Номер провадження: 11-кп/813/988/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги заступника керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_10 та прокурора Херсонської окружної прокуратури Херсонської обл. ОСОБА_11 на вирок Хаджибейського районного суду м. Одеси від 30.06.2025 у к/п №0000271 від 22.02.2023 стосовно:

ОСОБА_12 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Херсоні, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, з неповною середньою освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Херсоні, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого: АДРЕСА_3 , раніше не судимого;

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_12 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_12 визначено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_12 у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення, з моменту затримання, а саме з 22.02.2023 по день набрання цим вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_12 до набрання даним вироком законної сили залишений без змін.

Окрім того, зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення, з моменту затримання, а саме з 22.02.2023 по день набрання цим вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 до набрання даним вироком законної сили залишений без змін.

Скасовано арешт, накладений на майно ухвалами слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.03.2023, 27.03.2023 та вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, 22.02.2023 близько 17 год., ОСОБА_7 переслідуючи прямий умисел та корисливий мотив, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи наслідки та бажаючи їх настання, відкрито, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_12 , в умовах воєнного стану перебуваючи біля 4-го під`їзду буд. 20 по вул. Святих Кирила та Мефодія в м. Херсон разом із потерпілим ОСОБА_13 почали почергово наносити йому тілесні ушкодження, які виразились в тому, що спершу ОСОБА_7 , наніс йому удар кулаком в обличчя, а ОСОБА_12 наніс удар ногою в область тулуба та подальшого утримання потерпілого на місці тримаючи його за одяг.

Далі, потерпілий ОСОБА_13 був змушений підкоритись їхнім незаконним вимогам та аби запобігти подальшому нанесенню йому ушкоджень, всупереч своєї волі згодився надати їм будь-яке своє майно на їх розсуд, у зв`язку із чим ОСОБА_7 згідно вказівки ОСОБА_12 залишився чекати на вказану місці, а останній через відчинені вхідні двері проник до квартири АДРЕСА_4 вказаного будинку, куди його всупереч своєї волі впустив потерпілий та вже перебуваючи в якій ОСОБА_12 почав оглядати наявне там майно з метою незаконного заволодіння ним згідно своїх вподобань.

Після цього, потерпілий ОСОБА_13 почав заперечувати щодо передачі ОСОБА_12 свого майна, на що останній з метою подавлення спротиву наніс удар кулаком по обличчю потерпілому, внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в м?які тканини голови, садна правого ліктя та правого коліна, синець лівого коліна, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Внаслідок вказаного фізичного впливу потерпілий ОСОБА_13 припинив свої спроби протидіяти незаконним діям ОСОБА_12 і був змушений їм підкоритись, після чого ОСОБА_12 незаконно заволодів, грошовими коштами в сумі 1000 грн., мобільним телефоном марки «Neffos TR319A», вартість якого становить 1600 грн., монітором марки «LG Flatron L1710S», вартість якого становить 550 грн., системним комп`ютерним блоком, вартість якого становить 1899 грн., телевізором марки «LG 42PG200R», вартість якого становить 2000 грн., ТВ тюнером «Inext TV-X», вартість якого становить 1279,20 грн., Powerbank Trust 10000 mAh, вартість якого становить 759,20 грн., Powerbank Awei Р70K, вартість якого становить 599,20 грн., мобільним телефоном «Nokia 1280» вартість якого становить 330 грн., які належать ОСОБА_13 та частину з яких виніс з квартири на вулицю до ОСОБА_7 самостійно, а частину змусив винести потерпілого, та після чого передавши ОСОБА_7 вказане майно потерпілому вдалось піти звідти, а ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , викрадене майно обернули на свою користь та розпорядились ним на власний розсуд.

В результаті чого ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 10016,60 грн.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі заступник керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_14 вказує на те, що місцевим судом було допущене неправильне застосування закону України оскільки судимість ОСОБА_7 за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 30.01.2023 на час постановлення оскаржуваного вироку була погашена.

За таких обставин, прокурор ОСОБА_14 просить змінити вирок суду від 30.06.2025 та виключити із вступної частини вироку посилання на судимість ОСОБА_7 за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 30.01.2023 за ч. 2 ст. 125 КК України. В іншій частині вирок залишити без змін.

На вказаний вирок також була подана апеляційна скарга прокурором Херсонської окружної прокуратури Херсонської обл. ОСОБА_11 , в якій він вказує на те, що судом 1-ої інстанції було допущене неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства з таких підстав:

- поза увагою суду залишилося те, що судимість ОСОБА_7 за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 30.01.2023 на час постановлення оскаржуваного вироку була погашена;

- посилання суду у вступній частині вироку на наявність у провадженні Херсонського міського суду обвинувальних актів відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_12 порушує принцип презумпції невинуватості;

- судом помилково зараховано обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення у період з 26.12.2023 по 26.01.2024, оскільки у цей час він відбував покарання у виді арешту за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 30.01.2023.

За таких обставин, прокурор ОСОБА_11 просить вирок суду стосовно ОСОБА_12 змінити, виключити із вступної частини вироку посилання на те, що він має процесуальний статус обвинуваченого у к/п №0000746 від 21.11.2021 за ч. 2 ст. 186 КК України.

Вирок стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати та постановити новий вирок, яким на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати йому строк попереднього ув`язнення з 22.02.2023 по 25.12.2023 та з 27.01.2024 по день набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Зазначити, що ОСОБА_7 не має судимості за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 30.01.2023 за ч. 2 ст. 125 КК України. В іншій частині вирок залишити без змін.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримала апеляційні скарги прокурорів у повному обсязі та просила їх задовольнити, натомість сторона захисту не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора ОСОБА_10 та частково підтримала апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_15 .

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, проаналізувавши доводи апелянтів та перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, місцевий суд зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався не у повному обсязі з огляду на таке.

Оскільки в апеляційних скаргах прокурорів не оспорюється винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого їм злочину та правильність кваліфікації їх дій, апеляційний суд не переглядає оскаржуваний вирок в цій частині та констатує, що їх дії правильно кваліфіковані судом 1-ої інстанції за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням у житло, вчинений в умовах воєнного стану.

Водночас, апеляційний суд вважає, що посилання сторони обвинувачення на допущення судом 1-ої інстанції неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосування, заслуговують на увагу з огляду на наступні обставини.

Колегія суддів вважає обґрунтованими посилання апеляційних скарг з приводу того, що на момент постановлення оскаржуваного вироку судимість ОСОБА_7 за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 30.01.2023 була погашена.

Так, зазначеним вироком ОСОБА_7 був визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України та йому було призначено покарання у виді арешту строком на 1 місяць.

При цьому, відповідно до п. 2-1) ч.1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені за вчинення кримінального проступку, після відбуття покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 відбув призначене покарання у виді арешту строком на 1 місяць.

При цьому, судимість має строковий характер. Закон визначає, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), і встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних строків, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.

Припинення судимості анулює всі кримінально-правові й загальноправові наслідки засудження і призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості під час вирішення будь-яких питань, у тому числі під час надання характеристики особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості.

Зазначена позиція апеляційного суду узгоджується з правовою позицією суду касаційної інстанції, яка міститься у постанові Третьої палати ККС ВС від 12.03.2025 по справі №595/1754/23.

Та переконання колегії суддів, зазначені обставини є підставою для зміни оскаржуваного вироку.

Апеляційний суд також погоджується із аргументами прокурора ОСОБА_11 з приводу того, що посилання у вступній частині оскаржуваного вироку на наявність у провадженні Херсонського міського суду обвинувальних актів відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_12 порушує принцип презумпції невинуватості.

Відповідно до ст. 374 КПК України у вступній частині вироку зазначаються серед іншого інші відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи.

Водночас, відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Так, зазначення у вироку суду інформації про наявність судимостей має свій раціональний зміст та вказується з метою встановлення факту вчинення попередніх кримінальних правопорушень, що впливає на кваліфікацію кримінального правопорушення та призначення покарання.

В той же час, інформація про наявність на розгляді у суді обвинувальних актів за відсутності вироку суду, не має жодного значення для обставин справи, яка розглядається судом, порушує права обвинувачених у зв`язку з чим такі відомості підлягають виключенню із оскаржуваного вироку.

Що стосується посилання прокурора ОСОБА_11 з приводу того, що судом помилково зараховано обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення у період з 26.12.2023 по 26.01.2024, оскільки у цей час він відбував покарання у виді арешту за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 30.01.2023, апеляційний суд зауважує наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

За приписами ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Дійсно, як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 відбув призначене покарання у виді арешту, що підтверджується відповіддю начальника ДУ «Одеський слідчий ізолятор» від 22.02.2024.

Відповідно до зазначеної відповіді обвинувачений ОСОБА_7 прибув до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» прибув 25.01.2024 з ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» згідно ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 26.12.2023.

До ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 30.01.2023 надійшов на виконання 26.12.2023, покарання за ним відбуте (т.3, а.п. 111).

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.11.2023 саме в цьому кримінальному провадженні було задоволено клопотання прокурора та був продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_12 до 07.01.2024, та ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26.12.2023 був продовжений строк дії запобіжного заходу до 23.02.2024.

Відтак, на переконання апеляційного суду вимоги прокурора ОСОБА_11 в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Пунктом 4) ч. 1 ст. ст. 409 КПК України, передбачено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути неправильне застосування закону України по кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, згідно п. 2) ч. 1 ст. 413 КПК України, є застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.

За таких обставин, враховуючи допущене судом 1-ої інстанції неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_14 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга прокурора ОСОБА_11 - частковому задоволенню, оскаржуваний вирок підлягає зміні з мотивів, зазначених апеляційним судом вище.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 413, 419, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити.

Апеляційну скаргу прокурора Херсонської окружної прокуратури Херсонської обл. ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Хаджибейського районного суду м. Одеси від 30.06.2025, яким ОСОБА_12 та ОСОБА_7 визнані винуватимиу вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186КК України змінити.

Виключити із вступної частини вироку посилання суд на те, що відносно ОСОБА_16 до Херсонського міського суду направлений обвинувальний акт у к/п №0000746 від 21.11.2021 за ч. 2 ст. 186 КК України та відносно ОСОБА_7 до Херсонського міського суду направлений обвинувальний акт у к/п №0001538 від 27.07.2020 за ст. 128 КК України.

Виключити із вступної частини вироку посилання на судимість ОСОБА_7 за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 30.01.2023 за ч. 2 ст. 125 КК України.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили, а засудженими, які утримується під вартою у цей самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3