Провадження № 11-кп/824/2689/2026Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 12 серпня 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , одруженого, має на утриманні двох дітей 2012 та 2015 р.н., працює неофіційно, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджено за ч.2 ст.296 КК України до 4 років обмеження волі; за ч.1 ст.122 КК України до 2 років обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді обмеження волі строком на 4 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування остаточно визначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ч.ч. 1,3 ст. 76 КК України. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 50 000 грн. 00 коп. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, ОСОБА_7 та невстановлена слідством особа у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 21.03.2021 року, вступили в попередню змову з метою вчинення умисного кримінального правопорушення групою осіб.

21.03.2021 року близько 00 год. 10 хв. невстановлена слідством особа спільно із ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 72, умисно, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, порушуючи загально прийняті норми моралі та правила поведінкиу суспільстві, зайшли до приміщення ресторану східної кухні «Углі», де на той момент перебував ОСОБА_9 , після чого ОСОБА_7 , підійшовши до потерпілого, одразу наніс удар кулаком у щелепу ОСОБА_9 , від якого останній впав на підлогу.

В подальшому ОСОБА_7 та невстановлена слідством особа продовжували наносити тілесні ушкодження руками та ногами лежачому на підлозі потерпілому ОСОБА_9 та на прохання відвідувачів ресторану припинити свої протиправні дії ОСОБА_7 та невстановлена слідством особа вперто не реагували та продовжували реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на вчинення хуліганських дій, грубо порушуючи громадський порядок, встановлені у суспільстві моральні засади, принципи та норми, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, яка виразилась в тому, що останні, перебуваючи у громадському місці, безпричинно, гучно висловлювались нецензурною лайкою в бік раніше не знайомих їм осіб та наносили удари руками і ногами ОСОБА_9 , тобто вони, перебуваючи в громадському місці, знехтували суспільними відносинами, які забезпечують нормальні умови життя людей, право на спокійний відпочинок і дотримання правил поведінки в суспільному житті і побуті.

Таким чином дії ОСОБА_7 кваліфіковані органом досудового розслідування як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю (хуліганство), вчинене групою осіб.

Також ОСОБА_7 21.03.2021 року близько 00 год. 10 хв., перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 72, увійшов до приміщення ресторану східної кухні «Углі» та умисно, протиправно наніс удар кулаком в щелепу потерпілому ОСОБА_9 , від якого потерпілий отримав закриту-черепно-лицеву травму у вигляді струсу головного мозку травматичного субарахноїдального крововиливу, переломів тіла нижньої щелепи між 42 та 43 зубами з наявністю уламків по передній та внутрішній поверхні передньої стінки правої гайморової пазухи з крововиливом у пазуху, нижньої стінки правої орбіти, кісток носа, саден м`яких тканин обличчя, які відповідно до висновку експерта, відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України, а саме: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.122 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки, за ч.2 ст.296 КК України у виді обмеження волі строком на 4 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити покарання у виді обмеження волі строком на 4 роки.

В обґрунтування апеляційної скарги, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування ст.75 КК України, яка не підлягала застосуванню.

Зазначає, що судом без необхідної оцінки залишились дані про підвищений рівень суспільної небезпеки вчиненого діяння та особи обвинуваченого.

Зазначає, що грубо порушуючи громадський порядок, обвинувачений діяв з особливою зухвалістю, що супроводжувалося насильством і призвело до заподіяння потерпілому умисних тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, внаслідок чого останнього каретою швидкої допомоги госпіталізовано до медичного закладу та спричинило тривалий розгляд здоров`я.

Крім того, зазначає що судом не враховано позицію представника потерпілого, який вважав за доцільне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції статей без звільнення від відбування покарання з випробуванням, враховуючи те, що останній не вибачився перед потерпілим та не відшкодував завдані збитки.

Вважає, що виправлення обвинуваченого, який одночасно вчинив кілька кримінальних правопорушень, не в повній мірі визнав свою вину, не покаявся, добровільно не відшкодував завданих потерпілому збитків, неможливе без застосування до нього реального покарання у виді обмеження волі.

Також звертає увагу на те, що при обранні виду та розміру покарання та вирішуючи питання про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням суд послався на одні і ті ж обставини, що є неприпустимим.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін. Також просить врахувати, що ОСОБА_7 сплачені потерпілому кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди, розмір якої визначений судом першої інстанції.

Потерпілий та його представник на апеляційний розгляд не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень за фактичних обставин, встановлених судом, правильність правової кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.296, ч.1 ст.122 КК України, у апеляційному порядку не оспорюється.

Згідно з вимогами ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 403,405,407,408,429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч.3 ст.127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання у порядку ст.75 КК України є необґрунтованими.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_7 судом враховано, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до нетяжких злочинів, обставини їх вчинення, дані про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, раніше не судимий, має постійне місце проживання в м. Одеса, за яким характеризується позитивно, має міцні соціальні зв`язки, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, обставину, що пом`якшує покарання у вигляді часткового визнання вини, наявність на утриманні двох малолітніх дітей, відсутність обставин, що обтяжують покарання, позицію сторони обвинувачення в судових дебатах, яка вважала за можливе виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства із встановленням для нього іспитового строку, позицію представника потерпілого, який вважав за доцільне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції статей без звільнення від відбування покарання з випробуванням, враховуючи те, що останній не вибачився перед потерпілим та не відшкодував завдані йому збитки. Також судом враховано, що на протязі тривалого часу після події ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності не притягувався, будь-які інші кримінальні провадження відносно нього відсутні.

Обґрунтовуючи можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд, серед інших обставин, послався на молодий вік обвинуваченого, його працевлаштованість, міцні соціальні зв`язки , а саме наявність матері, сім`ї, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Тому, твердження апеляційної скарги про те, що при обранні виду та розміру покарання та вирішуючи питання про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням суд послався на одні і ті ж обставини, на змісті вироку не ґрунтуються.

Колегія суддів вважає, що позиція представника потерпілих про необхідність призначення обвинуваченому покарання без звільнення від відбування покарання з випробуванням не може бути визначальною при вирішенні питання щодо застосування вимог ст.75 КК України, тому доводи апеляційної скарги прокурора у цій частині не є слушними.

Доводи апеляційної скарги прокурора про підвищений рівень суспільної небезпечності особи ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду кримінального провадження.

З урахуванням вищенаведеного та тих обставин, що обвинуваченим на час апеляційного розгляду потерпілому відшкодована визначена вироком моральна шкода, нетривалого терміну до закінчення строків давності, колегія суддів погоджується з висновками суду про можливість виправлення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням в умовах контролю за його поведінкою з боку органу пробації.

Порушень кримінального процесуального закону, які б могли слугувати безумовними підставами для зміни чи скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин вирок є законним.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 12 серпня 2025 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя: Суддя: Суддя: