Справа № 541/3344/25
Провадження № 1-кп/541/98/2026
У Х В А Л А

іменем України

06 лютого 2026 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника, адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миргород Полтавської області кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 11.10.2024 за № 0001520 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді суду перебуває вказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 60 днів, яке вмотивовано тим, що ризики, передбачені п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик того, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Захисник ОСОБА_5 , заперечувала щодо продовження її підзахисному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки вважає клопотання необґрунтованим, а наявність ризиків нічим не підтверджені та просила змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою. Крім того зазначила, що більшість свідків допитано в судовому засіданні, а тому ризик щодо можливості впливати на свідків не підтверджується, просила відмовити в задоволенні клопотання, посилаючись на відсутність заявлених ризиків.

Обвинувачений ОСОБА_6 думку захисника підтримав, просив відмовити в задоволенні клопотання. Зазначив, що тривалий час перебував дома і за той час жодним чином не впливав на свідків, на всі виклики своєчасно з`являвся.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

20.03.2025 відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. У зв`язку з недотриманням домашнього арешту 09.08.2025 змінено запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою, строк якого неодноразово продовжувався, останній раз до 12.02.2026 року.

Завершити судовий розгляд до закінчення строку дії запобіжного заходу з огляду на стадію судового провадження допит свідка сторони захисту неможливо.

Вислухавши думку сторін судового провадження, вивчивши наявні у розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, суд, з урахуванням положень кримінального процесуального закону щодо судового контролю за дотриманням прав обвинувачених, керуючись принципом правової визначеності, відповідно до положень ст. 183 та 331 КПК України, дійшов таких висновків.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Згідно положень п. "С" ст.5 вказаної Конвенції, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Ретельно проаналізувавши доводи, наведені сторонами кримінального провадження, суд дійшла до висновку про те, що ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти власності, може безперешкодно покинути територію с. Дібрівка та Миргородського району, переїхавши на територію, що знаходиться поза юрисдикцією СВ Миргородського РВП, з метою переховування від суду. Таким чином, ОСОБА_4 , знаходячись на волі, через усвідомлення втрати свободи на тривалий строк (позбавлення волі на строк від 5 до 8 років), може переховуватися від суду, змінити місце проживання, залишити територію с. Дібрівка та Миргородського району, не повідомивши про це прокурора та/або суд, що унеможливить своєчасне проведення судового розгляду, притягнення ОСОБА_4 , до кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Знаходячись на волі, обвинувачений ОСОБА_4 , матиме можливість шляхом умовлянь або погроз вплинути на показання потерпілого та свідків так як знає їх місце проживання, оскільки більшість з них є жителями с. Дібрівка Миргородського району Полтавської області. Навіть знаходячись під домашнім арештом підозрюваний матиме змогу через родичів здійснювати вплив на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні. Адже, таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що через показання вказаних свідків може бути доведена його вина у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення, він всіляко намагатиметься впливати на них, з метою уникнення відповідальності. Це може призвести до подальшої зміни показань останніми або відмови свідчити у кримінальному провадженні, що унеможливить безпосереднє та об`єктивне дослідження доказів та їх належну оцінку.

Враховуючи зазначені вище ризики і наявність обґрунтованої підозри, застосування до ОСОБА_4 , запобіжного заходу тримання під вартою є найбільш відповідним у даному випадку, а більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти спробам обвинуваченого переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, а також незаконно впливати на свідків.

На даний час будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Наведені прокурором ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час, можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Суд також зазначає, що згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків.

З вказаних підстав, суд відхиляє посилання сторони захисту щодо доцільності зміни застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу на інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою та зазначає, що тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи, а тому дієво забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого може лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З вище викладених підстав клопотання захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою задоволенню не підлягає.

Оскільки термін дії запобіжного заходу спливає 12.02.2026 року, закінчити розгляд справи до вказаного строку не є можливим, підстави для обрання запобіжного заходу обвинуваченому, зазначені судом, продовжують існувати на даний час, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 194, 197, 331, 369-372, 376, 392 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 06 квітня 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

СуддяОСОБА_1