Справа № 161/3784/24 Провадження №11-кп/802/371/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 березня 2026 року,

ВСТАНОВИВ:

У межах розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄДРДР під №000002 від 01.01.2024, про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, прокурор подав клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 на строк 60 днів, з можливістю внесення застави в розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 134200 грн., оскільки існують ризики того, що обвинувачений перебуваючи на волі може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілих і свідків у кримінальному провадженні, або ж вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.03.2026 таке клопотання прокурора задоволено.

Застосовано до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 14.05.2026 включно, із можливістю внесення застави в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 134200 грн.

Строк тримання під вартою ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 15:00 год. 16 березня 2026 року.

Також вирішено обвинуваченого ОСОБА_7 взяти під варту в залі суду негайно.

У разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до ст.194 КПК України покладено обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися з м.Луцьк Волинської області; повідомляти суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи; здати на зберігання у відповідний орган Управління Державної міграційної служби паспорт України для виїзду за кордон та інші документи, які дають право на виїзд за кордон.

Таке своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а також існування ризиків, визначених у п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які й дають обґрунтовані підстави для обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, із можливістю внесення застави. При цьому, будь-який інший більш м`який запобіжних захід, аніж тримання під вартою, не зможе належним чином забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та дієво запобігти доведеним стороною обвинувачення ризикам.

Не погодившись із таким судовим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним. Зазначає, що судом не було враховано того, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, оскільки в м.Луцьку проживає з цивільною дружиною. Також судом не було враховано пояснень ОСОБА_7 про те, що він не отримував будь-яких викликів до суду, у тому числі і в телефонному режимі. Про оголошення його в розшук йому також нічого не було відмово. При цьому, зазначає, що ОСОБА_7 повністю визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а з часу оголошення йому підозри у вчиненні цього злочину, він не вчинив будь-якого іншого кримінально-караного діяння. Також запевняв, що він жодним чином не мав наміру ухилятися від кримінальної відповідальності та виконання процесуальних обов`язків. За таких обставин, захисник вважає, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, про які зазначено у поданому клопотанні, а також того, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України. Посилаючись на це, захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали з мотивів наведених у ній, прокурора, яка скаргу заперечила через її безпідставність, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Так, відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За положеннями ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст.177 КПК).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст.178 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги законодавства при розгляді клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Так, судом встановлено, що у провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває кримінальне провадження №000002 від 01.01.2024, про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення стверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, яким місцевий суд дав належну правову оцінку в розумінні розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

На думку колегії суддів місцевий суд у відповідності з вимогами кримінального процесуального законодавства, врахувавши майновий та сімейний стан обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, інших даних про його особу, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, згідно якої рішення суду повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, обґрунтовано застосував щодо нього запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, із визначенням розміру застави.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення проти власності, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, який за кваліфікацією злочинів є тяжким, його санкція передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що фактично свідчить про те, що він відповідних висновків не робить, на шлях виправлення не стає, оголошувався в розшук, був затриманий на підставі судового рішення з метою приводу до суду для вирішення питання про обрання запобіжного заходу. Також він неодноразово в судові засідання не з`являвся, у зв`язку з чим застосовувались примусові приводи, які виконані не були через його відсутність за місцем проживання.

Зважаючи на це, колегія суддів повністю погоджується з висновком місцевого суду про те, що наявні ризики того, що обвинувачений перебуваючи на волі може переховуватися в даний час від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків у кримінальному провадженні, або ж вчинити інше кримінальне правопорушення.

З огляду на вищенаведене апеляційний суд вважає, що лише такий винятковий запобіжний захід, як тримання під вартою із визначенням розміру застави, зможе дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором під час судового розгляду провадження, а не будь-який інший більш м`який, передбачений ст.176 КПК України, як про це вказує сторона захисту.

Доводи апелянта про те, що наведені прокурором ризики того, що обвинувачений перебуваючи на волі може вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України нічим не підтверджені і не доведені, на увагу суду не заслуговують, оскільки повністю спростовується вищенаведеним, що фактично свідчить про протилежне. А тому, такі доводи сторони захисту, з урахуванням наведених вище мотивів не дають жодних підстав для відмови в задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, або ж застосування до обвинуваченого будь-якого більш м`якого запобіжного заходу.

Також безпідставними є доводи про недоведеність прокурором того, що більш м`який запобіжний захід зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Визнання обвинуваченим винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення також не може свідчити про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, як про це вважає апелянт, що давало б підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора.

Таким чином, вищенаведені та інші доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду, з урахуванням наведених вище мотивів, не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та не дають жодних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції і відмови в задоволенні клопотання прокурора, або ж обрання більш м`якого запобіжного заходу, як про це просить апелянт.

Будь-яких порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 березня 2026 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, із можливістю внесення застави щодо ОСОБА_7 , без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді