Справа №587/4319/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/769/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Несанкціоноване поширення інформації про направлення, переміщення зброї, озброєння, боєприпасів в Україну, рух, переміщення або розміщення ЗСУ чи інших утворених відповідно до ЗУ військових формувань, вчинене в умовах воєнного або надзвичайного стану
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми, кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 січня 2026 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Сумського районного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження №0000040 від 24 лютого 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 114-2, ч. 1 ст. 114-1 КК України. В рамках даного кримінального провадження прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на 60 діб, оскільки дія попередньої ухвали суду закінчується, мотивуючи його тим, що раніше заявлені ризики, передбачені п.1,2,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, існують та не зменшилися і більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку останнього.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 січня 2026 року дане клопотання прокурора було задоволено.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 застосований до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15 березня 2026 року, включно, без визначення розміру застави.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просила ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити та застосувати до її підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог, захисник посилалась на те, що ризики, про які заявлено у клопотанні, фактично, жодним чином не доведені, крім того ОСОБА_6 інкриміновані йому злочини не вчиняв.

При цьому, як зазначала апелянт, при прийнятті оскаржуваної ухвали судом не було враховано того, що ОСОБА_6 має стійкі соціальні зв`язки, проживає за місцем реєстрації разом з матір`ю та хворою бабусею, які потребують догляду, та які, до його затримання останнього, перебували на його утриманні, крім того, на утриманні ОСОБА_6 перебуває і неповнолітня донька, яку він забезпечував та надавав допомогу. Також, ОСОБА_6 має постійну роботу, характеризується позитивно, був неодноразово нагороджений та займає відповідальну посаду. При цьому, доказів на підтвердження того, що він спілкувався з представниками рф та що у нього є родичі, які там проживають, надано не було.

Також, захисник вказувала, що докази, які зібрані у справі, перебувають у сторони обвинувачення, при цьому, обвинувачення ОСОБА_6 у виготовленні схематичних карт місцевості є безпідставним, оскільки він не є спеціалістом у даній сфері.

З врахуванням як вищезазначених обставин, так і незадовільного стану здоров`я обвинуваченого, у зв`язку з чим він потребує лікування, захисник вважала, що доцільним було б застосувати до останнього більш м`який запобіжний захід, а саме, домашній арешт.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_7 та прокурор були повідомлені належним чином, на підтвердження чого в матеріалах даного провадження містяться відповідні докази.

Від захисника ОСОБА_7 надійшло клопотання, в якому вона просила провести судове засідання за без її участі з додатковим зазначенням, що апеляційні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Прокурор у кримінальному провадженні у надісланій заяві, також, просила здійснити апеляційний розгляд у письмовому провадженні.

Враховуючи як зазначені обставини, так і те, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого і останній не наполягав на розгляді поданої в його інтересах захисником апеляційної скарги виключного за його участі, колегія суддів вважає за можливе розглядати дану справу за відсутності сторін, що узгоджується з вимогами ч.4 ст.422-1 КПК України.

А тому, заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали вказаного кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи та вимоги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Так, при розгляді клопотання, поданого в рамках вищезазначеного кримінального провадження, судом було встановлено, що прокурор в достатній мірі довів існування ризиків, передбачених п.1,2,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та існують .

У свою чергу, прокурор зазначав про те, що ризик, передбачений п.1.ч.1 ст. 177 КПК України, зумовлений тим, що ОСОБА_6 обвинувачується, у тому числі, у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який, у разі доведеності вини, йому загрожує покарання до 12 років позбавлення волі, та що у останнього є зв`язки на території рф, де він зможе переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності. Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, як зазначав прокурор, існує у зв`язку з тим, що обвинувачений регулярно та систематично видаляв всі сесії спілкування з невстановленою особою, яка може мати пряме відношення до спецслужб рф, а ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України існує з огляду на те, що не всі спільники останнього встановлені і він може повідомити їм про факт виявлення їх злочинної діяльності.

При цьому, з огляду на те, що ОСОБА_6 відомі місця знаходження фортифікаційних споруд ЗСУ, прокурор вказував на існування ризику того, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити ті, за якими обвинувачується, з метою досягнення своєї мети.

Саме зазначені обставини і стали підставою для висновку суду про те, що запобігти вказаним ризикам, шляхом застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, неможливо, і на задоволення поданого клопотання, строк дії раніше застосованого до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, було продовжено.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується у повному обсязі і ставити під сумнів його законність та обґрунтованість підстав не вбачає.

Що стосується доводів захисника про те, що обвинувачений інкриміновані злочини не вчиняв, то вказані обставини колегія суддів при розгляді питання законності продовження строку дії запобіжного заходу не перевіряє, оскільки вони мають бути перевірені судом, який розглядає дане кримінальне провадження по суті і буде приймати у ньому остаточне рішення.

При цьому, колегія суддів зауважує, що наявність у ОСОБА_6 матері, бабусі та доньки, які потребують його догляду та допомоги, на що посилається захисник у поданій апеляційній скарзі, не були враховані самим обвинуваченим та не стали для нього стримуючим фактором при вчиненні кримінально-караних діянь, а доказів з приводу того, що за станом здоров`я останній не може перебувати в умовах ізоляції від суспільства, матеріали даного кримінального провадження не містять.

Інших беззаперечних доводів, які б свідчили про недоцільність продовження ОСОБА_6 строку дії раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апелянтом не наведено, а обставин, за яких останньому можливо було б змінити такий запобіжний захід на більш м`який, про що йдеться в апеляційній скарзі, під час апеляційного розгляду не встановлено.

При цьому, колегія суддів звертає увагу і на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також, за наявності того, що злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , є найбільш небезпечним посяганням на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад, що свідчить про підвищену його суспільну небезпечність, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є виправданим.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись статтями 404,407,418,419, 422-1 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 січня 2026 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4