У Х В А Л А

16 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007629 від 28 квітня 2025 року

за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 5 ст. 407 КК України, клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Покровського районного суду міста Кривого Рогу перебуває вищезазначене кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115, ч.5 ст. 407 КК України.

До початку судового засідання прокурор подав клопотання, яке підтримав в судовому засіданні, про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що на даний час ризики, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу не зменшилися. Так, ОСОБА_5 , який є діючим військовослужбовцем, самовільно залишив військову частину, обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення знаходячись на волі зможе перешкоджати кримінальному провадженню шляхом неявки до суду, також є ризики вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначив, що ризики прокурором не доведені належними доказами, а також, не доведено, що менш суворий запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту або застави не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Звернув увагу суду на те, що у Колпакчі є зареєстрована на нього дитина, матір, житло, у якому він зможе перебувати під цілодобовим домашнім арештом та з`являтися в судові засідання. Просив змінити запобіжний захід.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку захисника.

Прокурор та потерпіла заперечували проти зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши учасників судового провадження, суд дійшов такого висновку.

Згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування по кримінальному провадженню №0007629, 07.10.2025 слідчим суддею було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13.11.2025 року.

Ухвалою суду від 10 листопада 2025 року було призначено підготовчий розгляд справи на 12.11.2025 року.

Ухвалою суду від 12 листопада 2025 року було призначено справу до судового розгляду та продовжено строк тримання під вартою.

Відповідно до ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження (зміну)запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначених прокурором.

При вирішенні питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого суд враховує дані про особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, самовільно залишив військову частину, не одружений, раніше не судимий, має малолітню дитину, має зареєстроване місце проживання, інвалідності не має.

Також, суд враховує характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому кримінальних правопорушень, що в сукупності вказує про суспільну небезпеку як самого діяння, так і особи, яка обвинувачується у його вчиненні. Вказані кримінальні правопорушення, згідно статті 12 КК України класифікуються наступним чином - ч. 1 ст. 115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічного позбавлення волі, тобто особливо тяжке кримінальне правопорушення, а ч. 5 ст. 407 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років, тобто тяжке кримінальне правопорушення.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Отже, на підставі викладеного суд, виходячи з положень статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог частини першої статті 197 КПК України, дійшов висновку, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру і тяжкості діяння, яке йому інкримінуються, а разом з іншим, допомагає уникнути ризиків, існування яких доведено, і які не зменшилися, є реальними, а саме ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, шляхом переховування від суду, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, ризик незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, тому суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому строком на 60 днів.

При цьому суд зважає на те, що матеріали кримінального провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та стороною захисту в судовому засіданні такі відомості не надані.

З урахуванням наведених вище даних про обвинуваченого та інших обставин,суд вважає, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд також враховує, що на час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого у кримінальному провадженні не вчинені всі необхідні дії для встановлення об`єктивної істини у справі, судовий розгляд триває, зокрема не допитано свідків обвинувачення, самого обвинуваченого, не досліджено письмові докази у повному обсязі, і як наслідок,у цей період,є наявними обставини, визначені п. 1-2 ч. 1 ст. 194, ст. ст.199, 331 КПК України.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, на даному етапі кримінального провадження, а також які мають значення при вирішенні питання щодо запобіжного заходу обвинуваченому та які не існували і не розглядались на час обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у судовому засіданні не встановлено.

При цьому суд зважає на те, що матеріали кримінального провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та стороною захисту в судовому засіданні такі відомості не надані.

Відповідно до статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Перебування військовослужбовця під цілодобовим домашнім арештом не узгоджується з приписами Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу". Крім того, стороною захисну вже вкотре не надано документів на підтвердження власника квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 181, 199, 314- 316, 331, 369 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто з 16 лютого 2026 року до 16 квітня 2026 рік включно.

Клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт - залишити без задоволення.

Копію ухвали вручити сторонам кримінального провадження, направити уповноваженій особі за місцем ув`язнення обвинуваченого.

Ухвала про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 18.02.2026.

Суддя ОСОБА_1