КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.ПОЛТАВИ
Справа № 552/1235/26
Провадження № 1-кп/552/502/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.26

27 лютого 2026 року Київський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000672 від 18.03.2016 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Полтава, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі статті 89 КК України раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Полтави 19.02.2026 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000672 від 18.03.2016 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

На підставі автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу призначено до розгляду судді ОСОБА_1 .

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме на те, що обвинувачений може переховуватися від суду, зважаючи на те, що раніше тривалий час перебував за межами України, був оголошений у державний та міжнародний розшук і фактично ухилявся від органів досудового розслідування та суду; може незаконно впливати на потерпілого та свідків, оскільки обізнаний з їх анкетними даними та обставинами кримінального провадження; може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на тяжкість інкримінованого злочину та відсутність у нього стійких соціальних зв`язків.

Також прокурор зазначив, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не зможе запобігти вказаним ризикам, оскільки перебування ОСОБА_5 на волі створюватиме реальну можливість для ухилення від суду, впливу на учасників кримінального провадження та перешкоджання встановленню істини у справі, у зв`язку з чим просив продовжити строк тримання під вартою без визначення розміру застави.

До початку судового засідання від захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у якому він просив змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід, обраний ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 09.01.2026, з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем його реєстрації.

У клопотанні захисник зазначив, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, покладений в основу обрання найсуворішого запобіжного заходу, є недоведеним та таким, що істотно зменшився. Посилався на те, що виїзд ОСОБА_5 за межі України відбувся до повідомлення йому про підозру, у зв`язку з чим не може розцінюватися як ухилення від органів досудового розслідування. Зазначав, що обвинувачений прибув в Україну в межах процедури екстрадиції добровільно, не перешкоджав проведенню слідчих дій, частково визнав вину та сприяв встановленню обставин кримінального правопорушення.

Крім того, захисник вказував на завершення досудового розслідування, відкриття матеріалів стороні захисту та направлення обвинувального акта до суду, у зв`язку з чим, на його думку, відсутні ризики незаконного впливу на свідків чи знищення доказів. Вважав, що мета запобіжного заходу може бути досягнута шляхом застосування більш м`якого заходу цілодобового домашнього арешту із покладенням відповідних процесуальних обов`язків.

Також захисник просив забезпечити особисту участь обвинуваченого у розгляді поданого клопотання.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу. Також просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своєї позиції зазначив, що клопотання прокурора містить формулювання, які суперечать принципу презумпції невинуватості, оскільки фактично констатує винуватість обвинуваченого до ухвалення обвинувального вироку суду, що набрав законної сили. Послався на положення ст. 17 КПК України та практику Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання презумпції невинуватості.

Зазначив, що у клопотанні прокурора містяться посилання на докази, які не були предметом безпосереднього дослідження судом, а ухвали слідчого судді не мають преюдиційного значення при розгляді справи по суті.

Також вказав на суперечності у клопотанні прокурора щодо кількості та характеру ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, наголосивши, що ухвалою слідчого судді від 09.01.2026 року було встановлено існування лише одного ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Стверджував, що ризик переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду не підтверджується належними та допустимими доказами, оскільки виїзд обвинуваченого за межі України відбувся до складення повідомлення про підозру та за відсутності у нього процесуального статусу підозрюваного. Зазначив, що оголошення в розшук саме по собі не є безумовним доказом ухилення особи від слідства.

Окрім того, вказав на відсутність будь-яких фактичних даних, які б свідчили про ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення або продовження інкримінованого.

Наголосив, що прокурором не доведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, який би забезпечив належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

З урахуванням викладеного просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт за місцем реєстрації обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання захисників про зміну запобіжного заходу, просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Зазначив, що наміру переховуватися від суду не має, зобов`язався належним чином виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки та з`являтися до суду за кожною його вимогою.

Суд, заслухавши прокурора, захисника та обвинуваченого, дослідивши подані клопотання та матеріали, що їх обґрунтовують, приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час підготовчого судового засідання зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

При застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою.

Згідно вимог статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше.

Відповідно до частини 2 статті 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вимогами статті 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні або продовженні дії запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Судом встановлено, що відповідно до обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 1 статті 121 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 09.01.2026 до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, терміном на 60 діб, 08.03.2026 року включно.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 16.02.2026 у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовлено.

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу, суд враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Разом із тим, тяжкість інкримінованого злочину не є безумовною підставою для продовження тримання під вартою, особливо з урахуванням часу, що минув з моменту вчинення правопорушення. За цей період обвинувачений не вчиняв нових кримінально караних діянь, що свідчить про його соціальну стабільність та відсутність загрози для суспільства.

Суд також враховує, що тримання під вартою застосовується як винятковий запобіжний захід і має бути пропорційним встановленим ризикам. На підставі наявних матеріалів кримінального провадження та фактів, що стали відомі суду, немає достатніх підстав вважати, що ОСОБА_5 може ухилитися від судового провадження, чинити тиск на свідків або перешкоджати встановленню істини у справі. Перебування обвинуваченого під домашнім арештом дозволяє забезпечити належний контроль за його діями, одночасно не обмежуючи його права понад необхідне.

Суд враховує, що обвинувачений має постійне місце проживання, стабільні соціальні зв`язки та джерело доходу. Всі ці обставини зменшують ризики втечі, повторного вчинення злочину чи впливу на хід слідства. Водночас суд керується принципом презумпції невинуватості, відповідно до якого до набрання законної сили обвинувального вироку особа вважається невинуватою, і будь-які передчасні висновки про її винуватість не можуть слугувати підставою для обмеження її свободи у найбільш суворій формі.

Відповідно до вимог статті 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Суд враховує принцип презумпції невинуватості, у той же час у цьому кримінальному провадженні справжні інтереси суспільства полягають у якнайшвидшому та ефективному розгляді даного кримінально провадження в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України, для чого суд має забезпечити зокрема належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

З огляду на викладене, суд встановлює наявність обґрунтованих підстав для заміни запобіжного заходу ОСОБА_5 на більш м`який. Враховуючи, що з моменту вчинення кримінального правопорушення минуло майже десять років, а за цей період обвинувачений не вчинив жодного нового кримінального правопорушення, застосування тримання під вартою вже не є єдиним заходом, здатним забезпечити процесуальні гарантії та запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України. Суд вважає, що цілодобовий домашній арешт із використанням засобів електронного контролю є достатнім для забезпечення контролю за виконанням обвинуваченим процесуальних обов`язків, зберігаючи баланс між гарантуванням прав та свобод ОСОБА_5 та необхідністю мінімізації ризиків для ходу кримінального провадження. Відповідно, клопотання сторони захисту підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 181, 183, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 , про зміну обвинуваченому запобіжного заходу, задовольнити.

Змінити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю строком на 2 (два) місяці.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою суду; не відлучатися без дозволу суду з постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування); утримуватися від спілкування із потерпілим та свідками у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Заборонити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати визначене місце проживання, за виключенням часу для явки за кожною вимогою до суду.

Роз`яснити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Роз`яснити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у разі невиконання ним обов`язків, покладених цією ухвалою, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Відповідно до ст. 202 КПК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає негайному доставленню до місця проживання та звільненню з-під варти.

Встановити строк дії ухвали до 27.04.2026.

Копію ухвали направити начальнику ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» та до органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого, для негайного виконання.

Контроль за виконанням ухвали покласти на групу прокурорів у цьому кримінальному провадженні.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено о 09 годині 30 хвилин 02 березня 2026 року.

Суддя ОСОБА_1