Справа № 635/6972/25
Провадження № 1-кп/635/730/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

представника потерпілих ОСОБА_5

секретар судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000348 від 30.06.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_1 перебуває дане кримінальне провадження.

Прокурором у судовому засіданні заявлено клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час обвинуваченому ОСОБА_3 із встановленням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. Метою продовження запобіжного заходу є забезпечення обвинуваченим ОСОБА_3 належної процесуальної поведінки, шляхом запобігання ризиками, передбаченими пп.1,3 ч.1 ст.177 КПК України: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що підставою продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Так обвинувачений вчинив тяжкий злочин, за який передбачене покарання від 3 до 8 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від 5 до 8 років, що може бути мотивом і підставою переховуватись від суду. Крім того, він є пенсіонером, що дає йому можливість безперешкодно покинути територію України. Обвинуваченому відомі анкетні дані і місце проживання свідків і потерпілих, що свідчить про реальну можливість вчинення неправомірного впливу на них з метою надання ними необхідних для нього показів. Відтак ризики, передбачені п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, які були встановлені при обранні запобіжного заходу не зникли і не зменшилися і виправдовують продовження даного запобіжного заходу.

Обвинувачений та його захисник та представник потерпілих не заперечували проти клопотання.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосований до особи, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 6 ст. 194 КПК України обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту спливає 28.02.2026 року.

Вирішуючи питання про продовження відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, тяжкість кримінального правопорушення вчинення якого йому інкримінується, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання ОСОБА_3 винним, дані про його особу.

Так ОСОБА_3 є пенсіонером, одружений, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Надаючи оцінку можливості обвинуваченому вчинити дії, передбачені п.п.1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд бере до уваги, що з метою уникнення покарання за вчинене кримінальне провопорушення останній може переховуватись від суду, адже обвинувачений вчинив тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк від 5 до 8 років. Крім того, ОСОБА_3 є пенсіонером, що дає йому можливість безперешкодно покинути територію України, а тому існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

В той же час обвинувачений може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що обвинуваченому відомі дані та місце перебування свідків, що свідчить про можливість вчинення спроб неправомірного впливу на останніх з метою надання необхідних обвинуваченому показів у майбутньому, а тому існує ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України. Стосовно впливу на потерпілих суд вважає вказаний ризик недоведеним, оскільки потерпілі не мають жодних претензій до обвинуваченого, про що зазначив в судовому засіданні їх представник.

Так, відповідно до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочину, суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, дані про його особу, його вік, стан здоров`я, наявність міцних соціальних зв`язків, суд вважає, що клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час підлягає задоволенню.

Крім того, в судовому засіданні представником потерпілих було заявлено клопотання про скасування арешту з автомобіля «Toyota Prius» р/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , накладений на підставі ухвали слідчого судді Люботинського міського суду Харківської області від 02.07.2025 року.

На обгрунтування клопотання представник зазначив, що під час досудового розслідування кримінального провадження слідчим суддею Люботинського міського суду Харківської області ухвалою від 02.07.2025 року був накладений арешт на автомобіль «Toyota Prius» р/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження вказаним майном. Підставою для накладення арешту є запобігання приховання, навмисного або ненавмисного знищення чи спотворення речових доказів. В тексті ухвали зазначено, що після проведення усіх необхідних слідчих дій, власник або фактичний володілець майна не позбавлені ініціювати клопотання про повернення автомобілів у їх володіння. Станом на 09.02.2026 року усі необхідні слідчі дії з автомобілем потерпілих вже проведені, обвинувальний акт скерований до суду. Вважає, що на даний час підстави для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна перестали існувати, оскільки під час досудового розслідування здійснено огляд вказаного транспортного засобу, належним чином зафіксовані всі наявні пошкодження, із вказаним транспортним засобом проведені усі необхідні експертні дослідження. Таким чином мета арешту майна у вказаному кримінальному провадженні досягнута і в подальшому зберіганні належного ОСОБА_7 на праві власності транспортного засобу на території спеціального майданчику зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів на даний час немає жодної необхідності.

Обвинувачений і його захисник проти задоволення клопотання про зняття арешту з майна не заперечували.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотання, зазначивши, що судовий розгляд у даному кримінальному провадженні триває, незважаючи на визнання вини обвинуваченим, він ще не допитаний судом, позиція його щодо обвинувачення ще остаточно не з`ясована, тому клопотання є передчасним.

Вислухавши думку учасників щодо зазначеного клопотання, суд дійшов такого висновку.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України. За змістом статті 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (частина перша статті 174 КПК України).

Відповідно до пункту 7 частини 2, частини 1 статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України). Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Як вбачається із ухвали Люботинського міського суду Харківської області від 02.07.2025 року клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0000348 від 30.06.2025 було задоволено, накладений арешт на вилучене 29.06.2025 в ході огляду місця події майно, а саме: на автомобіль «Toyota Prius» р/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження вказаним майном. Метою накладення арешту є запобігання втрати, приховання, навмисного або ненавмисного знищення чи спотворення вказаного майна, яке визнано речовими доказами у справі, зберегло на собі сліди ДТП і з ним необхідно провести експертні дослідження.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Отже, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання.

Відтак суд розглядає клопотання на підставі тих доказів, які суду представлені. При цьому жодний учасник не позбавлений можливості надати ці докази, а також доводити у судовому засіданні наявність обставин, на які він посилається для підтвердження своїх вимог чи заперечень.

Саме заявник повинен довести, що арешт, раніше накладений на майно, є необґрунтованим та/або в застосуванні такого арешту відпала потреба. Заявник повинен навести докази того, що на цій стадії втратив свою актуальність вищезазначений захід забезпечення або ж під час його застосування таке рішення прийняте безпідставно, тобто без урахування певних суттєвих обставин.

При цьому згідно з вимогами ч. 3 ст. 132 КПК України на слідчого, прокурора покладено лише доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а не доведення наявності підстав для подальшого перебування майна під арештом у разі його накладення.

Разом з тим представник потерпілих, звертаючись до суду з клопотанням про скасування арешту на майно, жодних доказів того, що арешт на майно накладений необґрунтовано чи того, що у подальшому арешті відпала потреба, не надав.

Само по собі посилання на те, що під час досудового розслідування із автомобілем проведені усі необхідні слідчі дії, не є підставою для скасування арешту, оскільки він є речовим доказом у справі.

Оскільки автомобіль «Toyota Prius» р/н НОМЕР_1 визнано речовим доказом у справі, а кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, обвинувачений не допитаний, жодні докази судом досліджувались, а рішення щодо речових доказів суд ухвалює за результатами розгляду кримінального провадження, що передбачено ст.ст. 100, 374 КПК України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що клопотання про скасування арешту майна є передчасним, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що підстав для скасування арешту майна не має, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 174,177-178, 181, 194, 315, 331 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час з 23.00 год. до 06.00 год. наступної доби строком на два місяці, тобто до 25.04.2026 року включно.

Зобов`язати ОСОБА_3 протягом часу дії запобіжного заходу:

- повідомляти суд про зміну місця свого проживання,

- не відлучатися із населеного пункту за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду;

- прибувати за першою вимогою у визначений час до суду,

- утримуватись від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні.

Домашній арешт ОСОБА_3 здійснювати за адресою його проживання, а саме: АДРЕСА_1

Роз`яснити ОСОБА_3 , що відповідно до частини п`ятої статті 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Строк дії ухвали визначити до 25.04.2026 року включно.

У задоволенні клопотання представника потерпілих про скасування арешту майна -відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1