Справа № 298/117/26
Номер провадження 1-кс/298/33/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року с-ще Великий Березний

Слідчий суддя Великоберезнянського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Великий Березний клопотання заступника начальника відділення поліції - начальника СВ ВП №2 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 , погоджене начальником Великоберезнянського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Кам"яниця Ужгородського району Закарпатської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, не працюючого, неодруженого, не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, у кримінальному провадженні №0000012 від 4 лютого 2026 року,

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника - начальник слідчого відділення відділення поліції №2 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_7 за погодженням із начальником Великоберезнянського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000012 від 4 лютого 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до Указу Президента України №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Україні введено воєнний стан. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на період дії правового режиму воєнного стану чоловікам - громадянам України віком від 18 до 60 років, а також жінкам-військовозобов`язаним обмежено виїзд за межі України, крім військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Під час досудового розслідування встановлено, що у невстановлених на даний час досудовим розслідуванням осіб виник злочинний умисел, спрямований на організацію незаконного переправлення через державний кордон України осіб призовного віку від 18 до 60 років, яким відповідно до вимог чинного законодавства України обмежено право виїзду за межі території держави під час дії правового режиму воєнного стану. Діючи умисно, з корисливих мотивів, зазначені особи розробили протиправний механізм незаконного переправлення громадян України призовного віку до державного кордону України зі Словацькою Республікою з подальшим їх незаконним перетином поза межами встановлених пунктів пропуску.

З метою реалізації зазначеного злочинного умислу, спрямованого на одержання неправомірної матеріальної вигоди, до вказаної протиправної діяльності було залучено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким відведено визначені ролі у спільному злочинному плані, що полягали у забезпеченні безпосереднього сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України.

У ході досудового розслідування встановлено, що наприкінці грудня 2025 через своїх знайомих громадянин ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , дізнався про те, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залучений до протиправної діяльності, пов`язаної з організацією незаконного переправлення осіб призовного віку через державний кордон України поза встановленими пунктами пропуску.

У зв`язку із зазначеним наприкінці грудня 2025 ОСОБА_9 , маючи намір незаконно перетнути державний кордон України, звернувся до ОСОБА_8 з проханням посприяти йому у вчиненні такого незаконного перетину. Реалізуючи відведену йому роль у вказаній злочинній схемі та діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_9 , що має можливість організувати його незаконне переправлення через державний кордон України поза пунктами пропуску за грошову винагороду у сумі 13 000 (тринадцять тисяч) доларів США. При цьому, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, ОСОБА_8 погодився організувати вказане незаконне переправлення із можливістю передачі обумовленої ірошової винагороди вже після фактичного перегину державного кордону України на території Республіки Польща.

Надалі, з метою координації дій осіб, які мали намір незаконно перетнути державний кордон України, 30.01.2026 ОСОБА_8 створив чат у месенджері «Телеграм», до якого було додано також ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який так само мав намір незаконно перетнути державний кордон України поза встановленими пунктами пропуску та повинен був прибути потягом сполученням «Київ-Ужгород» на територію Закарпатської обл. Під час спілкування у зазначеному чаті ОСОБА_9 вступив у комунікацію з ОСОБА_10 , у ході якої останні узгодили спільне прибуття на територію Закарпатської обл. з метою подальшої реалізації плану незаконного перетину державного кордону України.

Так, 31.01.2026 о 01:59 ОСОБА_9 сів на потяг сполученням «Київ-Ужгород», яким прибув до Закарпатської обл., після чого разом з ОСОБА_10 заселився до готелю «Vip Avtim», що розташований за адресою: м. Ужгород, вул. Східна, 4/В, Ужгородського р-ну. У зазначеному готелі вони проживали до 04.02.2026, очікуючи подальших вказівок організаторів та прибуття осіб, які мали забезпечити їх подальше незаконне переправлення через державний кордон України.

Реалізуючи спільний злочинний план та виконуючи відведену йому роль пособника, ОСОБА_8 близько о 11:00 04.02.2026, керуючи автомобілем «Фіат Лінеа», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », прибув до готелю «Vip Avtim», що розташований за адресою: м. Ужгород, вул. Східна, 4/В, Ужгородського р-ну, звідки забрав ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , після чого перевіз їх до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , яким користувався тривалий час, де тимчасово розмістив останніх з метою подальшої підготовки до незаконного перетину державного кордону України.

Крім того, цього ж дня, а саме 04.02.2026, продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу та діючи з метою забезпечення незаконного переправлення осіб через державний кордон України, ОСОБА_8 , керуючи вказаним автомобілем «Фіат Лінеа», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », прибув до будинку № 16 по вул. Гленца у м. Ужгород, звідки забрав ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_5 (який діяв під контролем правоохоронних органів), після чого також перевіз його до будинку за адресою: АДРЕСА_4 , де тимчасово розмістив разом з іншими особами.

Під час перебування ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за вказаною адресою, ОСОБА_8 , реалізовуючи свою роль пособника у спільному злочинному плані, неодноразово приїжджав до зазначеного будинку, забезпечуючи осіб продуктами харчування, а також надаючи їм вказівки та поради шодо способу і порядку майбутнього незаконного перетину державного кордону України, фактично здійснюючи підготовку зазначених осіб до вчинення такого незаконного перетину.

Надалі, 06.02.2026 близько о 04:00, продовжуючи реалізацію спільного злочинного плану, до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , на автомобілі «Мерседес-Бенц», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », прибув ОСОБА_5 , який, виконуючи відведену йому роль провідника, забрав ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та розпочав їх транспортування у напрямку державного кордону України зі Словацькою Республікою.

Під час руху до державного кордону України, перед контрольним постом «Оноківці», з метою уникнення викриття протиправної діяльності та безперешкодного проїзду вказаного блокпоста, ОСОБА_5 наказав ОСОБА_11 переміститися до багажного відділення автомобіля. Після успішного проїзду контрольного поста вказані особи прибули на околицю с. Гута Ужгородського р-ну, де вийшли з автомобіля.

Надалі ОСОБА_5 , виконуючи відведену йому роль провідника, надав зазначеним особам детальні вказівки та поради щодо їх поведінки під час незаконного перетину державного кордону України, після чого безпосередньо провів та допоміг ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перелізти через загороджувальний паркан, що встановлений з метою інженерного облаштування державного кордону.

Після цього ОСОБА_5 вказав їм напрямок та маршрут подальшого руху у бік державного кордону України зі Словацькою Республікою, повідомивши про необхідність подолання ще одного загороджувального паркану та подальшого руху у напрямку державного кордону України, після чого залишив зазначених осіб та повернувся до свого автомобіля.

Однак, рухаючись близько 10-15 хвилин лісовою місцевістю у напрямку державного кордону України зі Словацькою Республікою, у бік 255-го прикордонного знаку державного кордону України, близько о 04:20 ОСОБА_9 та ОСОБА_11 були виявлені та затримані військовослужбовцями Державної прикордонної служби України.

06.03.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме у сприянні незаконному переправленню осіб через державний кордон України шляхом надання порад, вказівок, засобів, а також усунення перешкод, вчинених щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Посилається, що наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які у своїй сукупності свідчать про те, що він діючи умисно, за попередньою змовою з іншими особами, з корисливих мотивів, виконував роль провідника під час незаконного переправлення осіб через державний кордон України, зокрема здійснював перевезення осіб до прикордонної місцевості, надавав їм поради, вказівки та визначав маршрут незаконного перетину державного кордону України.

Зазначається, що під час досудового розслідування встановлені ризики, передбачені ст.177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення в якому він подозрюється.

На думку слідчого, наявні достатні підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_5 .

З огляду на вищенаведене, слідчий за погодженням з прокурором просить обрати щодо ОСОБА_5 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають право на обрання щодо підозрюваного ОСОБА_5 найбільш суворого запобіжного заходу. Додатково зазначив, що підозра ОСОБА_5 є обгрунтованою, ризики, на які містяться посилання в клопотанні є обгрунтованими. Не заперечував щодо визначення підозрюваному мінімальної застави з урахуванням здійснення ним благодійних внесків на ЗСУ в сумі 200000 грн.

В судовому засіданні захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_6 щодо задоволення клопотання не заперечив. Просив застосувати мінімальний розмір застави до підозрюваного, зазначивши, що ОСОБА_5 вніс благодійні внески на ЗСУ в розмірі по 200 тисяч гривень, одни з яких на спецпідрозділ «Лють». Просив приєднати до матеріалів провадження характеризуючі дані на підозрюваного.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав позицію захисника, зазначив, що він ніякої винагороди не отримував, старий друг попросив його відвезти його родичів у село Гута, на що він погодився, навіть не взявши грошей на пальне, оскільки він просто помагав другу. Пасажирів висадив на автобусній зупинці і поїхав. Жодних вказівок їм не надавав.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання матеріали, а також надані стороною захисту матеріали, слідчий суддя доходить висновку про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого, з таких підстав.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу повинно відповідати вимогам ст.370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи підозрюваного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст.177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.

Відповідно до п.4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно положень ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділенням ВП №2 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000012 від 4 лютого 2026 рокуза ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

6 березня 2026 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України. Зокрема такими є: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000012 від 4 лютого 2026 року; рапорт начальника УМП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_12 від 04.02.2026; протокол огляду місця події від 06.02.2026; фототаблиця до протоколу огляду місця події; доручення про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України; повідомлення про виявлення кримінального правопорушення від 6 лютого 2026 року; протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 06.02.2026; протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 06.02.2026; протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.02.2026 з фототаблицями та довідками; протоколи пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 06.02.2026 з фототаблицями та довідками; протоколи пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 07.02.2026 з фототаблицями та довідками; протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.02.2026 з фототаблицями та довідками; протокол проведення слідчого експерименту від 09.02.2026; протокол проведення слідчого експерименту від 10.02.2026; рапорт ініціативний на проведення обшуків у рамках кримінального провадження відомомтс і про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000012 від 04.02.2026; довідки про маршрути руху транспортних засобів; схематичні зображення маршруту руху транспортних засобів; протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 05.03.2026; протоколи пред`явлення особи для впізнання від 05.03.2026 з фототаблицями та довідками; протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_11 від 09.02.2026; протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_9 від 09.02.2026; протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 05.03.2026; протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.03.2026 з фототаблицями та довідками.

Зазначені відомості у сукупності з інформацією, викладеною у дослідженому під час судового засідання повідомленні про підозру, вважаються переконливими для слідчого судді в тому, що відповідне кримінальне правопорушення могло бути вчинено, а надані слідчим до клопотання відомості в достатній мірі вказують на можливість вчинення підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого, доданих до нього матеріалах та досліджених в судовому засіданні матеріалах кримінального провадження.

Водночас слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (рішення № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

В свою чергу, стороною захисту не наведено жодної обставини, яка б очевидно та беззаперечно вказувала на будь-яку непричетність підозрюваного ОСОБА_5 до злочину, у вчиненні якого йому повідомлено про підозру, або необгрунтованість повідомленої підозри, а за такого на цій стадії досудового розслідування відсутні підстави вважати, що повідомлення про підозру є вочевидь необгрунтованим.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у сприянні незаконному переправленні осіб через державний кордон України шляхом надання порад, вказівок, засобів, а також усунення перешкод, вчинених щодо кількох осіб, за попередньою змовою группою осіб, з корисливих мотивів, за скоєння яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, які відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів.

Оцінюючи наявність ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення обґрунтовуючи подане щодо ОСОБА_5 клопотання, слідчий суддя виходить із такого.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Ризики вчинення підозрюваним дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Клішин проти України наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Такий висновок ґрунтується на тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна. На думку слідчого судді, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі Ілійков проти Болгарії, в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Оцінюючи можливість впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, слідчий суддя також виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від вказаних осіб, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Слідчий суддя бере до уваги також те, що є коло осіб, які з достатньою вірогідністю будуть допитуватися в якості свідків надалі, щодо яких, у свою чергу, ОСОБА_5 з метою уникнення ним кримінальної відповідальності може вживати заходів для спотворення змісту та обсягу показань.

Також, слідчий суддя враховує, що за версією сторони обвинувачення кримінальне правопорушення було вчинено за попередньою змовою групою осіб, що дає підстави обґрунтовано припускати про наявність можливої координації та взаємозв`язків між підозрюваними.

Крім того, з огляду на характер інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обґрунтовано підозрюється (ч.3 ст.332 КК України), корисливий мотив вчинення такого, слідчий суддя приходить до переконання, що в рамках даного кримінального провадження, окрім вищезазначених, також наявний ризик у вигляді можливого вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

На думку слідчого судді, під час розгляду клопотання сторона обвинувачення довела існування ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У ході розгляду клопотання слідчим суддею не встановлено наявність ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Твердження сторони обвинувачення щодо можливості підозрюваним перешкоджати кримінальному правопорушенню іншим чином, не беруться слідчим суддею до уваги, оскільки наведені слідчим аргументи в цій частині клопотання є доволі абстрактними, а під час судового засідання слідчому судді прокурором не надано обґрунтувань вказаному ризику.

Прогнозування слідчого у своєму клопотанні ймовірності підозрюваним перешкоджати кримінальному правопорушенню іншим чином, не ґрунтується на матеріалах справи, інших достовірних відомостях, а тому не може сприйматись судом як об`єктивне та використовуватись при вирішенні клопотання, оскільки воно побудоване на самих лише припущеннях.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку про те, що підстави і обставини, які зазначені в клопотанні слідчого, є достатньо обґрунтованими, вони вказують на те, що слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права підозрюваного ОСОБА_5 на свободу. За встановлених обставин, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, і що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним і таким, що забезпечить на даному етапі досудового розслідування виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що зможе запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. На переконання слідчого судді, такий висновок узгоджується з вимогами ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою з наведених підстав виправдане існуванням суспільного інтересу на забезпечення належного досудового розслідування у кримінальному провадженні про тяжкий злочин.

Органом досудового розслідування обґрунтовано недостатність застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а саме в разі застосування до ОСОБА_5 таких запобіжних заходів як домашній арешт, особиста порука, особисте зобов`язання, орган досудового розслідування не зможе в повній мірі забезпечити виконання завдань кримінального провадження та не матиме можливості запобігти спілкуванню підозрюваного з іншими учасниками злочинів, здійсненню останнім впливу на свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджання підозрюваним ОСОБА_5 виконанню процесуальних рішень.

При прийнятті рішення слідчий суддя також враховує, що відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (Летельє проти Франції ).

При цьому, слідчий суддя враховує, що Європейський суд з прав людини у справі Ілійков проти Болгарії зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі Летельє проти Франції вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

При вирішенні питання про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу, крім встановлених ризиків кримінального провадження, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами матеріалів, оцінює в сукупності наступні обставини: ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, непрацює та неодружений, має місце реєстрації та проживання, позитивно характеризується за місцем проживання.

Поряд з цим, слідчий суддя враховує, що застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , слідчий суддя своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

У зв`язку з цим, слідчий суддя враховує мотив та спосіб вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками для суспільства в цілому, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості.

Таким чином, в судовому засіданні прокурором доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти встановленим під час розгляду ризикам, оскільки у кримінальному провадженні зібрані докази, які у своїй сукупності вказують на обґрунтованість підозри про вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінальному правопорушення, яке є тяжким злочином, наявні обґрунтовані ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України.

Також беручи до уваги специфіку кримінального правопорушення, його суспільний резонанс, роль ОСОБА_5 у його вчиненні, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність усіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, що свідчить про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Даний вид запобіжного заходу є співмірним з існуючими ризиками, відповідає даним про особу підозрюваного ОСОБА_5 та тяжкості пред`явленої йому підозри, зможе у повній мірі забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та унеможливить настання ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого, погоджене прокурором, необхідно задовольнити і застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 57 днів в межах строку досудового розслідування, тобто по 5 травня 2026 року.

За змістом ч.3 ст.183 КПК, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Відповідно до вимог ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному ОСОБА_5 розмір застави, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Стосовно визначення розміру застави слідчий суддя враховує, що закон не містить вимог при оцінці майнового стану підозрюваного враховувати виключно наявні грошові кошти. Разом з тим, згідно вимог ч.4 ст.182 КПК України, відповідно до яких, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про особу та ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У рішенні Мангурас проти Іспанії від 20.11.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

У той же час слід не допускати встановлення такого розміру застави, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави.

Таким чином, з одного боку розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Враховуючи обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином у сфері недоторканності державних кордонів, з такими кваліфікуючими ознаками як вчинення за попередньою змовою групою осіб, вчинене з корисливих мотивів, з урахуванням суті та характеру злочину, обстановки, при якій злочин був скоєний, скоєння такого під час введення воєнного стану на всій території України, даних щодо особи підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку, що застава у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не є непомірною для підозрюваного, в той же час ця сума цілком здатною забезпечити виконання належної процесуальної поведінки з боку підозрюваного ОСОБА_5 .

Крім того, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного, в разі внесення ним застави, обов`язки, що визначені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст.177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 205, 372, 395 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання заступника начальника відділення поліції - начальника СВ ВП №2 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 , погоджене начальником Великоберезнянського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Застосувати щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 57 днів в межах строку досудового розслідування, тобто по 5 травня 2026 року.

Одночасно для забезпечення виконання ОСОБА_5 обов`язків, визначених КПК України, визначити заставу в розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 66560 (шістдесят шість тисяч п"ятсот шістдесят) гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок: код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26213408; Банк отримувача ДКСУ м.Київ; код банку отримувача (МФО) 820172; рахунок отримувача UA0018501; призначення платежу: застава за ОСОБА_5 у справі №298/117/26; провадження №1-кс/298/33/26 згідно ухвали слідчого судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 10 березня 2026 року.

Роз`яснити, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їх викликом, вимогою за визначеною ними періодичністю;

- не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання в органи ДМС України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Взяти підозрюваного ОСОБА_5 під варту в залі суду негайно.

Термін дії ухвали та обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити по 5 травня 2026 року (включно).

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного ОСОБА_5 з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1