ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1387/26 Справа № 932/7882/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 18 лютого 2026 року у кримінальному провадженні № 0000132 від 27 січня 2025 року про продовження строку тримання під вартою стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Макіївка Донецької області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 263, частини 2 статті 28 частини 2 статті 111 Кримінального кодексу України (далі КК),

ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Солоне Дніпропетровської області, громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 263-1, частини 2 статті 28 частини 2 статті 111 КК,

за участю:

обвинувачених в режимі відеоконференції ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 18 лютого 2026 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до 18 квітня 2026 року включно без визначення застави.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожен окремо, обвинувачуються у скоєнні тяжких злочинів, пов`язаних з незаконним обігом вибухових речовин, а також в особливо тяжкому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК проти основ національної безпеки України, скоєного в умовах воєнного стану, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна і з врахуванням тяжкості пред`явленого обвинувачення, особистості обвинувачених, а також стадії процесу, реально існують обґрунтовані ризики, що вони зможуть переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити вчинене, а так само іншим чином будуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Суд вважає, що ризики, які враховувалися судом при обранні обвинуваченим запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою на цей час не зменшилися, залишаються реальними та продовжують існувати, враховуючи зміст пред`явленого останнім обвинувачення, а також тяжкість кримінального правопорушення, характер та обставини протиправного діяння, в якому вони обвинувачуються, їх особистості, що виправдовує тримання обвинувачених під вартою і застосування саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу.

З урахуванням положень ст. ст. 182, 183 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), а також тяжкості і обставин вчинення злочинів, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання сторони захисту та визначення обвинуваченим застави як альтернативного запобіжного заходу.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить змінити ухвалу суду та визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на необґрунтованість та незаконність ухвали суду першої інстанції. Захисник зазначає, що ОСОБА_7 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності за інші правопорушення не притягається, має місце реєстрації та постійне місце проживання, родину, на утриманні малолітню дитину, характеризується за місцем проживання з позитивної сторони, від початку повномасштабної агресії рф проходить службу в лавах ЗСУ. Заявлені в клопотанні ризики є необґрунтованими та мають бути підтверджені відповідними матеріалами. Посилаючись на вимоги КПК, сторона захисту вважає, що суд має створити необхідні умови для реалізації обвинуваченим процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що можливо при внесенні застави.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 просить змінити ухвалу суду та визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Захисник вказує на необґрунтованість та незаконність ухвали суду першої інстанції, посилаються на міцність соціальних зв`язків обвинуваченої, яка раніше не судима, має родину та на утриманні малолітню дитину, постійне місце проживання та реєстрації, характеризується за місцем проживання з позитивної сторони, проходить службу в лавах ЗСУ від початку широкомасштабної агресії рф. На думку захисту, обставини щодо ризиків, які зазначені в клопотанні, повинні підтверджуватися відповідними матеріалами, а до обвинуваченої можливо застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 185 КПК.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник та в режимі відеоконференції обвинувачені підтримали апеляційні скарги та з підстав, викладених в них, просили їх задовольнити.

Інші учасники про час і дату судового засідання повідомлені належним чином, проте до суду не з`явились, клопотань про особисту участь не подавали, що відповідно до ч. 4 ст. 405, ч. 4 ст. 422-1 КПК не перешкоджає проведенню апеляційного провадження без їх участі.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно зі ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За вимогами частин 3, 4 ст. 199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою стосовно обвинувачених, апеляційний суд вважає безпідставними.

З матеріалів справи слідує, що в провадженні Шевченківського районного суду міста Дніпра є кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за частиною 1 статті 263, частини 2 статті 28 частини 2 статті 111 ККК та ОСОБА_8 , обвинуваченої за частиною 2 статті 263-1, частини 2 статті 28 частини 2 статті 111 КК і наразі триває стадія судового розгляду.

Прокурором в судовому засіданні в суді першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку дії обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК.

В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку статей 199, 331 КПК, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

З огляду на стадію кримінального провадження, яке наразі перебуває на стадії судового розгляду і ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вже пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в суді за стандартом «поза розумним сумнівом», апеляційний суд не входить в перевірку питання «обґрунтованості підозри».

Судом першої інстанції при вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовано враховано, що відповідно до статті 12 КК ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожен окремо, обвинувачуються у скоєнні тяжких злочинів, пов`язаних з незаконним обігом вибухових речовин, а також в особливо тяжкому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК, проти основ національної безпеки України, скоєного в умовах воєнного стану, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, тому суд правильно вважав, що в такому випадку з урахуванням тяжкості пред`явленого обвинувачення, особистості обвинувачених, стадії процесу, встановлених ризиків та можливих наслідків, такий запобіжний захід як тримання під вартою, є виправданим, а запобіжний захід у вигляді застави, з урахуванням обставин справи, не забезпечить належне виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків.

З урахування викладеного, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачуються, і такі висновки суду є належним чином мотивованими.

Суд першої інстанції правильно врахував, що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим у випадку визнання їх винуватими у вчиненні злочинів, безумовно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Апеляційний суд також зважає на характер інкримінованих обвинуваченим злочинів, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку, зокрема, що останні, згідно з твердженням сторони обвинувачення, яке наразі прокурор підтримує в суді, будучи військовослужбовцями обвинувачуються у вчиненні за попередньою змовою групою осіб державної зради, що виразилося у наданні представнику іноземної організації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє по сьогодні, а отже, в умовах, що існують в державі, викликаних безпрецедентною військовою агресією російської федерації проти України, у обвинувачених збільшуються можливості для ухилення від суду, оскільки здійснення належного контролю за їх поведінкою з об`єктивних причин значно знижується.

З огляду на вищевикладене, у цьому кримінальному провадженні тяжкість висунутого обвинувачення не є вирішальною обставиною для висновку суду про наявність реального ризику можливих спроб обвинувачених переховуватися від суду.

Ризик можливого продовження кримінального правопорушення, в якому обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обґрунтовано існує з огляду на характер та обставини протиправних діянь, які інкримінуються останнім, та те, що бойові дії на території України ще тривають.

Судом першої інстанції розглянуто питання про застосування до обвинувачених будь-якого альтернативного запобіжного заходу і апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду, що на даний час достатнім та необхідним є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, на час військового стану законодавець встановив заборону застосувати інший запобіжний захід, окрім як тримання під вартою до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КК та надав дискреційні повноваження не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо цих злочинів (ч. 6 ст. 176, ч. 4 ст. 183 КПК).

Неспроможними є доводи захисту про можливість визначити обвинуваченим альтернативний запобіжний захід у вигляді застави. Дана норма, хоча і носить диспозитивний характер щодо права суду не визначати розмір застави в передбачених випадках, однак апеляційний суд з урахуванням обставин кримінальних правопорушень, при яких ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються, продовження воєнного стану, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не визначив обвинуваченим розмір застави.

Посилання захисника на позитивні характеристики обвинувачених та міцні соціальні зв`язки останніх враховуються апеляційним судом, проте вони самі по собі не спростовують і не зменшують ризики, які стали підставою для застосування та продовження відносно них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Отже, для запобігання встановленим вище ризикам, забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених та забезпечення проведення судового розгляду у розумні строки, суд апеляційний інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції про задоволення клопотання прокурора та продовження строку тримання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою є законним, обґрунтованим та належним чином мотивованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на... ухвали суду... про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За результатами апеляційного провадження, в межах доводів апеляційної скарги захисника та в межах повноважень суду апеляційної інстанції на даній стадії кримінального провадження, колегія суддів апеляційного суду не встановила підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 183, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 18 лютого 2026 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за частиною 1 статті 263, частини 2 статті 28 частини 2 статті 111 Кримінального кодексу України та ОСОБА_8 , обвинуваченої за частиною 2 статті 263-1, частини 2 статті 28 частини 2 статті 111 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4