"11" травня 2026 р. Справа № 363/1647/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілого (ВКЗ) ОСОБА_11 ,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород кримінальне провадження за № 0000821 від 23.092025 від за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

встановив:

У провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Прокурор у судовому засіданні просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що обвинувачений обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від семи до десяти років, що свідчить про ризик його переховування від суду. Крім того, існує ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків, оскільки судовий розгляд по суті не розпочато, потерпілі та свідки судом не допитані, а тому обвинувачений може впливати на їх показання, а більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не усунуть існуючих ризиків.

Потерпілий ОСОБА_8 та його представник - адвокат ОСОБА_9 підтримали клопотання прокурора та просили продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти можливому впливу на потерпілих і свідків.

Потерпіла ОСОБА_10 та її представник - адвокат ОСОБА_11 не заперечували проти зміни запобіжного заходу на домашній арешт у нічний час доби за умови належної поведінки обвинуваченого та можливості надання ним допомоги.

Захисник ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та просила змінити його на більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт у нічний час доби. На обґрунтування зазначила, що клопотання прокурора є формальним, належним чином не обґрунтованим та фактично повторює попередні доводи сторони обвинувачення без наведення нових обставин, які б свідчили про необхідність подальшого застосування найбільш суворого виду домашнього арешту, прокурор посилається на достатність доказів щодо обґрунтованої підозри та ризик можливого переховування обвинуваченого від органу досудового розслідування, хоча на даний час досудове розслідування завершене та обвинувальний акт скерований до суду і ОСОБА_4 вже пред`явлено обвинувачення. Такі доводи сторони обвинувачення свідчать про формальний характер клопотання та відсутність належного обґрунтування існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_12 у судовому засіданні також заперечив проти задоволення клопотання прокурора та просив змінити запобіжний захід на більш м`який, стороною обвинувачення не надано належних і допустимих доказів існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Посилання прокурора на можливість впливу на свідків чи переховування від суду, на думку захисника, є лише припущеннями та не підтверджені конкретними доказами. Крім того, практикою Європейського суду з прав людини визнано, що формальне посилання на тяжкість обвинувачення та абстрактні ризики без належного доказового підтвердження визнається порушенням права особи на свободу та особисту недоторканність. Обвинувачений належним чином виконує покладені на нього процесуальні обов`язки, порушень умов запобіжного заходу не допускав, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та роботи, а також характеризується позитивно.

Захисник ОСОБА_7 підтримав позицію сторони захисту та додатково зазначив, що реальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, відсутні, а сама лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути безумовною підставою для продовження запобіжного заходу без належного доведення існування ризиків. На думку захисника, доказів переховування чи впливу на свідків прокурором не надано, всі необхідні слідчі дії у кримінальному провадженні завершені, обвинувачений демонструє належну процесуальну поведінку, виконує покладені на нього обов`язки, а будь-яких порушень умов домашнього арешту не встановлено, обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, офіційно працевлаштований, є єдиним годувальником сім`ї, утримує дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, малолітню дитину та матір пенсійного віку.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію своїх захисників та заперечував проти задоволення клопотання прокурора. Зазначив, що не допускав порушень умов запобіжного заходу, сприяв органу досудового розслідування та виконував усі покладені на нього процесуальні обов`язки. Він особисто звертався до прокурора щодо забезпечення виконання ухвали суду про застосування електронного засобу контролю, однак відповідний браслет йому наданий не був у зв`язку з їх відсутністю, про що він отримав офіційну відповідь. Крім того, просив врахувати, що має постійне місце роботи, є єдиним годувальником сім`ї та висловив бажання надавати допомогу сім`ї загиблого, оскільки усвідомлює наслідки конфлікту, учасником якого він був. Просив змінити запобіжний захід на домашній арешт у нічний час доби або особисте зобов`язання.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

Ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 20 лютого 2026 року щодо ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю за місцем його проживання та покладенням процесуальних обов`язків, який продовжено ухвалою суду від 20 березня 2026 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд має право за клопотанням сторони обвинувачення або захисту вирішити питання про продовження, зміну чи скасування запобіжного заходу з додержанням вимог розділу ІІ КПК України.

Згідно зі ст. 177 КПК України підставою для застосування чи продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованих ризиків того, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків чи вчинити інші дії, передбачені зазначеною нормою.

Щодо наявності ризику переховування від суду, суд враховує, що тяжкість та характер злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , а також суворість можливого покарання та пов`язані з цим негативні наслідки можуть бути передумовами можливого ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від суду. Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у невизначеному майбутньому із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі за тяжкий злочин у найближчій перспективі свідчить про існування вказаного ризику.

Щодо наявності ризику незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, суд враховує передбачену ст.ст. 224, 352, 353 КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні. Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому чи прокурору, або посилатися на них. За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та їх дослідження судом. На даний час потерпілі та свідки судом не допитані, що свідчить про наявність ризику незаконного впливу на них.

Суд також враховує, що кримінальне провадження перебуває на початковій стадії судового розгляду, а безпосереднє дослідження доказів судом ще не проведено. Потерпілі та свідки судом не допитані, письмові та інші докази у повному обсязі не досліджені, у зв`язку з чим суд на цьому етапі не вправі надавати остаточну оцінку обставинам, на які посилається сторона захисту, зокрема щодо відсутності вини обвинуваченого, характеру події чи достовірності окремих доказів. Відповідно до принципу безпосередності дослідження доказів суд обґрунтовує свої висновки виключно на тих доказах, які були безпосередньо досліджені під час судового розгляду. На даному етапі провадження суд вирішує лише питання наявності чи відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а не питання доведеності винуватості особи чи оцінки доказів по суті обвинувачення.

Тому доводи сторони захисту, які фактично стосуються оцінки доказів у кримінальному провадженні та встановлення фактичних обставин події, не можуть бути предметом детальної перевірки суду під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу, оскільки такі обставини підлягають встановленню судом лише за результатами безпосереднього, повного та всебічного дослідження доказів під час судового розгляду по суті.

Разом з тим суд враховує дані про особу обвинуваченого, зокрема наявність постійного місця проживання, працевлаштування, сімейного стану та утримання членів сім`ї, що свідчить про наявність соціальних зв`язків, однак не спростовує встановлених ризиків.

Доводи сторони захисту про формальний характер клопотання прокурора та відсутність належного обґрунтування ризиків суд оцінює критично, оскільки ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджуються фактичними обставинами кримінального провадження, стадією судового розгляду, тяжкістю інкримінованого злочину та відсутністю допиту потерпілих і свідків у суді.

Посилання сторони захисту на практику Європейського суду з прав людини не спростовують висновків суду, оскільки у даному випадку продовження запобіжного заходу ґрунтується не лише на тяжкості обвинувачення, а й на конкретних обставинах кримінального провадження та наявності реальних ризиків, які на цей час не зменшились.

Також суд враховує, що більш м`який запобіжний захід, зокрема домашній арешт у нічний час доби чи особисте зобов`язання, не забезпечить належного запобігання встановленим ризикам та не зможе гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого на даній стадії судового провадження.

Також суд враховує практику Європейський суд з прав людини, відповідно до якої судове рішення повинно забезпечувати не лише права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони суспільних інтересів.

Доводи обвинуваченого про бажання надавати допомогу потерпілій стороні, а також обставини щодо відсутності електронного засобу контролю з причин, що не залежали від нього, суд враховує, однак вони не спростовують необхідності подальшого застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

За таких обставин суд приходить до висновку, що ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, на даний час продовжують існувати, не зменшилися та виправдовують подальше застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

З урахуванням характеру та тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, стадії судового розгляду, наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також необхідності забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд дійшов висновку, що продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту є необхідним, співмірним та достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого і не становить надмірного втручання у його права.

Також суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої судове рішення повинно забезпечувати не лише права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони суспільних інтересів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.331, 372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю строком на 2 місяці, тобто до 11 липня 2026 року включно.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 цілодобово залишати житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , окрім розумного фактичного часу необхідного для прибуття за викликом суду, перебування в суді та участі в судових засіданнях, надання невідкладної медичної допомоги в закладах охорони здоров`я та в інших невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя чи здоров`я в умовах воєнного стану.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати за викликом до суду за першою вимогою;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає АДРЕСА_1 , без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками та іншими особами у даному кримінальному провадженні.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Виконання ухвали покласти на Вишгородське РУП ГУНП в Київській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 12 травня 2026 року об 11 годин 45 хвилин.

Суддя ОСОБА_1