У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000046, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 грудня 2025 року відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Бекабад Ташкентської області Республіки Узбекистан, зареєстрований на АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , є особою, яка не має судимостей,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 грудня 2025 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Ухвалено, до набрання вироком законної сили ОСОБА_5 залишити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалено, строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту його затримання 11.03.2025 р. та зарахувати у строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 11.03.2025 р. до набрання вироком законної сили з розрахунку один день позбавлення волі за один день попереднього ув`язнення.

Ухвалено, скасувати арешт, накладений на речі і предмети, визнані речовими доказами в наданій справі ухвалою слідчого судді Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 13.03.2025 р.

Ухвалено, стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати за проведення експертизи № СЕ-19/115-25/4481-БД від 14.04.2025 р. 10 626,54 грн. за проведення експертизи № СЕ-19/115-25/4906-БД від 14.04.2025 р. 11 486,18 грн., за проведення експертизи № СЕ-19/115-25/4907-БД від 24.04.2025 р 20 468,13 грн., а всього 42 580,85 грн.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 грудня 2025 року змінити, пом`якшити покарання із застосуванням ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі та звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 вважає вирок незаконним та необґрунтованим з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що є військовослужбовцем, безпосередньо приймав участь у бойових діях, та як наслідок є учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням. Окремо звертає увагу, що має одержав травму (поранення). З 01.05.2024 р. по 14.05.2024 року проходив стаціонарне лікування з приводу вродженої вади серця, має діагноз посттравматичний стресовий розлад, що підтверджено висновком судово-психіатричного експерта № 164 від 13.06.2025 р., потребує лікування, за місце мешкання та утримання характеризується позитивно. Також звертає увагу, що утримує малолітню дитину, яка потребує догляду та виховання, щиро кається у скоєному злочині, визнає провину та активно сприяв розкриттю злочину.

У доповненні до апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що напередодні події прибув до розташування військової частини з короткострокової відпустки, був фізично виснажений, мав наступного дня заступати в добовий наряд, а перед сном прийняв призначені лікарем заспокійливі препарати.

Апелянт вказує, що вночі неодноразово прокидався від дій потерпілого ОСОБА_8 , який перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, падав на нього, заважав відпочивати та висловлювався нецензурною лайкою. Вказує на те, що через стан здоров`я, дію медичних препаратів, втому та наслідки ПТСР діяв імпульсивно, не пам`ятає кількості нанесених ударів, а після події намагався надати потерпілому допомогу, витягнувши його на двір.

Також обвинувачений посилається на упередженість судді та прокурора, стверджує про обмеження його права брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, схиляння сторони захисту до розгляду справи у скороченому порядку та неналежне забезпечення явки всіх свідків.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

11.03.2025 р. близько 04.30 год., точного часу під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 перебували у спальному приміщенні будівлі тимчасового місця розташування інженерної роти військової частини НОМЕР_1 по АДРЕСА_3 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ними виник словесний конфлікт. Під час вказаного конфлікту у ОСОБА_5 раптово виник умисел на спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел на спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , діючи умисно, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння та бажаючи їх настання, взявши до правої руки металевий розкладний ніж, підійшов до ліжка, на якому лежав ОСОБА_8 та перебуваючи у положенні стоячи над лежачим ОСОБА_8 , умисно наніс один удар правою ногою в область обличчя і три удари ножом в область ніг ОСОБА_8 , а саме: два удари в область стегна лівої ноги та один удар в область гомілки правої ноги.

В результаті умисно нанесених ударів ножом та ногою ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани правої гомілки з ушкодженням судин підколінної ямки, колото-різану рану лівого стегна в нижній треті з ушкодженням судин підколінної ямки, колото-різану рану лівого стегна у верхній треті (відносяться до тяжких тілесних ушкоджень), забійну рану і крововилив верхньої губи, садно лівої виличної області (відносяться до легких тілесних ушкоджень).

Внаслідок спричинених ОСОБА_8 тілесних ушкоджень у вигляді колото-різаних ран нижніх кінцівок в останнього розвинувся геморагічний шок, який став причиною смерті ОСОБА_8 .

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Обираючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення який є тяжким злочином, обставини скоєного кримінального правопорушення та його наслідки у виді смерті особи, відсутність обставин, які обтяжують покарання, обставини які пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину, позитивну характеристику, наявність малолітньої дитини, негативний стан здоров`я, статус учасника бойових дій, дані про особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, є особою, яка не має судимостей.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за встановлених судом обставин, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції надано належну оцінку.

Фактичні обставини вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення та правова кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 121 КК України апелянтом по суті не оспорюються. Зміст апеляційної скарги свідчить, що обвинувачений не заперечує факту заподіяння потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ножем, однак посилається на власний психоемоційний стан, наслідки поранень та контузії, поведінку потерпілого, а також вважає призначене покарання надмірно суворим.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджений поясненнями самого обвинуваченого, про те, що саме він наніс потерпілому удари ножем, даними протоколу слідчого експерименту від 25.03.2025 р. за участю обвинуваченого ОСОБА_5 , а також висновками експертів. Зокрема висновком експерта № 72 від 03.06.2025 р. встановлено, що смерть ОСОБА_8 настала від геморагічного шоку, який розвинувся внаслідок зовнішньої кровотечі з колото-різаних ран нижніх кінцівок, а згідно висновку експерта № СЕ-19/115-25/4907-БД від 24.04.2025 р. на розкладному ножі, вилученому із сумки ОСОБА_5 , виявлено клітини з ядрами з домішкою крові людини, генетичні ознаки яких збігаються з ДНК-профілем потерпілого ОСОБА_8 . Іншими висновками експертів підтверджено наявність крові потерпілого на речах, взутті, ножі ОСОБА_5 , на підлозі спального приміщення та інших об`єктах, що узгоджується з показаннями обвинуваченого, свідків і даними огляду місця події.

Наведені докази у своїй сукупності підтверджують, що ОСОБА_5 , діючи умисно, під час конфлікту з ОСОБА_8 наніс останньому три удари ножем у ділянку нижніх кінцівок, унаслідок чого потерпілому заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили його смерть. Дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Стосовно доводів апеляційної скарги обвинуваченого про можливість пом`якшення йому покарання, із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України, апеляційний доходить наступного.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції врахував, що він вчинив умисний тяжкий злочин проти здоров`я особи, наслідком якого настала смерть потерпілого. Разом з цим, суд врахував і обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, зокрема визнання вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину, позитивну характеристику, наявність малолітньої дитини, негативний стан здоров`я, статус учасника бойових дій, а також дані про особу обвинуваченого, який є особою, яка не має судимостей, позитивно характеризується, має сім`ю, проходив військову службу за мобілізацією, приймав участь у бойових діях, був тяжко поранений.

Отже, доводи апелянта про неврахування судом першої інстанції ряду обставин, які пом`якшують його покарання не відповідають змісту вироку, оскільки ці обставини прямо враховані судом при індивідуалізації покарання.

Водночас наявність низки обставин, що пом`якшують покарання не свідчать про обов`язковість застосування положень ст. 69 КК України. Для призначення покарання нижче від найнижчої межі санкції статті, необхідно встановити, що наявні обставини у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

У даному провадженні таких обставин апеляційним судом не встановлено, оскільки ОСОБА_5 умисно застосував ніж до потерпілого, наніс не один, а три удари в ділянку нижніх кінцівок, що призвело до масивної крововтрати та смерті потерпілого.

Наведені обвинуваченим обставини щодо наслідків контузії, психоемоційного стану, прийому заспокійливих препаратів та поведінки потерпілого були враховані судом при призначенні покарання, однак вони не виправдовують застосування ножа, нанесення потерпілому кількох ударів і не зменшують відповідальності ОСОБА_5 за наслідки у виді смерті особи.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд не вбачає і підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі положень ст. 75 КК України, оскільки в даному випадку ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 121 КК України призначено покарання у мінімальних межах визначених санкцією цієї статті, у виді 7 років позбавлення волі, тобто понад межу, за якої можливе застосування положень ст. 75 КК України.

Отже, призначене ОСОБА_5 покарання відповідає характеру та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даним про особу обвинуваченого, усім обставинам кримінального провадження, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

За наведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни вироку в частині призначеного ОСОБА_5 покарання, а також для застосування до нього положень ст. 69 або ст. 75 КК України, апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 грудня 2025 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3