ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника

в режимі відеоконференції ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000203, щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 28 травня 2021 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309 КК України до обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75, ст.76 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;

-04 серпня 2021 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 185 КК України до обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 71 частково приєднано не відбуте покарання за вироком від 28 травня 2021 року - до відбуття 1 рік 1 місяць обмеження волі;

-30 березня 2022 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано 1 місяць за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2021 року - до відбуття 3 роки 1 місяць позбавлення волі;

-05 травня 2022 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 190 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання по даному вироку більш суворим за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2022 року, остаточно призначено 3 роки 1 місяць позбавлення волі;

-07 липня 2025 року звільнено з Синельниківської ВК № 94 по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальниого проступку, передбаченого ч.3 ст.357 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2025 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України, та призначено покарання у у виді обмеження волі строком 2 (два) роки.

Запобіжний захід ОСОБА_9 у кримінальному провадженні не обирався.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 КВК України строк покарання вирішено обчислювати з дня прибуття і постановки ОСОБА_9 на облік у виправному центрі.

Цим вироком ОСОБА_9 визнано винуватим у незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом, вчиненого за наступних обставин.

29 вересня 2025 року, приблизно о 13 год. 00 хв., ОСОБА_9 знаходився біля магазину «Спаський», який розташований за адресою: вул. Спаська, буд. 166 м. Самар Дніпропетровської області, де також знаходився ОСОБА_10 . У вказаний час ОСОБА_9 побачив у сумці ОСОБА_10 , яка лежала на столі, паспорт громадянина України, пластиковий нового зразку, з серійним номером НОМЕР_1 , виданий 30 червня 2021 року Новомосковським МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області на ім?я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В цей час та місці у ОСОБА_9 виник прямий протиправний умисел, спрямований на незаконне заволодіння паспортом громадянина України, виданим на ім?я ОСОБА_10 , з метою його подальшого використання у власних цілях.

Реалізуючи свій прямий протиправний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_9 29 вересня 2025 року приблизно о 13 год. 01 хв., перебуваючи біля магазину «Спаський», який розташований за адресою: вул. Спаська, буд.166 м. Самар Дніпропетровської області, скориставшись тим, що ОСОБА_10 пішов до магазину та його дії є непомітними для нього, усвідомлюючи, що паспорт є документом, який посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України, а тому має силу офіційного документа, втрата якого істотно ускладнює реалізацію особою своїх прав, свобод та законних інтересів, таємно викрав з сумки ОСОБА_10 паспорт громадянина України, пластиковий нового зразку, з серійним номером НОМЕР_1 , виданий 30 червня 2021 року Новомосковським МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області на ім?я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого ОСОБА_9 з вказаним паспортом місце скоєння кримінального правопорушення залишив, розпорядившись викраденим документом на власний розсуд.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі заступник керівника обласної прокуратури ОСОБА_8 просить вирок Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2025 року змінити в частині призначеного покарання.

Вважати засудженим обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1-3 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що судом першої інстанції в порушення вимог ст. 61 КК України при призначенні покарання ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, оскільки обвинувачений ОСОБА_9 на момент ухвалення вироку є особою, що досяг пенсійного віку (61 рік). Тому прокурор вважає, що такий вид покарання як обмеження волі до нього не може бути застосований.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримала апеляційну скаргу прокурора, просила її задовольнити, а вирок суду змінити.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу прокурора, не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_9 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду провадження не надходило.

ОСОБА_11 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду провадження не надходило.

Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого вироку судом були створені всі умови для реалізації права учасників кримінального провадження на доступ до правосуддя, та враховуючи, що в апеляційній скаргзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності обвинуваченого ОСОБА_9 .

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

У своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Мотиви суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України, за обставин, встановлених органом досудового розслідування і викладених у вироку суду, які не оспорювалися учасниками судового провадження й на підставі чого судовий розгляд було проведено в порядку, визначеному ст.ст. 381, 382 КПК України, в апеляцій скарзі не оскаржуються й апеляційним судом не переглядається.

Перевіряючи доводи скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання обвинуваченому, суд вважає, що вони заслуговують на увагу виходячи з такого.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.

Частина 3 статті 61 КК України визначає виключний перелік осіб, до яких не може застосовуватися обмеження волі.

Цих вимог закону судом першої інстанції дотримано не було.

За вимогами ч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виключно законами про пенсійне забезпечення визначається, крім іншого, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

За загальними правилами, визначеними ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.

З матеріалів провадження видно, що обвинувачений ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент ухвалення вироку є особою, що досяг пенсійного віку (61 рік).

Між тим, всупереч наведеним обставинам та вимогам закону України про кримінальну відповідальність, суд безпідставно призначив обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі, яке до нього не може бути застосовано.

Пунктом п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, через неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, й в порушення вимог ч. 3 ст. 61 КК України, при визначенні обвинуваченому покарання за ч. 3 ст. 357 КК України призначив покарання у виді обмеження волі, яке до нього не може бути застосовано, апеляційний суд убачає підстави для зміни оскаржуваного судового рішення в частині призначеного покарання.

Апеляційний суд, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, суспільно корисною працею не займається, не має міцних соціальних зв`язків, за місцем мешкання характеризується посередньо, а також враховуючи обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття, й обставини, що обтяжують покарання - рецидив злочину, вважає за необхідне призначити ОСОБА_9 покарання у виді пробаційного нагляду, яке відповідатиме його особі, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення кримінальних правопорушень, й відповідати меті покарання, та не погіршить його процесуального становища.

Отже, апеляційний суд вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора та приходить до висновку про необхідність її задоволення й зміни вироку щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання.

Інших істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б призводили до зміни чи скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_9 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати засудженим обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1-3 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4