Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

17 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 25 серпня 2025 року у кримінальному провадженні № 0002733 щодо

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Дніпропетровська, громадянина Ізраїлю,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.27 ч.2 ст.15 п.п.11, 12 ч.2 ст.115 КК України,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25.08.2025 за наслідками розгляду клопотання прокурора у кримінальному провадженні - заступника начальника першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_12 обвинуваченому ОСОБА_11 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів по 18.10.2025 включно без визначення розміру застави.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_11 обвинувачується у підбуренні до умисного вбивства ОСОБА_13 , вчиненого на замовлення, за попередньою змовою групою осіб, яке не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, за наступних обставин.

У липні 2003 року ОСОБА_11 з мотивів особистої помсти за невиконання директором Українсько-американського ТОВ "Консалтингова компанія "Фарго" ОСОБА_13 його вимог щодо анулювання та визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів ВАТ "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" замовив його вбивство.

3 липня 2003 року у місті Запоріжжі за юридичного супроводу Українсько-американського ТОВ "Консалтингова компанія "Фарго", директором якого був ОСОБА_13 , організовано проведення позачергових загальних зборів акціонерів ВАТ "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна". Під час цих зборів було внесено зміни до складу правління та наглядової ради товариства, передано права ведення реєстру власників іменних цінних паперів від ТОВ "Об`єднаний фондовий реєстратор - Запоріжжя" до ТОВ "Реєстраційна компанія "СФЕРА", а також прийнято рішення щодо інших процедурних питань.

Цього ж дня ОСОБА_11 , який мав особистий комерційний інтерес у роботі ВАТ "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" та впливав на його фінансово-господарську діяльність, не погоджуючись з рішеннями загальних зборів акціонерів цього товариства щодо зміни складу правління та наглядової ради, вирішив вжити незаконних заходів щодо їх скасування або визнання недійсними. З цією метою ОСОБА_11 запросив на зустріч до свого офісу, який розташовувався у приміщенні ТОВ "Сентоза Лтд" за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 42-Б, співзасновника Українсько-американського ТОВ "Консалтингова компанія "Фарго" ОСОБА_14 , який прибув у визначене ОСОБА_11 місце 3 липня 2003 року. Під час зустрічі ОСОБА_11 дізнався від ОСОБА_14 , що організацією проведення загальних зборів акціонерів ВАТ "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" займався директор Українсько-американського ТОВ "Консалтингова компанія "Фарго" ОСОБА_13 , у якого ОСОБА_11 в телефонній розмові почав вимагати негайного прибуття до офісу ТОВ "Сентоза Лтд". Після того, як ОСОБА_13 дав зрозуміти, що прибути на зустріч того ж дня не зможе, ОСОБА_11 призначив йому зустріч на наступний день.

4 липня 2003 року близько 14 години ОСОБА_13 та ОСОБА_14 прибули до офісу ТОВ "Сентоза Лтд" та увійшли до конференц-зали, до якої також зайшов ОСОБА_11 і почав звинувачувати ОСОБА_13 та співробітників Українсько-американського ТОВ "Консалтингова компанія "Фарго" в тому, що вони організацією проведення загальних зборів акціонерів ВАТ "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" заподіяли йому матеріальних збитків на суму понад 2 млн доларів США, оскільки 33 % акцій цього товариства перебувають під його контролем. ОСОБА_11 почав вимагати від ОСОБА_13 негайно вжити заходів щодо анулювання та визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів ВАТ "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна", при цьому погрожував йому та іншим співробітникам Українсько-американського ТОВ "Консалтингова компанія "Фарго" фізичною розправою. У свою чергу, ОСОБА_13 , сприйнявши погрози ОСОБА_11 як реальні та побоюючись за своє і ОСОБА_14 , життя повідомив ОСОБА_11 , що для виконання його вимог потрібні інші партнери, що дало змогу ОСОБА_13 та ОСОБА_14 безперешкодно залишити офіс. Цього ж дня ОСОБА_11 зателефонував на мобільний телефон ОСОБА_14 та від ОСОБА_13 , якому ОСОБА_14 передав телефон для розмови, дізнався, що його вимоги з анулювання та визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів ВАТ "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" виконані не будуть.

Надалі ОСОБА_11 , діючи умисно, з мотивів особистої помсти за невиконання ОСОБА_13 його вимог прийняв рішення замовити вчинення умисного вбивство останнього. В період з 3 по 7 липня 2003 року з метою реалізації свого умислу ОСОБА_11 прийняв рішення залучити членів банди ОСОБА_15 , при цьому організувати вчинення злочину дав вказівку своєму особистому охоронцю ОСОБА_16 , який був знайомий з членами банди ОСОБА_15 та обізнаний із злочинною діяльністю останнього, тобто підбурив ОСОБА_16 до вчинення вказаного злочину.

У цей же період ОСОБА_16 на виконання вказівки ОСОБА_11 поїхав у м. Запоріжжя, де в ресторані "Сова" зустрівся з організатором озброєної банди ОСОБА_15 та визначеними ним членами банди ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , яким довів замовлення ОСОБА_11 на вчинення умисного вбивства ОСОБА_13 , при цьому повідомив прикмети останнього та місце роботи в м. Дніпропетровську. Після цього ОСОБА_15 , будучи організатором озброєної банди, з метою виконання замовлення ОСОБА_11 дав вказівку ОСОБА_17 та ОСОБА_19 підготувати та вчинити вбивство ОСОБА_13 , на що вони погодилися та до реалізації його вчинення залучили інших членів банди - ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_18 . Цього самого дня члени банди ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 та ОСОБА_18 , продовжуючи злочинні дії, спрямованні на умисне вбивство ОСОБА_13 , та готуючись до його реалізації, на автомобілі "Volkswagen Golf", р/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_19 прибули до будинку № 13 на вул. Ливарній в м. Дніпропетровську, де за наданою ОСОБА_16 інформацією розташовувався офіс Українсько-американського ТОВ "Консалтингова компанія "Фарго", в якому працював ОСОБА_13 .

Близько 14 години до вказаного офісу на автомобілі "Opel Omega" прибув співробітник Українсько-американського ТОВ "Консалтингова компанія "Фарго" ОСОБА_22 . Керуючись лише описаними ОСОБА_16 прикметами, ОСОБА_19 вирішив, що це і є ОСОБА_13 , та вказав на нього іншим співучасникам злочину як на особу потерпілого. Після цього ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 та ОСОБА_18 з метою визначення найбільш сприятливого місця вчинення злочину, не усвідомлюючи помилки в особі потерпілого, розпочали спостереження за ОСОБА_22 , під час якого встановили місце його проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Надалі, 8 липня 2003 року близько 7 години ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 та ОСОБА_18 на автомобілі "Volkswagen Golf", р/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_19 прибули до будинку АДРЕСА_1 , де проживав ОСОБА_22 . Після цього ОСОБА_19 залишився в автомобілі спостерігати за навколишньою ситуацією, а ОСОБА_18 з обрізом металевої труби, ОСОБА_20 зі слюсарним молотком разом з ОСОБА_17 та ОСОБА_21 пішли у двір будинку ОСОБА_22 , де ОСОБА_17 почав наглядати за навколишньою ситуацією, щоб попередити інших учасників про появу сторонніх осіб. Близько 07 години 30 хвилин ОСОБА_22 вийшов з будинку, і в цей час ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , помилково вважаючи, що це ОСОБА_13 , напали на нього. При цьому ОСОБА_21 , збивши з ніг ОСОБА_22 , тримав його, а ОСОБА_18 та ОСОБА_20 за допомогою заздалегідь заготовлених предметів, а саме, обрізу металевої труби та слюсарного молотка, з метою позбавити життя потерпілого, почали завдавати ОСОБА_22 удари в голову, внаслідок чого він втратив свідомість та отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх заподіяння. У свою чергу, ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 та ОСОБА_18 , вважаючи, що умисел на вбивство ОСОБА_13 доведено до кінця, залишили місце вчинення злочину.

Того ж дня ОСОБА_16 у м. Запоріжжя в ресторані "Сова" зустрівся з організатором банди ОСОБА_15 та її членом ОСОБА_19 , яким повідомив про їхню помилку в особі потерпілого та почав вимагати виконання замовлення ОСОБА_11 на вчинення вбивства ОСОБА_13 . При цьому з метою недопущення знову помилки в особі потерпілого надав їм фотокартку ОСОБА_13 та повідомив, що той користується автомобілем "Nissan X-Trail" темного кольору, р/н НОМЕР_2 . У подальшому організатор банди ОСОБА_15 з метою виконання замовлення ОСОБА_11 на вбивство ОСОБА_13 отриману від ОСОБА_16 інформацію про автомобіль ОСОБА_13 разом з його фотокарткою передав учасникам своєї банди ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 та ОСОБА_18 , яким дав вказівку на негайне встановлення місцезнаходження ОСОБА_13 та вчинення його вбивства.

У період з 8 липня по 8 серпня 2003 року члени банди ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 та ОСОБА_18 , виконуючи вказівку організатора банди ОСОБА_15 на вчинення вбивства ОСОБА_13 на замовлення ОСОБА_11 , використовуючи надану ОСОБА_16 інформацію, встановили місцезнаходження в м. Дніпропетровську автомобіля ОСОБА_13 , за яким з метою визначення найбільш сприятливого місця вчинення злочину почали вести спостереження. Під час підготовки до вчинення злочину ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 та ОСОБА_18 , спостерігаючи за ОСОБА_13 , вивчаючи спосіб та умови його життя, встановили адресу дачного будинку, в якому мешкав ОСОБА_13 , а саме: садове товариство "Сонячний", с. Кам`янка, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область, де і вирішили вчинити вбивство ОСОБА_13 . Однак члени банди ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 та ОСОБА_18 свої злочинні дії, спрямовані на позбавлення життя ОСОБА_13 за місцезнаходженням його дачного будинку, не змогли реалізувати, оскільки поряд з ОСОБА_13 завжди перебував його охоронець ОСОБА_23 . Надалі залучені до вчинення вбивства ОСОБА_13 члени банди ОСОБА_15 , виконуючи замовлення ОСОБА_11 , продовжили стежити за ОСОБА_13 та вивчати його спосіб життя з метою визначення найбільш сприятливого місця вчинення злочину.

Так, 8 серпня 2003 року ОСОБА_19 , рухаючись на автомобілі "Volkswagen Golf", р/н НОМЕР_1 , на автодорозі поблизу м. Феодосія, АР Крим, побачив автомобіль "Nissan X-Trail", р/н НОМЕР_2 , яким користувався ОСОБА_13 , про що по мобільному телефону повідомив організатора банди ОСОБА_15 . З метою організації та доведення злочину до кінця ОСОБА_15 у зв`язку з перебуванням членів його банди ОСОБА_17 та ОСОБА_21 на заході України та неможливістю їх прибуття до м. Запоріжжя надав ОСОБА_19 вказівку привезти з м. Керч до м. Запоріжжя їх знайомого ОСОБА_24 для залучення його до участі у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_13 , що ОСОБА_19 і виконав. У свою чергу, ОСОБА_24 з корисливих мотивів дав згоду на участь у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_13

10 серпня 2003 року у м. Запоріжжя організатор банди ОСОБА_15 з метою виконання замовлення ОСОБА_11 на вбивство ОСОБА_13 дав ОСОБА_19 та іншим членам банди вказівку встановити місце перебування потерпілого у м. Феодосія, АР Крим. Цього ж дня ОСОБА_19 на виконання вказівки ОСОБА_15 спільно з іншими членами банди ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та знайомим ОСОБА_24 на автомобілі "Volkswagen Golf", р/н НОМЕР_1 , поїхали до м. Феодосія, АР Крим, де шляхом стеження за ОСОБА_13 встановили, що він зупинився на відпочинок у будинку АДРЕСА_2 , про що по мобільному телефону повідомили ОСОБА_15 та повернулися в м. Запоріжжя. У цей же період ОСОБА_19 за погодженням з організатором банди ОСОБА_15 для участі у вбивстві ОСОБА_13 залучив раніше йому знайомого ОСОБА_25 , який прибув у м. Запоріжжя для працевлаштування та, не маючи місця роботи і постійного доходу, надав свою згоду на участь у вчиненні вбивства ОСОБА_13 .

15 серпня 2003 року ОСОБА_19 для підготовки до вбивства ОСОБА_13 дав ОСОБА_24 вказівку виїхати в м. Феодосія та перевірити, чи перебуває ОСОБА_13 за раніше встановленою ними адресою.

16 серпня 2003 року вранці ОСОБА_24 , виконуючи вказівку ОСОБА_19 , встановив, що ОСОБА_13 досі перебуває у м. Феодосія, про що по мобільному телефону повідомив ОСОБА_19 та продовжив стежити за ОСОБА_13 до прибуття в м. Феодосія інших членів банди. Того ж дня ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_25 за погодженням з організатором банди ОСОБА_15 , взявши з собою для вчинення вбивства ОСОБА_13 ножі та металевий прут, на автомобілі "Volkswagen Golf", р/н НОМЕР_1 , поїхали в м. Феодосія до будинку АДРЕСА_2, де на той час проживав ОСОБА_13 , куди прибули близько 17 години. Після цього ОСОБА_19 , який діяв за вказівкою організатора банди ОСОБА_15 , перебуваючи неподалік місця знаходження ОСОБА_13 , з метою його вбивства, розподілив між учасниками банди ролі, відповідно до яких на нього покладалася доставка на автомобілі виконавців до місця вчинення злочину та забезпечення їх зникнення після вбивства ОСОБА_13 ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , у яких були заздалегідь заготовлені для вбивства ОСОБА_13 знаряддя злочину, а саме, ножі та металевий прут, було відведено роль безпосередніх виконавців вбивства. Відповідно до розподілених ролей на ОСОБА_25 покладався обов`язок спостерігати за навколишньою ситуацією на місці вчинення злочину з метою своєчасного попередження його виконавців - ОСОБА_18 та ОСОБА_20 про можливу появу сторонніх осіб, а ОСОБА_24 доручалося на власному автомобілі вивезти останніх після вбивства ОСОБА_13 з м. Феодосія в м. Запоріжжя.

16 серпня 2003 року близько 17 години 30 хвилин ОСОБА_13 на автомобілі "Nissan X-Trail", р/н НОМЕР_2 , від`їхав від будинку АДРЕСА_2 та направився до магазину "Біла акація", розташованого на вул. Свердлова в м. Феодосія. У цей час згідного з розподіленими ролями ОСОБА_24 виїхав на околицю м. Феодосія, де поблизу кафе "Техас" чекав на інших учасників злочину. ОСОБА_19 на автомобілі "Volkswagen Golf", попередньо знявши з нього з метою маскування задній реєстраційний номер, зупинився на вул. Куйбишева неподалік магазину "Біла акація", а ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , взявши з собою ножі та металевий прут, пішли на вул. Свердлова до магазину "Біла акація", де біля входу в магазин почали чекати на ОСОБА_13 . У свою чергу, ОСОБА_25 на виконання домовленостей зупинився на вул. Свердлова неподалік магазину "Біла акація", де спостерігав за навколишньою ситуацією, щоб попередити виконавців злочину у разі появи сторонніх осіб або ж інших перешкод, які могли б завадити вчинити вбивство ОСОБА_13 .

Близько 17 години 45 хвилин ОСОБА_13 вийшов з магазину та пішов у напрямку свого автомобіля. У цей час до нього підбігли ОСОБА_18 та ОСОБА_20 . ОСОБА_18 одразу завдав йому кілька ударів по голові металевим прутом, після чого з метою вчинення вбивства ОСОБА_13 виконавці цього злочину ОСОБА_18 та ОСОБА_20 почали завдавати потерпілому ножами удари в життєво важливі органи, а саме, в живіт та груди, чим спричинили йому тяжкі тілесні ушкодження у виді: двох сліпих поранень у праву плевральну порожнину з пошкодженням середньої та нижньої частки правої легені, що призвело до правосторонньої внутрішньо-плевральної кровотечі; сліпого проникаючого поранення в черевну порожнину без пошкодження внутрішніх органів; крововиливів на верхньому і нижньому повіках правого ока, у верхнє-зовнішньому квадраті правої сідниці, на передній поверхні правого стегна в середній його третині; саден на задній поверхні в проекції лівого ліктьового суглоба та на зовнішній поверхні в проекції лівого колінного суглоба. Вказані тілесні ушкодження відносяться до тяжких як небезпечні для життя в момент їх заподіяння.

Однак дії ОСОБА_18 та ОСОБА_20 були помічені дружиною потерпілого ОСОБА_26 , яка, побачивши нападників, почала кричати та кликати на допомогу, через що ОСОБА_18 та ОСОБА_20 з місця вчинення злочину втекли. Надалі ОСОБА_19 відвіз їх за межі м. Феодосія, де відповідно до розподілених ролей на них чекав ОСОБА_24 , з яким вони одразу поїхали в м. Керч. Водночас, інших учасників злочину ОСОБА_19 та ОСОБА_25 під час спроби виїхати з м. Феодосія в м. Запоріжжя було затримано працівниками міліції.

Отже, ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 виконали усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, однак вбивство ОСОБА_13 не було закінчено з причин, які не залежали від їхньої волі, оскільки дії безпосередніх виконавців злочину ОСОБА_18 і ОСОБА_20 були помічені дружиною потерпілого ОСОБА_26 , а ОСОБА_13 було надано своєчасну кваліфіковану медичну допомогу.

В апеляційній скарзі з доповненнями захисник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора. Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, яка постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, за відсутності будь-яких ризиків та обґрунтованої підозри.

На переконання захисника, слідчий суддя на даній стадії не уповноважений був розглядати клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою. За змістом ч.6 ст.199 КПК України у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження, і розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті. Тож, слідчий суддя може постановити ухвалу про продовження строку тримання під вартою виключно до початку проведення підготовчого судового засідання. У цьому ж кримінальному провадженні підготовче судове засідання було розпочате 19.08.2025, а тому, починаючи з цієї дати, прокурор був позбавлений повноважень подавати клопотання про продовження строку тримання під вартою до слідчого судді. Подібні клопотання уповноважена розглядати виключно колегія суддів, яка здійснює розгляд кримінального провадження у справі № 757/18643/25-к. За таких обставин згідно з п.2 ч.2 ст.412 КПК України ухвала підлягає безумовному скасуванню як така, що постановлена незаконним складом суду.

Крім того, ОСОБА_11 під час розгляду клопотання прокурора звернувся до слідчого судді з клопотанням про звільнення його з-під варти на підставі ч.5 ст.206 КПК України через зволікання у доставленні до суду та перевищення граничного строку тримання під вартою. Клопотання слідчим суддею розглянуте не було, чим допущено неповноту судового розгляду, яка згідно з п.1 ч.2 ст.409 КПК України також є підставою для скасування ухвали.

22.08.2025 під час розгляду клопотання прокурора слідчому судді ОСОБА_27 було заявлено відвід, для розгляду якого визначено суддю ОСОБА_28 , яка всупереч вимогам ст.ст.20, 135 КПК України розглянула заяву про відвід без участі сторони захисту. При цьому ОСОБА_11 , який має право брати особисту участь у кримінальному провадженні, про розгляд заяви про відвід повідомлений не був, його конвоювання в судове засідання забезпечено не було, а захисники отримали повідомлення через застосунок "Viber" менш ніж за годину до судового засідання, що унеможливило їх своєчасне прибуття. Ці обставини, за твердженням захисника, ставлять під сумнів повноважність слідчого судді, який постановив ухвалу, яка оскаржується, що свідчить про наявність підстав для її скасування, передбачених п.2 ч.2 ст.412 КПК України.

Також вказує, що причетності ОСОБА_11 до замаху на вбивство ОСОБА_13 ще раніше надано юридичну оцінку, яка мала наслідком ухвалення низки процесуальних рішень у 2004-2005 роках. Постановою слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України від 11.05.2004 у справі № 510547 в порушенні кримінальної справи по фактах, викладених у заяві ОСОБА_13 , відмовлено на підставі п.2 ст.6 КПК України 1960 року у зв`язку з відсутністю складу злочину. Постановою заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими установами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю при провадженні досудового слідства управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими установами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України від 19.07.2005 скасовано постанови слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України від 30.06.2005 про порушення кримінальної справи стосовно ОСОБА_11 за ч.4 ст.27 ст.15 п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України та про притягнення ОСОБА_11 як обвинуваченого за фактом вчинення замаху на вбивство ОСОБА_13 .

Крім того, постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України від 14.09.2005 відмовлено в порушенні кримінальної справи стосовно ОСОБА_11 за ч.4 ст.27 ст.15 п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України на підставі п.2 ст.6 КПК України 1960 року у зв`язку з відсутністю в його діях ознак злочину. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2005, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.04.2015, цю постанову слідчого змінено в частині мотивів та підстав відмови і вказано, що в порушенні кримінальної справи стосовно ОСОБА_11 за ч.4 ст.27 ст.15 п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України відмовлено на підставі п.1 ст.6 КПК України 1960 року за відсутністю події злочину.

Ці процесуальні рішення не скасовані, є чинними і такими, що створюють правові наслідки, адже за їх наявності кримінальне провадження не могло бути розпочате. При цьому постанова прокурора Генеральної прокуратури України від 22.12.2005, якою скасовано постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 14.09.2005, є юридично нікчемною, оскільки прокурор не мав повноважень скасовувати постанову, яка вже пройшла ревізію судом і до якої судовим рішенням були внесені зміни. Таким чином кримінальні провадження щодо причетності ОСОБА_11 до замаху на вбивство ОСОБА_13 вже неодноразово були закриті слідчими, прокурорами та судом як у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, так і у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Крім того, захист вважає, що ОСОБА_11 утримується під вартою на підставі необґрунтованої підозри і що юридичне формулювання повідомлення про підозру не відповідає правилам кваліфікації як з огляду на ступінь завершення злочинного умислу, так і з огляду на види співучасті. При цьому посилається на Постанову Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику про злочини проти життя та здоров`я особи" № 2 від 07.02.2003 та постанову Верховного Суду від 15.05.2024 у справі № 521/20842/15-к.

Захисник акцентує увагу на тому, що у вироку Апеляційного суду Запорізької області від 28.04.2005, яким ОСОБА_19 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_25 , ОСОБА_31 визнано винними у вчиненні злочинів, передбачених ст.115 КК України, у тому числі замаху на вбивство ОСОБА_13 та ОСОБА_22 , не зазначено про будь-яку причетність ОСОБА_11 до вчинення злочинів цим організованим злочинним угрупуванням. У клопотанні також не зазначені докази, які б підтверджували надання обвинуваченим вказівок, доручень, які становлять об`єктивну сторону кримінального правопорушення, а саме, надання ОСОБА_16 вказівки організувати вбивство ОСОБА_32 . Свідки у місці, де, на думку сторони обвинувачення, ОСОБА_11 надавав вказівки на вчинення злочину, не перебували, а тому їхні судження є виключно суб`єктивними припущеннями. При цьому показання потерпілого ОСОБА_13 , надані ним у різний час, є непослідовними, а свідок ОСОБА_33 з урахуванням даних про його особу, зокрема, судимості є скомпроментованим. До того ж, свідок ОСОБА_33 дав показання 22.03.2024 за два дні до винесення постанови про закриття кримінального провадження щодо нього за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, що свідчить про необ`єктивність та ангажованість свідка. Що ж стосується документального фільму, то він не є та не може бути джерелом доказів.

Додатково звертає увагу, що строк притягнення ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності закінчився ще 08.07.2018, тобто більше ніж 6 років тому, у зв`язку з чим йому у будь-якому разі не загрожує настання кримінальної відповідальності. Отже, ризики впливу обвинуваченого на дане кримінальне провадження та його переховування від органу досудового розслідування відсутні, а запобіжний захід у такому разі буде більш жорсткий, суворий та обтяжливий, ніж максимально можливе покарання за інкриміновані діяння.

Про відсутність ризиків свідчить і те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні було завершено 17.12.2024. Відтак, обвинувачений позбавлений навіть гіпотетичної можливості перешкоджати досудовому розслідуванню. Безпідставним є і посилання сторони обвинувачення на те, що за фактом впливу ОСОБА_11 на окремих працівників Генеральної прокуратури 16.12.2014 зареєстроване кримінальне провадження, оскільки вказане кримінальне провадження 31.05.2016 закрито на підставі ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. У той же час, перебування ОСОБА_11 під вартою супроводжується численними порушення його права на охорону здоров`я та доступ до медичної допомоги. Наведене підтверджується постановою заступника начальника управління - начальника 1 відділу ГСУ НП України від 13.09.2024 про відмову в задоволенні клопотань ОСОБА_11 про надання дозволу та забезпечення його доставлення до закладів охорони здоров`я, яка в подальшому була скасована ухвалою слідчого судді. Також, не зважаючи на дозвілом слідчого ОСОБА_11 не був доставлений до закладу охорони здоров`я для проведення оперативного втручання.

Захисник стверджує про відсутність у ОСОБА_11 мотиву на вчинення інкримінованого йому злочину і наводить обґрунтування на підтвердження версії, що замах на ОСОБА_13 може бути пов`язаний з його діяльністю з приводу зняття арешту з відвалів "Балка середня", з діяльністю юридичної компанії "Фарго" у Придніпровському хімічному заводі, у тому числі показання самого потерпілого, який до березня 2024 року обіймав посаду заступника голови Дніпропетровської обласної військової адміністрації і задекларовані матеріальні статки якого резонують з низкою скандалів, пов`язаних кримінальними провадження Національного антикорупційного бюро України щодо розкрадання коштів з бюджету та проведеними на початку квітня 2024 року обшуками. При цьому захисник викладає дані із заяви ОСОБА_13 про вчинення кримінального правопорушення, протоколів його допиту, проведення слідчого експерименту за участю потерпілого, допиту свідків ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_14 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , з чого робить висновок про наявність сумнівів в об`єктивності та достовірності показань потерпілого. Про неналежність та недопустимість показань свідка ОСОБА_38 про нібито причетність ОСОБА_11 до замаху на вбивство також наводить відповідні мотиви, наголошуючи на тому, що ці показання є показаннями з чужих слів. Дає оцінку в контексті належності, допустимості та достовірності показанням свідка ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 та інших свідків у кримінальному провадженні, висновку судово-лінгвістичної експертизи, протоколі огляду документального фільму, заяві ОСОБА_43 , між яким та ОСОБА_11 протягом останніх 10 років відбуваються судові процеси в різних юрисдикціях світу і що кримінальне провадження щодо ОСОБА_43 , якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.209 КК України, закрито постановою заступника начальника відділу Офісу Генерального прокурора від 20.01.2025, що співпадає з датою подання ОСОБА_44 заяви наклепницького характеру щодо ОСОБА_11 .

Також захисник зазначає про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, з огляду на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено 17.12.2024, що кримінальне провадження за фактом впливу на окремих працівників Генеральної прокуратури закрито, строк давності притягнення ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності закінчився, про що зазначено раніше. Тож, обвинуваченому не загрожує настання кримінальної відповідальності, в тому числі покарання у виді позбавлення волі, а з огляду на приписи ч.4 ст.68 КК України довічне позбавлення волі на вчинення інкримінованого кримінального правопорушення також не може бути призначене. Щодо тверджень сторони захисту, що перебіг строків давності переривався, то воно є незаконним, оскільки ОСОБА_11 не є особою, якій повідомлено про підозру у кримінальному провадженні № 0000034, досудове розслідування в якому здійснюється Бюро економічної безпеки України. До того ж, відповідно до положень ч.1 ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Дані про те, що обвинувачений ухилявся від досудового розслідування чи суду, матеріали справи також не містять.

Щодо застосування інших більш м`яких запобіжних заходів вказує, що сторона обвинувачення у клопотанні про продовження строку тримання під вартою не обґрунтувала, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Вважає, що, перебуваючи під нічним домашнім арештом, ОСОБА_11 може повноцінно виконувати свої процесуальні обов`язки. Також у провадженні Високого суду Правосуддя перебуває справа, в якій ОСОБА_11 є одним із відповідачів, в якій 19.12.2017 видано ордер на заморожування його активів і відповідно до цього ордера витрати ОСОБА_11 не можуть перевищувати 20 000 фунтів стерлінгів на тиждень. Тобто посильний для ОСОБА_11 розмір застави об`єктивно обмежуватиметься саме цією сумою, що згідно з курсом НБУ становить близько 1 000 000 грн і відповідно до ч.5 ст.182 КПК України є співрозмірним з максимально визначним КПК України розміром застави - 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У той же час, за станом здоров`я ОСОБА_11 потребує надання постійної спеціалізованої медичної допомоги, а сторона обвинувачення систематично перешкоджає візитам ОСОБА_11 до відповідних установ з метою медичного обстеження. Відтак, подальше перебування ОСОБА_11 під вартою є несумісним з його станом здоров`я.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисників та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною, обґрунтованою і вмотивованою; провівши судові дебати, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.6 ст.199 КПК України у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Згідно з ч.4 ст.199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно з ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 23.04.2025 обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні скеровано до Печерського районного суду м. Києва. Попередня ухвала про продовження ОСОБА_11 строку тримання під вартою діяла по 28.08.2025 включно. Проте провести підготовче судове засідання не виявилось можливим у зв`язку з неможливістю утворити склад суду для розгляду кримінального провадження, на користь чого свідчить те, що Київським апеляційним судом було постановлено ухвалу про направлення кримінального провадження на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва саме з цих підстав, в якому наразі і перебуває кримінальне провадження.

За таких обставин доводи захисника, що слідчий суддя на даній стадії не був уповноважений постановлювати ухвалу за наслідками розгляду клопотання прокурора, а прокурор, відповідно, був позбавлений повноважень звертатися до слідчого судді з таким клопотанням, у зв`язку з чим ухвала нібито постановлена незаконним складом суду, необґрунтовані.

Не погоджується колегія суддів і з твердженнями захисника про постановлення ухвали незаконним складом суду з огляду на те, що під час розгляду заяви про відвід слідчому судді ОСОБА_27 суд не забезпечив участь ОСОБА_11 і несвоєчасно повідомив захисників про дату, час і місце судового засідання.

При цьому колегія суддів погоджується з тим, що за приписами ч.3 ст.81 КПК України при розгляді відводу має бути вислухана думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, для чого слідчий суддя повинен був забезпечити присутність обвинуваченого та захисників. Разом з тим, яким чином це порушило право на захист, зокрема, які доводи не були предметом перевірки слідчим суддею під час розгляду заяви про відвід судді ОСОБА_27 і ставили б під сумнів повноваження цього слідчого судді, захисник не зазначає.

Нерозгляд слідчим суддею клопотання обвинуваченого про звільнення з-під варти в порядку ст.206 КПК України також не може бути підставою для скасування ухвали.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з тим, що існують ризики, передбачені п.п.1-5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_11 може: переховуватись від досудового розслідування та суду; знищити, сховати документи та речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, а тому з метою забезпечення кримінального провадження та виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків існує необхідність у продовженні запобіжного заходу.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання прокурора слідчим суддею вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду конкретного судового рішення, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам захисника, який ставить під сумнів належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, зібраних стороною обвинувачення на підтвердження вчинення його підзахисним кримінального правопорушення. Оцінка цим доказам може бути надана лише судом першої інстанції в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті. З цих же підстав не можуть бути перевірені доводи про неправильну правову кваліфікацію діянь, які ставляться в провину ОСОБА_11 , про відсутність у його діях складу кримінального правопорушення, про перебіг строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, в тому числі відсутність даних про його зупинення чи переривання, існування процесуальних рішень органу досудового розслідування та суду, які унеможливлювали досудове розслідування у кримінальному провадженні, тощо.

Разом з тим, інформація в клопотанні про продовження строку тримання під вартою та додатках до нього - копіях доказів у 8-ми томах, дає підстави для існування обставин, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин, що за позицією Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" є обґрунтованою підозрою.

Відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення в справі "Панченко проти Росії").

На питання про те, чи є розумним строк тримання під вартою, не можна відповісти абстрактно. Визначати, чи розумно й надалі залишати обвинуваченого під вартою, необхідно на підставі особливостей кожної конкретної справи. Продовження строку тримання під вартою в певній справі може бути виправданим лише тоді, коли наявні конкретні ознаки того, що вимога громадських інтересів важить більше - попри презумпцію невинуватості, - ніж правило поваги до особистої свободи (рішення у справі "W. проти Швейцарії"). Передусім національні судові органи мають забезпечити, щоб у будь-якому конкретному випадку досудове тримання обвинуваченої особи під вартою не перевищувало розумного строку. З цією метою вони повинні вивчити всі факти "за" і "проти" наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, попри належну повагу до принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (рішення у справі "Лабіта проти Італії").

Слідчий суддя врахував тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_11 у разі визнання його винуватим, характер та обставини вчинення ймовірного злочину так, як вони сформульовані в повідомленні про підозру, наявність суспільного інтересу в забезпеченні об`єктивності досудового розслідування.

З приводу доводів в апеляційній скарзі про відсутність ризику перешкоджати досудовому розслідуванню, яке наразі завершене, колегія суддів зауважує, що слідчим суддею такий ризик не враховувався, і в ухвалі зазначено, що прокурором доведено ризик, серед іншого, переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Слід погодитись із захисником у тому, що ризик переховуватися від органів досудового розслідування наразі відсутній, проте ризик переховуватися від суду з урахуванням того, що станом на день розгляду апеляційної скарги Шевченківським районним судом м. Києва навіть не закінчено підготовче судове засідання, залишається актуальним і продовжує існувати.

Також прокурор слушно звертає увагу в клопотанні на те, що громадянство України ОСОБА_11 припинено, обвинувачений є громадянином Ізраїлю, у зв`язку з чим зможе залишити територію України, що додатково підтверджує існування ризику переховуватись від суду.

При цьому аргументи захисника, що як станом на момент повідомлення про підозру, так і весь час після цього ОСОБА_11 перебуває під вартою і жодним чином не ухилявся ані від слідства, ані від суду, безпідставні і не приймаються до уваги, оскільки, на переконання колегії суддів, такий результат і був досягнутий саме завдяки застосованим до нього заходам забезпечення кримінального провадження.

Всупереч доводам в апеляційній скарзі слідчий суддя не вказував в ухвалі про існування ризику незаконно впливати на окремих працівників Генеральної прокуратури України, а лише вказав про ризик незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, показання яких згідно з ч.4 ст.95 КПК України за загальним правилом суд може врахувати, лише якщо безпосередньо сприймав їх під час судового засідання і які лише підлягають допиту.

В ухвалі слідчий суддя конкретно не вказав, з яких підстав не визначив обвинуваченому розмір застави, однак згідно з п.1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Наведені обставини в сукупності із суспільним резонансом до цього кримінального провадження, пов`язаним у першу чергу з обвинуваченим, який є впливовою особою в економічному та політичному житті країни, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що вказані раніше ризики не зменшилися і виправдовують подальше тримання ОСОБА_11 під вартою. А тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані раніше дії.

Що стосується стану здоров`я обвинуваченого, на підтвердження якого захисник долучив документи, то вони не містять даних про наявність у ОСОБА_11 захворювань, які б унеможливлювали утримання його під вартою. У той же час, питання про медичні обстеження (огляди), консультування, обстеження і лікування можуть бути вирішені відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10.02.2012.

Отже, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 серпня 2025 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_11 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3