Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2388/26 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/214/26
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

підозрюваної: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 02 березня 2026 року, якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_6 до 29 квітня 2026 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 02 березня 2026 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_6 до 29 квітня 2026 року, без визначення застави.

Своє рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що враховуючи суть та характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , існують ризики, передбачені п.1,2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України та враховуючи обставини, передбачені ст.178 КПК України, дані про особу підозрюваної лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить її належну поведінку.

Слідчий суддя дійшов висновку, що відсутні підстави для визначення застави щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, на підставі п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить до підозрюваної ОСОБА_6 застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або визначити заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів.

Стверджує, що ризики, передбачені ст.177 КПК України не доведені належним чином, оскільки ОСОБА_6 вину визнає, бажає співпарацювати зі слідством.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та підозрюваної, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Виходячи з вимог ст.370 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий та прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, зазначеного у клопотанні.

Норми ст.177 КПК України передбачають, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при застосуванні ОСОБА_6 запобіжного заходу, дотримався вказаних вимог Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 лютого 2026 року, у порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення затримано ОСОБА_6

28 лютого 2026 року, у відповідності до вимог ст.ст. 276-278 КПК України ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України.

На переконання колегії суддів висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри повідомленої ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України, одне з яких відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, відповідають фактичним обставинам справи, оскільки підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Крім того, обґрунтованість підозри не оскаржується апелянтом, а тому колегія суддів її не перевіряє.

З матеріалів справи слідує, що прийняте рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , слідчий суддя мотивував наявністю в матеріалах провадження доказів обґрунтованості підозри вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень та наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

При цьому, слідчим суддею обґрунтовано прийнято до уваги, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні умисних злочинів, за один з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, що у разі визнання судом її винною, у вчиненні даних кримінальних правопорушень та усвідомлення необхідності відбування покарання в місцях ізоляції від суспільства на значний термін свідчить про існування реального ризик ухилення ОСОБА_6 від органу досудового розслідування або суду з метою уникнення відповідальності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, ОСОБА_6 може впливати на свідків, оскільки вони ще не допитані, з метою зміни їх показань, побудування власної версії захисту.

Прокурором належним чином доведено, що підозрювана може знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на даний час орган досудового розслідування не володіє інформацією щодо місця їх знаходження.

Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України існує на даний час, оскільки підозрювана ОСОБА_6 може продовжити вказане кримінальне правопорушення, зважаючи на те, що вона офіційно не працевлаштована, вчинення кримінальних правопорушень за версією обвинувачення, яка підтверджується долученими до клопотання доказами є джерелом її доходу.

Врахувавши зазначені обставини, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку, що на даній стадії досудового розслідування відносно підозрюваної ОСОБА_6 не може бути застосовано інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою.

Крім того, слідчим суддею враховано обставини кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 , та керуючись вимогами п.5 ч.4 ст.183 КПК України, обґрунтовано не визначено розмір застави, а тому посилання апелянта на те, що слідчий суддя помилково не визначив заставу є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про застосування щодо підозрюваної ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Інші доводи апеляційної скарги, також не спростовують правильність висновків слідчого судді.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 02 березня 2026 року, якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_6 до 29 квітня 2026 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: