У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

16 березня 2026 року м.Рівне

Справа № 566/1168/25

Провадження № 11-кп/4815/435/26

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду ОСОБА_1 , перевіривши апеляційну скаргу прокурора Дубенської окружної прокуратури ОСОБА_2 на ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської області від 03 березня 2026 року, якою застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту ОСОБА_3 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, у кримінальному провадженні №0000151,

у с т а н о в и в :

Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 03 березня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_3 .

Цією ж ухвалою задоволено клопотання захисника-адвоката ОСОБА_4 та змінено обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобів електронного контролю та покладенням на нього процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Не погодившись з вказаним рішенням, прокурор ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення розміру застави.

Перевірка цієї апеляційної скарги дає підстави для висновку, що вона подана на судове рішення, яке не підлягає окремому апеляційному оскарженню з огляду на таке.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 392 КПК, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, що ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, зокрема: вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 КПК; ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів або виховного характеру; інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Разом з цим, згідно ч. 2 ст. 392 КПК, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, які вирішують справу по суті (вирок, ухвала про закриття справи), окремому оскарженню не підлягають, а заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК.

При цьому абзацом другим ч. 2 ст. 392 КПК встановлено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Водночас оскарження ухвали про відмову продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його зміну на цілодобовий домашній арешт, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції, зазначеними положеннями не передбачено.

З апеляційної скарги прокурора ОСОБА_2 убачається, що вона оскаржує ухвалу про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, тобто процесуальне рішення, прийняте до ухвалення судового рішення вирішуючого кримінальне провадження по суті, а отже таке рішення, що окремому оскарженню не підлягає.

Слід зауважити, що рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року №4-р/2019 стосується виключно можливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду про застосування/продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, захисником, та розширеному тлумаченню не підлягає.

Зокрема, Конституційний Суд України вважає, що неможливість своєчасного апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою унеможливлює ефективну та оперативну (дієву) перевірку правомірності обмеження конституційного права особи на свободу на стадії судового розгляду. Неможливість оскарження особою чи її захисником в апеляційному порядку ухвали суду про продовження строку тримання під вартою створює умови, за яких помилкове рішення суду першої інстанції, чинне протягом тривалого часу, може призвести до тяжких невідворотних наслідків для зазначеної особи у вигляді безпідставного обмеження її конституційного права на свободу.

Надання особі права на апеляційний перегляд судового рішення про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження є проявом гарантії виконання державою міжнародних зобов`язань зі створення умов із забезпечення кожному підозрюваному, обвинуваченому (підсудному) дієвого юридичного засобу захисту його конституційних прав і свобод відповідно до міжнародних стандартів, потрібною гарантією відновлення порушених прав, свобод і інтересів людини, додатковим механізмом усунення помилок, допущених судом першої інстанції під час розгляду кримінальних справ до ухвалення рішення по суті.

У пункті 1 цього рішення Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до ч.4 ст. 399 КПК, суддя доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями ст. 394 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 392, 399 КПК, суддя

п о с т а н о в и в :

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора Дубенської окружної прокуратури ОСОБА_2 на ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської області від 03 березня 2026 року, якою застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_3 , повернувши апеляційну скаргу особі, яка її подала.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня отримання її копії.

Суддя Рівненського апеляційного суду ОСОБА_1