УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 120 220 000 000 011 03 від 08.11.2022,

в с т а н о в и в:

До Шевченківського районного суду м. Києва звернулася адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження 120 220 000 000 011 03 від 08.11.2022, в порядку ст.174 КПК України.

Обґрунтовуючи доводи свого клопотання представник заявника вказує, що слідчими ГСУ СБУ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 120 220 000 000 011 03 від 08.11.2022.

03.04.2025 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва (справа № 761/13180/25), в рамках кримінального провадження № 120 220 000 000 011 03 від 08.11.2022 було накладено арешт на майно, а саме мобільний телефон марки Redmi Note 10 Pro, який належить ОСОБА_4 та який був вилучений за адресою: АДРЕСА_1 .

За доводами адвоката арешт на накладено необґрунтовано, оскільки вилучене майно не наділене ознаками речового доказу, власник арештованого майна не має статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні, а є свідком, а тому застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження порушує право власності та вільне розпорядження своїм майном.

В судовому засіданні представник власника майна - адвокат ОСОБА_3 підтримала доводи та вимоги свого клопотання, яке просила задовольнити.

Уповноважений прокурор в судове засідання, будучи належним чином та завчасно повідомленим, не з`явився, разом з тим, на адресу суду прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 надіслав заяву у якій зазначив, що заперечує проти задоволення даного клопотання, оскільки вилучене майно визнане речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Заслухавши доводи адвоката, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, письмові пояснення прокурора, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як встановлено у судовому засіданні слідчими ГСУ СБУ, за процесуального керівництва прокурорів відділу Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 120 220 000 000 011 03 від 08.11.2022.

В рамках вказаного кримінального провадження, 03.04.2025 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва (справа № 761/13180/25), в рамках кримінального провадження № 120 220 000 000 011 03 від 08.11.2022 було накладено арешт на майно, а саме мобільний телефон марки Redmi Note 10 Pro, який належить ОСОБА_4 та який був вилучений за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою слідчого від 28.03.2025 вилучений за результатом проведення обшуку мобільний телефон визнаний речовим доказом в даному кримінальному провадженні.

Отже, підставою для накладення арешту зазначено, що на час розгляду клопотання у органу досудового розслідування були достатні підстави для висновку, що арешт на вищезазначене майно необхідно накласти з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

В той же час об`єктивних даних, які б підтверджували, що вказане в клопотанні майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі бути предметом, чи об`єктом кримінально протиправних дій, отриманим внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, передбачених, з наданих матеріалів не вбачається.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини продовження заходів забезпечення кримінального провадження як впродовж досудового розслідування, так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Аналіз наявних в розпорядженні слідчого судді матеріалів свідчить про відсутність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки вищевказані обставини в своїй сукупності викликають сумніви в розумності і співрозмірності подальшого обмеження права власності з завданнями кримінального провадження, враховуючи, зокрема, і наслідки арешту майна для третіх осіб.

Крім того, слід звернути увагу, що кримінальне провадження в межах якого було накладено арешт було розпочато 08.11.2022, а накладення арешту на спірне майно відбулось 03.04.2025, а отже, у органу досудового розслідування було достатньо часу для збирання доказів в обґрунтування своїх доводів та надання їх суду.

Водночас, за період досудового розслідування, власнику арештованого майна про підозру не повідомлялось у даному кримінальному провадженні, будь-яких інших даних на її можливу причетність до вчинення протиправних дій слідчому судді не надано.

Крім того, органом досудового розслідування не надано доказів того, що зазначене майно, на яке накладено арешт, має значення для кримінального провадження, а також те, що вказане майно здобуте злочинним шляхом. Також не доведено, що майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди, містить інші відомості, які могли б бути використані як доказ для продовження заходу забезпечення, а саме арешту, чи обставин, що встановлені під час досудового розслідування даного кримінального провадження.

Аналізуючи наведене, слідчий суддя, виходячи з принципу змагальності сторін у кримінальному провадженні, приходить до висновку, що доводи, зазначені в клопотанні є обґрунтованими.

Одночасно вирішуючи клопотання, необхідно врахувати загальні засади застосування заходів забезпечення кримінального провадження у відповідності до Розділу ІІ КПК України, якими передбачено обґрунтування необхідності такого ступеню втручання у права і свободи особи потребами досудового розслідування, принцип співмірності.

Як зазначено у ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та ЛьонротпротиШвеції», пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series А N 98).

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість даного клопотання та доведеності, що в подальшому відпали обставини, які слугували підставою для вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, наявність підстав для скасування вжитого заходу забезпечення у виді арешту накладеного на майно.

Керуючись статтями 131-132, 170, 172, 173, 174, 309, 372, 376, 532 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 - задовольнити.

Скасувати арешт мобільного телефону марки Redmi Note 10 Pro, який належить ОСОБА_4 , що був накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03.04.2025 (справа № 761/13180/25), в рамках кримінального провадження № 120 220 000 000 011 03 від 08.11.2022.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: