Справа № 643/2402/26
Провадження № 1-кс/643/1502/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурор Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000316 від 06.01.2026 за ч.3 ст. 332 України,

встановив:

10.02.2026 року до суду надійшло клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурор Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000316 від 06.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що до вказаного кримінального правопорушення причетний громадянин ОСОБА_4 .

08.02.26 злочинні дії ОСОБА_4 були припинені працівниками правоохоронного органу та останній був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

В подальшому за адресою проживання ОСОБА_4 ст.слідчим Другого слідчого відділу ( з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_5 було проведено обшук, а саме у житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час даного обшуку було виявлено та вилучено: Три пластикові відра білого кольору, десять трьох літрових банок, одна двох літрова банка, одна банка «Nutella», одна пластикова банка та паперовий сверток в яких зберігається речовина рослинного походження зеленого кольору із характерним запахом, також було виявлено 36 запакованих пакетиків із семенами схожими на семена наркотичних рослин та нові пакетики для фасування, які перебувають у картонній коробці. Також були виявлені грошові кошти у вигляді 21 купюри номіналом 1000 грн., 24 купюри номіналом 500 грн. та купюра номіналом 100 доларів США (PK89418777D). Із пояснень ОСОБА_6 дані речі належать ОСОБА_7 ; Грошові кошти у вигляді 61 купюри номіналом 500 грн., 3 купюри номіналом 1000 грн., 59 купюр номіналом 100 доларів США та купюра 50 доларів США, які із пояснень ОСОБА_6 належать її чоловіку ОСОБА_4 .

09.02.2026 ОСОБА_4 було повідомлено про підозру за ч.3 ст. 332 КК України.

Постановою слідчого у кримінальному провадженні від 09.02.2026 вилучені в ході обшуку речі було визнано речовим доказом.

Враховуючи вищезазначене наразі наявні підстави для накладення арешту на вищезазначені речі оскільки вони зберегли на собі сліди злочину та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Крім того, у розслідуваному кримінальному провадженні планується призначення низки судових експертиз, для проведення яких необхідно забезпечити збереження вказаних речових доказів у їх первісному вигляді, а також вищезазначені речі мають значення речового доказу та відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України. Водночас зазначені грошові кошти можуть підпадати під конфіскацію майна, а відтак є нагальна необхідність у їх збереженні.

Прокурор в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримав, просив задовольнити.

Власника майна в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив.

Суд, розглянувши клопотання про арешт майна, дослідивши додані до клопотання матеріали, вважає його таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

08.02.2026 на підставі ухвали слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 29.01.2026 за місцем проживання ОСОБА_4 проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , було проведено обшук, в ході якого виявлено та вилучено майно.

09.02.2026 виявлені та вилучені предмети та речі слідчим визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України, метою арешту майна є збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст.132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Крім цього, відповідно до п.п. 4, 5 ч.5 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; порядку виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні прокурора майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Також, згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилученого майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст.235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено. Відповідно до поштового повідомлення, клопотання про арешт майна було відправлено поштою 09.02.2026.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131-132, 170-175, 309, 395 КПК України, -

ухвалив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене 08.02.2026 в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 майно, а саме на:

- Три пластикові відра білого кольору, десять трьох літрових банок, одна двох літрова банка, одна банка «Nutella», одна пластикова банка та паперовий сверток в яких зберігається речовина рослинного походження зеленого кольору із характерним запахом, також було виявлено 36 запакованих пакетиків із семенами схожими на семена наркотичних рослин та нові пакетики для фасування, які перебувають у картонній коробці, які належать ОСОБА_7 .

- грошові кошти у вигляді 21 купюри номіналом 1000 грн., 24 купюри номіналом 500 грн. та купюра номіналом 100 доларів США (PK89418777D). Які належать ОСОБА_7 ;

- грошові кошти у вигляді 61 купюри номіналом 500 грн., 3 купюри номіналом 1000 грн., 59 купюр номіналом 100 доларів США та купюра 50 доларів США, які належать ОСОБА_4 .

Заборонити відчуження, розпорядження та користування арештованим майном, за винятком слідчого, прокурора у кримінальному провадженні або осіб, які діють за їх розпорядженням і винятково з метою забезпечення збереження та належного зберігання арештованого майна.

Визначення місця зберігання вищевказаного майна доручити стороні обвинувачення з урахуванням вимог Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою КМУ №1104 від 19.11.2012.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали направити прокурору.

Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час проголошення ухвали в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1