24.03.2026 Справа № 331/2355/26
Провадження № 1-кс/331/622/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2026 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Олександрівського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Олександрівського районного суду міста Запоріжжя матеріали клопотання слідчого СВ відділу поліції №2 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000229 від 11 березня 2026 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ відділу поліції № 2 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000229 від 11 березня 2026 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

В обґрунтування поданого клопотання слідчий вказує, що 11.03.2026 о 14:43 до відділу поліції №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення про те, що 11.03.2026 у приміщенні ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перша Ливарна, буд. 36, в ході огляду передачі яка надійшла від гр. ОСОБА_5 для ОСОБА_6 , у куртці жіночій виявлено полімерний згорток темного кольору з білою кристалічною речовиною зовні схожої на наркотичну вагою 0,3 грами.

Під час досудового розслідування встановлено, що 11.03.2026 до кімнати прийому передач ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перша Ливарна, 36 прийшла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка передала посилку на ім`я ув`язненої ОСОБА_6 , в якій у швах капюшону куртки було виявлено та вилучено полімерний згорток з кристалічною речовиною білого кольору, ззовні схожою на наркотичну.

У ході досудового розслідування встановлено, що після виявлення у передачі, яка надійшла до ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», полімерного згортку з речовиною, зовні схожою на наркотичну, виникли обґрунтовані підстави вважати, що за місцем проживання особи, яка здійснила передачу, а саме ОСОБА_5 , можуть зберігатися інші наркотичні засоби, психотропні речовини, а також предмети та засоби, що використовуються для їх фасування та збуту.

11.03.2026було проведено огляд місця події за правилами обшуку, а саме місця мешкання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено: 10 таблеток круглої форми у зіп-пакеті, вага 3,86 грам; 12 таблеток з написом «Метадон-ЗН»; ваги кишенькові.

Вищевказані об`єкти визнані речовими доказами по кримінальному провадженню. На теперішній час з метою проведення подальшого досудового розслідування, встановлення всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, а також збирання доказів, виникла необхідність у накладенні арешту на вилучене в ході проведення огляду місця події за правилами обшуку, в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арешт майна необхідний з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення або відчуження.

Завданням арешту майна є запобігання його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Слідчий суддя накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

У статті 172 КПК України вказано, що клопотання слідчого про арешт майна, яке було тимчасово вилучене, може розглядатись без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З метою збереження речових доказів, подальшого призначення необхідних експертиз у кримінальному провадженні та повного і неупередженого досудового розслідування, виникла необхідність на накладення арешту на зазначене майно яке згідно ст. 98 КПК України може бути речовими доказом по даному кримінальному провадженню.

На підставі викладеного просить слідчого суддю задовольнити клопотання. Накласти арешт на майно, яке було вилучено в ході проведення огляд місця події за правилами обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на ваги кишенькові.

Однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про статус суддів»: суддя, при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Із зазначеного слідує, що розгляд справи за відсутності, слідчого, прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Слідчий суддя, взявши до уваги заяву слідчого, вивчивши доводи клопотання та долучені до нього копії документів, прийшов до наступного.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-її). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А « 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи.

Таким чином, враховуючи правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення злочину, а також те, що незастосування арешту майна, може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, та з метою збереження речових доказів, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про арешт майна є доведеним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 16, 21, 93, 98-100, 117, 131, 132, 167, 170-174 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ відділу поліції №2 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000229 від 11 березня 2026 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке було вилучено в ході проведення огляд місця події за правилами обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на ваги кишенькові.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її винесення.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді клопотання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя: ОСОБА_1