У Х В А Л А

26.03.2026 м. Львів

Слідчий суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , з участю представника заявника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_5 , який діє через свого представника ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора, -

ВСТАНОВИВ:

17.03.2026 до Франківського районного суду м. Львова надійшла скарга представника - адвоката ОСОБА_3 подана в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора Франківської окружної прокуратури, у межах кримінального провадження №0000057 від 21.01.2025, що полягає у неповерненні майна вилученого 10.06.2025 під час проведення обшуку в квартирі АДРЕСА_1 .

В обґрунтування скарги заявник зазначає, що в рамках кримінального провадження на підставі Ухвали слідчого судді Франківського районного суду міста Львова від 28.05.2025 (справа №465/1826/25, 1- кс/465/887/25) за місцем проживання ОСОБА_5 10.06.2025 проведено обшук, під час якого вилучено майно: - Мобільний телефон марки «Redmi» модель М2101К7ВNY; - Ноутбук марки Acer NHQBFB400C247068CE3400, чорного кольору із зарядним пристроєм до нього (марка зарядної батареї Chi coly 135.0 W UP/N A135A025P); - Карта пам`яті micro SD 16 (C6 16 GB 1640 TVLKA 6A 154A04); - Флеш накопичувач DTSE9 (8 GB); - Ноутбук марки Lenovo S/N R9-D6B6K11/05 та зарядний пристрій до нього 11S42T4420Z12F369AD2TT. З метою повернення вилученого майна, представником було подано клопотання від 28.11.2025 до прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова про повернення тимчасово вилученого майна. 01.12.2025 прокурором Франківської окружної прокуратури м. Львова винесено постанову про відмову у задоволенні клопотання про повернення тимчасово вилученого майна. В своїй постанові прокурор посилається на те, що ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 28.05.2025 було надано дозвіл на відшукання та вилучення комп`ютерної техніки, мобільних телефонів та носіїв інформації, у зв`язку з чим вилучене майно нібито не є тимчасово вилученим. Однак, заявник зазначає, що в ухвалі про надання дозволу на обшук не було належним чином визначені конкретні предмети, які підлягали вилученню, зокрема не зазначено їх: марки, моделі, серійні номери, інші індивідуальні ознаки. За таких обставин, не можна стверджувати, що слідчий суддя надав дозвіл на вилучення саме тих конкретних пристроїв, які були вилучені під час обшуку у ОСОБА_5 . Крім цього, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 , у якій проводився обшук, належить на праві спільної часткової власності кільком особам, а саме: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . За таких умов, без належного судового контролю і визначенні індивідуальних характеристик майна, дозвіл на відшукання і вилучення якого надається, можливо вилучити майно, що належить не тільки ОСОБА_5 , а й будь-якій третій особі. Такий підхід несумнісний із правом мирно володіти своїм майном. Разом з тим, жодних належних процесуальних дій, спрямованих на встановлення власника вилученого майна, органом досудового розслідування здійснено не було. Тому, вилучене майно має статус тимчасово вилученого майна, а правомірність подальшого обмеження права власності на нього підлягає судовому контролю. На даний час на вилучене майно ОСОБА_5 арешт не накладено. За таких обставин у зв`язку зі спливом строків для звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт є всі підстави вимагати повернення майна власнику з причин незаконності та необґрунтованості його вилучення. В зв`язку з викладеним просить визнати протиправною бездіяльність прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000057 від 21.01.2025 та зобов`язати прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова повернути ОСОБА_5 тимчасово вилучене під час обшуку 10.06.2025 майно.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 вимоги скарги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Вважає, що у органу досудового розслідування було достатньо часу для проведення всіх необхідних дій з вилученим майном. Станом на час розгляду справи відсутні будь які відомості про проведення слідчих дій з вилученим майном, відтак вказане майно підлягає поверненню.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні проти скарги заперечив, просив відмовити в її задоволенні, з тих підстав, що майно яке було вилучене під час обшуку в житлі заявника не має статусу тимчасово вилученого майна, оскільки безпосередньо вказане в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на обшук. Крім цього зазначив, що на даний час досудове розслідування триває та необхідність в утримані вилученого майна не відпала. Вилучене майно має статус речового доказу та необхідне для проведення ряду слідчих дій, огляду, проведення експертиз, що унеможливлює його повернення.

Слідчий суддя, заслухавши учасників судового засідання, вивчивши матеріали скарги вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Частиною другою статті 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до частини першої статті 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно зі статтею 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до статті 236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цьогоКодексу; у разі скасування арешту.

Згідно з частиною першою статті 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Обов`язковою обставиною, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним частиною другою статті 167 КПК України, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину. Обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладає на слідчого, дізнавача та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги.

У разі відсутності підстав вважати вилучене майно таким, що містить інформацію про факти підготовки, координування спланованих дій та вчинення кримінальних правопорушень, тобто, що є предметом кваліфікації у кримінальному провадженні - вони мають бути повернуті власнику.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Згідно зі статтею 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з тим, слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Така позиція також узгоджується із частиною п`ятою статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями; третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, пункт 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, пункт 93, від 25.10.2012).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, пункт 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А № 296-А, пункт 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пункти 49-62, від 10.05.2007).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пункти 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), пункт 50, Series A № 98).Слід зазначити, що подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Під час розгляду справи судом встановлено, що за фактом неодноразово публічного поширення комуністичної символіки у соціальній мережі «Facebook» у СВ ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області перебуває кримінальне провадження за ч.1 ст.436-1 КК України, що внесено до ЄРДР за № 0000057 від 21.01.2025 року

28.05.2025 ухвалою Франківського районного суду м. Львова, задоволено клопотання слідчого СВ ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_10 та надано дозвіл на проведення обшуку квартири АДРЕСА_1 , підсобних та допоміжних приміщення (сейфах, підвалах, кладових, коморах, горищах, гаражах тощо), з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання та вилучення знаряддя кримінального правопорушення та майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а саме: комп`ютерної техніки (ноутбуків, системних блоків зарядних пристроїв до них), мобільних телефонів, сім-карт мобільних операторів, флеш накопичувачів, блокнотів, чорнових записів інших паперових носіїв інформації, на яких міститься інформація про незаконну діяльність, логіни (паролі) для входу на Інтернет ресурси, та інших предметів, які мають значення для розслідування даного кримінального правопорушення.

У судовому засіданні встановлено, що майно, вилучене відповідно до протоколу обшуку від 10.06.2025 за адресою: АДРЕСА_2 , на поверненні якого наполягає володілець, а саме: мобільний телефон марки «Redmi» модель М2101К7ВNY; - ноутбук марки Acer NHQBFB400C247068CE3400, чорного кольору із зарядним пристроєм до нього; - ноутбук марки Lenovo S/N R9-D6B6K11/05 та зарядний пристрій до нього, підпадає під критерії, визначені ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львів від 28.05.2025 у справі №465/1826/25 на підставі якої працівниками органу досудового розслідування проведено слідчу дію - обшук.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження вищевказані вилучені речі, а саме мобільний телефон марки «Redmi» модель М2101К7ВNY дві сім картки (спец.пакет WAR0117540); - ноутбук марки Acer NHQBFB400C247068CE3400, чорного кольору із зарядним пристроєм до нього (спец.пакет PSP4199834); - ноутбук марки Lenovo S/N R9-D6B6K11/05 та зарядний пристрій до нього (PSP4104555) після проведення обшуку, а саме 27.06.2025 було передано до Управління СБУ у Львівській області для проведення необхідних слідчих дій в рамках даного кримінального провадження № 0000057 від 21.01.2025 року. Дана обставина підтверджується Дорученням слідчого ОСОБА_11 в порядку ст. 40,41 КПК України.

Матеріали справи не містять інформації щодо повернення вказаних вилучених у ОСОБА_5 речей слідчому.

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені частиною третьою статті 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

На переконання слідчого судді, посилання ОСОБА_5 про те, що вилучене у нього майно має стату тимчасово вилученого, є помилковим. А тому, в даному випадку, не може застосовуватися порядок, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України, та процедура за ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відтак, втручання органу досудового розслідування у право власності ОСОБА_5 відповідає критерію законності, відбулось з дотриманням передбачених положень КПК України та у відповідності до принципу верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що в даному випадку забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав володільця майна, відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку вони прагнуть досягти.

Крім цього, слідчим суддею встановлено, що з метою належної організації досудового розслідування прокурором в порядку п.4 ч.2 ст.36 КПК України надано Вказівки слідчому в рамках даного кримінального провадження, термін виконання яких встановлено до 24.04.2026 року.

Щодо посилання заявника про розумність строків досудового розслідування то слід зазначити, що розумні строки досудового розслідування - це об`єктивно необхідний час (ст. 28 КПК України) для проведення слідчих дій та прийняття рішень, який не перевищує встановлених законом меж. Водночас, слідчий суддя наголошує, що критерії розумності включають цілий комплекс показників, таких як: складність справи, обсяг необхідних слідчий чи розшукових дій, поведінку учасників, ефективність дій слідчого/прокурор та інші чинники, перелік яких не є вичерпним та індивідуальний у кожній справі.

На підставі викладеного, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність вимог скарги, а відтак у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 100, 169-170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1