1 УХВАЛАСправа № 335/819/26 1-кс/335/461/2026
про відмову в арешті майна
В ході досудового розслідування встановлено, що в період часу з 12.03.2024 по 13.05.2025 група осіб, діючи за попередньою змовою, шахрайським шляхом, а саме шляхом обману, під приводом телефонного дзвінка від представника банку, входячи до довіри потерпілих, вмовляють їх перерахувати грошові кошти на підконтрольні шахраям банківські картки та, в подальшому, отримані злочинним шляхом грошові кошти переводять в готівку в банкоматах на території міста Запоріжжя, своїми діями завдавши майнової шкоди потерпілим в особливо великих розмірах, сума якої встановлюється.
Під час досудового розслідування оперативному підрозділу, надано доручення в порядку ст. 40 КПК України, на проведення оперативних заходів направлених на встановлення кола осіб, які можуть бути причетні до вчинення шахрайських дій.
За результатами виконаного доручення проведено оперативно-розшукові заходи, в ході яких отримана оперативна інформація про те, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення причетнаОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Пересувається на автомобілі марки «DAEWOO LANOS» у кузові чорного кольору, 2008 року випуску, номерний знак: НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .
30.01.2026 слідчим СУ ГУНП в Запорізькій області проведено санкціонований обшук автомобілю марки «DAEWOO LANOS» у кузові чорного кольору, 2008 року випуску, номерний знак: НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого вилучено: автомобіль марки «DAEWOO LANOS» у кузові чорного кольору, 2008 року випуску, номерний знак: НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ; два фіскальних чека ТОВ «Нова пошта».
Орган досудового розслідування приходить до висновку, що вилучені під час проведення обшуку автомобіль марки «DAEWOO LANOS» може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення. Також, у разі встановлення причетності ОСОБА_4 до вчинення вказаного кримінального правопорушення, оскільки санкція ч. 5 ст. 190 КК України передбачає конфіскацію майна, є необхідність накласти арешт на вказаний автомобіль для забезпечення можливої конфіскації. Фіскальний чек може містити інформацію щодо здійснення поштового відправлення іншим фігурантам у вказаному кримінальному провадженні. Таким чином, орган досудового розслідування приходить до висновку, що вилучені під час проведення обшуку предмети можуть містити докази вчинення злочину, що надасть змогу довести факт вчинення злочину ОСОБА_4 , а також можливість встановити інших осіб, які причетні до вчинення вказаного кримінального правопорушення.
Таким чином, вилучені під час проведення обшуку вищевказані речі на думку органу досудового розслідування можуть містити докази вчинення злочину, а саме вчинення шахрайських дій.
Метою накладення арешту на вказані предмети, є збереження речових доказів, які відповідають критеріям ст. 98 КПК України.
Приймаючи до уваги вищевикладене, на стадії досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вищезазначені предмети, у зв`язку з чим, слідча просила накласти арешт на речі, які були виявлені та вилучені під час проведення обшуку автомобілю марки «DAEWOO LANOS» у кузові чорного кольору, 2008 року випуску, номерний знак: НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме автомобіль марки «DAEWOO LANOS» у кузові чорного кольору, 2008 року випуску, номерний знак: НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ; два фіскальних чека ТОВ «Нова пошта».
У судовому засіданні слідча СУ ГУНП в Запорізькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 підтримала подане клопотання, просила задовольнити з підстав та мотивів наведених в ньому.
Представник власниці майна ОСОБА_4 адвокатка ОСОБА_5 проти клопотання заперечувала. При вирішенні клопотання просила врахувати суд, що стороною обвинувачення у клопотанні не зазначено, які відомості містить сам по собі автомобіль та може бути використаний, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Вважає, що транспортний засіб не може бути знаряддям вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, у вказаному кримінальному провадженню, а відтак відсутні підстави для накладення арешту на транспортний засіб, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України з метою збереження речових доказів. Разом з цим, транспортний засіб належить на праві власності ОСОБА_4 , яка не має відношення до даного провадження, а відтак на автомобіль не може бути накладено арешт з метою конфіскації майна. Зазначає, що накладення арешту на автомобіль, користувачем та фактичним власником якого є ОСОБА_4 , є втручанням в конвенційне право особи на мирне володіння своїм майном. Крім цього, фіскальні чеки, вилучені під час обшуку на переконання сторони захисту не входять до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Тому просила у задоволенні клопотання відмовити.
Вислухавши думку слідчого, представниці власниці майна, дослідивши надані матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити за таких підстав.
30.01.2026 слідчим СУ ГУНП в Запорізькій області проведено санкціонований обшук автомобілю марки «DAEWOO LANOS» у кузові чорного кольору, 2008 року випуску, номерний знак: НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого вилучено: автомобіль марки «DAEWOO LANOS» у кузові чорного кольору, 2008 року випуску, номерний знак: НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ; два фіскальних чека ТОВ «Нова пошта», що підтверджується протоколом обшуку.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України в клопотанні слідчого про арешт майна мають бути зазначені правові підстави, у зв`язку з якими необхідно здійснити арешт майна, а саме: арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Беручи до уваги вищенаведене, слід відмітити, що об`єктивною ознакою складу злочину є у певних випадках знаряддя і засоби вчинення злочину.
Так, знаряддям вчинення злочину виступають ті предмети, використовуючи які особа вчиняє фізичний вплив на матеріальні об`єкти. Засобами вчинення злочину називаються ті предмети, речі, за допомогою яких злочин було вчинено, які використовувались для полегшення вчинення злочину, але безпосереднього фізичного впливу не заподіювали.
Відповідно до приписів частини 5 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Тобто, арешт майна з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання може застосовуватись виключно у разі закріплення цього покарання у санкції статті, за якою, зокрема, підозрюється особа та застосовується тільки до майна, що є власністю підозрюваного. При застосуванні такого виду заходу забезпечення кримінального провадження Законом не перебачено альтернативи шляхом накладення арешту на майно третіх осіб, відмінних від підозрюваного.
Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.
Згідно ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, проте слідчим не було наведено достатньо підстав, з яких потрібно накласти арешт.
Звертаючись до слідчого судді з вказаним клопотанням, як на правову підставу накладення арешту на автомобіль сторона кримінального провадження посилається на положення п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про арешт майна, зокрема автомобіля з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання є безпідставним та не підлягає задоволенню.
Крім цього, знаряддям вчинення шахрайства (ст. 190 КК України) виступають засоби обману чи зловживання довірою: електронно-обчислювана техніка (інтернет-сайти, банківські картки), підроблені документи, телефонні дзвінки, фіктивні інвестиційні проекти та інші засоби, спрямовані на заволодіння майном.
Висновки слідчого, щодо відповідності вказаного автомобіля критеріям, визначеним в ст. 98 КК України, а саме, що він є знаряддям вчинення злочину, слідчий суддя, з огляду на об`єктивну сторону злочину, передбаченого ст. 190 КК України, вважає такі висновки сумнівними.
Крім того, органом досудового розслідування проведено огляд вилученого майна, належного ОСОБА_4 (вказаного вище автомобілю), інформації, яка представляє інтерес для досудового розслідування не виявлено.
Також, дані про те, що два фіскальні чеки можуть містити докази вчинення злочину, не підтверджуються наданими у клопотанні матеріалами. Оскільки фіскальні чеки ТОВ «Нова Пошта» датовані від 21.01.2026 та 23.01.2026, тобто фінансові операції з ними проведені поза межами періоду, встановленого органом досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, а саме: органом встановлено, що в період часу з 12.03.2024 по 13.05.2025 група осіб, діючи за попередньою змовою, шахрайським шляхом завдала майнової шкоди потерпілим в особливо великих розмірах, який слідством встановлюється.
Отже доказів того, що вилучене майно, містить на собі сліди кримінального правопорушення не виявлено, необхідність арешту на вилучене майно не доведено, слідчий суддя вважає за необхідне у клопотанні слідчого про накладення арешту на вказане майно відмовити.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого; обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.
Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.
Слід зазначити, що суд позбавлений права витребувати та збирати докази за власною ініціативою.
Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини втручання у це право має мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу, а матеріалами провадження не визначено статус суб`єкта, майно якого підлягає арешту в даному провадженні та не доведено мету здійснення такого обмеження відповідного права.
Аналізуючи наведене вище, слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність необхідності накладення арешту на вказане майно.
Керуючись ст.ст. 167-173 КПК України, слідчий суддя
У задоволенні клопотання слідчої СУ ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1