрій у бак для сміття, який в подальшому у невстановлений спосіб було активовано, за результатом чого відбувся вибух. Внаслідок вказаного вибуху отримали тілесні ушкодження 2 особи.

Так, в ході виконання доручення оперативними працівниками Бучанського РВ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в ході своєї протиправної діяльності використовував мобільні термінали з номерами мобільних телефонів: НОМЕР_6 , НОМЕР_7 та НОМЕР_10 .

Крім того, встановлено, що в ході протиправної діяльності використовувались мобільні термінали для відео фіксації злочинної діяльності та віддаленого детонування вибуху, які з наступними ідентифікуючими ознаками: мобільний телефон марки «Nomi, I2403, IMEI 1: НОМЕР_11 та IMEI 2: НОМЕР_12 ; мобільний телефон марки «Nomi, I880», IMEI: НОМЕР_13 …; та мобільний телефон марки «Sigma», моделі «Х-style», IMEI 1: НОМЕР_14 та IMEI 2: НОМЕР_15 . А також встановлено номер телефону: НОМЕР_16 , який використовувався в ході протиправної діяльності, а саме для мобільних терміналів для відео фіксації злочинної діяльності та віддаленого детонування вибуху.

Таким чином, в діях громадянина України ОСОБА_5 , вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином.

Так, 23.03.2026 громадянка України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , добровільно видала органу досудового розслідування, у якості речового доказу власний мобільний телефон марки «Xiaomi», S/N: НОМЕР_1 , ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , з номером мобільного телефону НОМЕР_4 , з якого було здійснено 22.03.2026 о 22 год. 23 хв. анонімне повідомлення до служби «112» про домашнє насильство за адресою: АДРЕСА_3 .

З метою збереження речових доказів, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, набуті кримінально протиправним шляхом виникла необхідність у накладанні на них арешту, а тому слідчий звернувся до слідчого судді із вказаним клопотанням.

Прокурор подала заяву про розгляд справи за її відсутності, клопотання підтримала, просила його задовольнити.

Власник майна належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання у судове засідання не з`явився.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (псуванню, перетворенню, використанню) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Відповідно до ч. 10, 11 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку, зокрема, на рухоме, нерухоме майно. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (ч. 2 ст. 173 КПК України).

Судом встановлено, що слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області розслідується кримінальне провадження № 0000307 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.03.2026, за підозрою ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України.

23.03.2026 громадянка України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , добровільно видала органу досудового розслідування, у якості речового доказу власний мобільний телефон марки «Xiaomi», S/N: НОМЕР_1 , ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , з номером мобільного телефону НОМЕР_4 , з якого було здійснено 22.03.2026 о 22 год. 23 хв. анонімне повідомлення до служби «112» про домашнє насильство за адресою: АДРЕСА_3 .

23.03.2026 постановою слідчого вилучені предмети визнано речовим доказом.

Як вбачається з матеріалів клопотання, у прокурора є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що вказані речі зберегли на собі сліди злочину, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Отже відповідне майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям визначеним у ст. 98 КПК України критеріям, повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу - відчуження, приховання, використання тощо на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Оцінюючи в сукупності надані стороною кримінального провадження докази, при вирішенні питання про накладення арешту на майно, приймаючи до уваги те, що наявна сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказане у клопотанні майно, може бути речовим доказом у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження. А тому є всі передбачені ст.170 КПК України підстави для арешту, в межах даного кримінального провадження, вказаного у клопотанні майна.

При розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя також враховує, що арешт майна це тимчасовий захід забезпечення кримінального провадження і на даний час у сторони обвинувачення є необхідність встановити і перевірити обставини та відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, провести ряд слідчих та процесуальних дій, зокрема, допитати свідків, провести експертні дослідження тощо, у межах кримінального провадження № 0000307.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора, а також може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звертається із клопотанням, зважаючи на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а тому приходить до висновку, що клопотання прокурора необхідно задовольнити.

Також слід роз`яснити, що відповідно до ст. 174 КПК України власник або володілець майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст. 98, 170 - 173, 175 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000307 від 23.03.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на виявлені та вилучені 23.03.2026 року, речі, які належать ОСОБА_4 , а саме на:

- мобільний телефон марки «Xiaomi», S/N: НОМЕР_1 , ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , з номером мобільного телефону НОМЕР_4 .

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Cлідчий суддя ОСОБА_1