Справа № 355/116/25
Провадження № 1-кп/355/71/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року Баришівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Баришівка кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000034 від 20.01.2025 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України у відношенні обвинуваченого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дорогинка, Фастівського району, Київської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Баришівського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000034 від 20.01.2025 року за фактом вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

В судовому засіданні прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 строком на 60 днів на тій підставі, що ризики, передбачені п. п. 1,2,3 ч. 1 ст. 177 КПК України на даний час продовжують існувати, є реальними та дійсними.

Обвинувачений ОСОБА_5 не заперечує проти клопотання, захисник просить обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Вислухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступних висновків.

Частина 1 ст. 331 КПК України передбачає, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого чи свідка, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкодити кримінальному провадженню іншим чином.

Суд вважає, що прокурор довів наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час є реальними та дійсними, що тягне за собою неможливість обрання ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу у зв`язку з наступним.

Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, строк покарання за який передбачено від 7 до 15 років позбавлення волі, отже останній може переховуватись від суду.

Про намір переховуватись свідчить той факт, що ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину, а після скоєння злочину залишив місце вчинення кримінального правопорушення.

Згідно п.2 ч. 1 ст. 177 КК України існує ризик, що обвинувачений може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, і така можливість обвинуваченим не спростована.

Так, ОСОБА_5 після вчинення злочину здійснив приховування слідів злочину, а саме - заховав знаряддя вчинення злочину (ніж), що свідчить про подальші його наміри знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження.

Враховуючи, що не усі свідки опитані судом, існує ризик того, що обвинувачений може вчинити на них вплив з метою прохання, вмовляння, залякування зміни показів в суді, що є ризиком, передбаченим п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання не забезпечить належної поведінки обвинуваченого, зважаючи на його особу, він не може самоорганізуватися для здійснення належного самоконтролю.

Неможливе і застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді особистої поруки, оскільки на момент повідомлення йому про підозру та звернення із вказаним клопотанням до органу досудового розслідування не надійшло жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру, про обрання відносно обвинуваченого саме такого запобіжного заходу.

Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не зможе унеможливити вчинення останнім кримінальних правопорушень (злочинів).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії», тримання під вартою є виправданим у певному випадку, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що, попри презумпцію невинуватості, переважає над повагою до особистої свободи; національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави стверджувати про наявність публічного інтересу, який превалює над загальною нормою про повагу до свободи людини.

В даному випадку, обставинами, які дають підстави стверджувати про наявність публічного інтересу, що виправдовує виняток із загальної норми про повагу до свободи людини, є непоправні наслідки вчиненого, оскільки, відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя та здоров`я є найвищою соціальною цінністю.

Положення п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції «Про захист прав і основоположних свобод» передбачає законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню ним правопорушення чи його після його вчинення.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Згідно з п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року). При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії», тримання під вартою є виправданим у певному випадку, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що попри презумпцію невинуватості, переважає над повагою до особистої свободи; національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави стверджувати про наявність публічного інтересу, який превалює над загальною нормою про повагу до свободи людини.

В даному випадку, обставинами, які дають підстави стверджувати наявність публічного інтересу, що виправдовує виняток із загальної норм про повагу до свободи людини, є непоправні наслідки вчиненого, оскільки відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя та здоров`я є найвищою соціальною цінністю.

Таким чином, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, в разі застосування до ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, таких як: особиста порука, особисте зобов`язання чи домашній арешт, суд не зможе в повній мірі забезпечити виконання завдань кримінального провадження та не матиме можливості запобігти його спілкуванню з іншими учасниками, здійснення останнім впливу на свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності та неявки в судові засідання.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 закінчується 15.03.2026 року.

Враховуючи положення частини 4 статті 183 КПК України, а саме те, що злочин у даному кримінальному провадженні було вчинено із застосуванням насильства, що призвело до загибелі людини, суд не визначає розмір застави відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .

Керуючись ст.ст. 177,180, 183,194,199, 372,532 КПК України, суд .

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на термін 60 днів до 08 травня 2026 року, утримуючи його на Гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_3 .

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику, надіслати начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 7 днів до Київського апеляційного суду.

Суддя Баришівського районного суду ОСОБА_1