Справа № 372/1794/26
Провадження 1-кс-422/26
ухвала

Іменем України

31 березня 2026 року Слідчий суддя Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_1 , розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області скаргу адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Обухівської окружної прокуратури Київської області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР,

В С Т А Н О В И В:

Скаржник звернувся до суду із скаргою, в якій зазначає, що 16.03.2026 він звернувся до Обухівської окружної прокуратури Київської області з письмовою заявою № 4 про кримінальне правопорушення шляхом надсилання її на електронну пошту з накладенням КЕП/ЕЦП. Заява стосувалась вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. Однак, станом на дату звернення до суду, відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено, що суперечить кримінально-процесуальному законодавству.

Судовому розгляду скарги передує процесуальна діяльність слідчого судді, метою якої є належна організація та ефективне проведення її розгляду. Ознайомившись зі скаргою та додатками до неї, слідчий суддя дійшов висновку, що скарги належить залишити без розгляду, з огляду на таке.

Відповідно до скарги та доданих до них матеріалів, слідчим суддею установлено, що ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області 20 березня 2026 року у справі № 372/1634/26 (провадження №1-кс-357/26) було задоволено скаргу адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Обухівської окружної прокуратури Київської області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Зобов`язано прокурора Обухівської окружної прокуратури Київської області внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви ОСОБА_3 від 16.03.2026 року та розпочати розслідування.

Згідно зі ст. 7 КПК серед основних засад кримінального провадження передбачено забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. Її зміст розкривається у статті 24 цього ж Кодексу, відповідно до якої кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Отже, у ній встановлено спосіб реалізації відповідного права. Він врегульований, зокрема, Главою 26 КПК.

Положеннями зазначеної глави унормовано дії слідчого судді у випадку виникнення обставин, які перешкоджають здійсненню судового розгляду скарги. До таких слід віднести повернення скарги, відмову у відкритті провадження за скаргою та закриття провадження. Однак, поза межами правового регулювання Глави 26 КПК знаходиться інститут реагування на можливі зловживання процесуальними правами учасниками кримінального провадження.

У таких випадках КПК рекомендує застосовувати загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу. До них належить, зокрема, засада доступу до правосуддя, яка полягає в тому, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи у розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Так, принцип верховенства права у кримінальному провадженні, а також кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК). Виходячи з практики ЄСПЛ, одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, тобто остаточності рішення суду у спірних правовідносинах. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі (рішення у справі Brumarescu v. Romania, заява № 28342/95, 28.11.1999, § 61, 62).

У той же час, не може залишитися поза увагою те, що ОСОБА_3 , використовує інструменти судового захисту прав учасників кримінального провадження із тим, щоб ініціювати чергову бездіяльність посадових осіб Обухівської окружної прокуратури Київської області за тими ж самими фактами. Так, на момент постановлення цієї ухвали слідчий суддя досліджував скарги у провадженнях, що були ініційовані ОСОБА_3 , які є аналогічними предмету оскарження у цій скарзі, вже були предметом судового розгляду та слідчим суддею було ухвалено відповідне судове рішення. Нових аргументів на підтвердження заявлених вимог ОСОБА_3 у своїх скаргах не наводить.

Згідно з ч. 2 ст. 21 КПК ухвала суду, що набрала законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковою і підлягає безумовному виконанню на всій території України.

КПК не регламентує повноваження слідчого судді у ситуації багаторазового (повторного) оскарження особою бездіяльності уповноважених суб`єктів щодо невиконання вимог ст. 220 КПК за різними по даті подання, але подібними за змістом заявами про одну й ту саму, за переконанням заявника, бездіяльність, яка вже була предметом судового контролю, за наслідками чого суд неодноразово постановляв судові рішення про відмову у встановленні бездіяльності такого суб`єкта.

Виходячи із викладеного, слідчий суддя змушений проаналізувати дії ОСОБА_3 на наявність в них ознак зловживання процесуальними правами.

Під зловживанням правом в теорії права класично розуміють дії: (1) переважним мотивом яких є заподіяння шкоди; (2) здійснення яких є абсолютно нераціональним з огляду на відсутність будь-якого законного інтересу у здійсненні права, або ж його здійснення завдає шкоди іншому; (3) право реалізується з ціллю, відмінною від тієї, для якої воно існує.

Слідчий суддя ураховує, що відповідно до п. 5 Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів та зловживання владою, яка прийнята Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН № 40/34 24 листопада 1985 року до жертв слід ставитися із співчуттям та поважати їх гідність; вони мають право на доступ до механізмів правосуддя і якнайшвидшу компенсацію за завдану нею шкоду відповідно до національного законодавства.

Подання однотипних скарг заявником, який наділений обмеженими правами під час здійснення досудового розслідування, щоб штучним чином встановити собі статус потерпілого, у якому здійснюється досудове розслідування слідчий суддя сприймає як відсутність наміру здійснювати ефективну процесуальну взаємодію із органом досудового розслідування, яка була б спрямована на ефективне здійснення досудового розслідування, так і притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.

Окрім цього, слідчий суддя звертає увагу на те, що ураховуючи положення п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК та завдання кримінального провадження, у разі наявності судового рішення щодо аналогічного предмета оскарження, наступні скарги цієї особи з приводу бездіяльності такого уповноваженого суб`єкта за аналогічними заявами та клопотаннями щодо тих самих вимог не можуть бути предметом повторного судового розгляду, якщо у них не зазначено нові суттєві обставини. Натомість, багаторазове подання до слідчого судді скарг особою, за зверненням якої вже неодноразово було розглянуто аналогічні скарги та ухвалено судові рішення, свідчать про очевидне зловживання заявником процесуальними правами.

Задоволення ідентичних скарг ОСОБА_3 , може призвести до: (1) розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних клопотань; (2) браку часу для концентрації зусиль на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень; (3) підміну встановлених законом ознак учасників кримінального провадження.

Кримінальним процесуальним законом передбачено процесуальний механізм реагування на зловживання правом на відвід, який полягає в тому, що у випадках, коли повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду (ч. 4 ст. 81 КПК).

На переконання слідчого судді, такий механізм є релевантним до ситуації правозастосування під час розгляду цих скарг. Правильність такого підходу підтверджується й приписами інших галузей права. Наприклад, відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті.

Слідчий суддя враховує, що заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права (ухвала Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 676/7346/15-к).

Використання цього інституту прослідковується в практиці Конституційного Суду України (далі - КСУ), який вказав, що повторне звернення до КСУ тієї самої особи з клопотанням щодо перевірки того самого положення закону України на відповідність тим самим положенням Конституції України, свідчить про зловживання правом на подання конституційної скарги (ухвала Першої колегії суддів Першого сенату КСУ від 09 липня 2018 року № 213-1(І)/2018).

Ураховуючи вищевикладене та виходячи із загальних засад кримінального провадження, вчинення особою вказаних дій, на думку слідчого судді, є зловживанням особою своїми процесуальними правами та має наслідком ухвалення судом рішення про залишення скарги без розгляду.

Керуючись статтями 303-307, 309, 376 КПК, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Обухівської окружної прокуратури Київської області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1